РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.07.2022Справа № 910/19984/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Єременок О.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван"

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1) ОСОБА_1

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінвіч Фіш"

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "МСІТІ 19"

про визнання договору дійсним,

За участю представників учасників процесу:

від позивача Єфименко А.О.

від відповідача не з`явились

від третьої особи-1 Лавренюк А.С.

від третьої особи-2 не з`явився

від третьої особи-3 Лавренюк А.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" (далі - позивач) з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач) про визнання дійсним договору № 145 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі - Банк) та позивачем 22.02.2019, в частині передачі Банком позивачу прав вимоги до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) за договором іпотеки № ZXR039523.143694.002 від 17.07.2013, укладеним між Банком та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвіч Фіш" за кредитним договором № MKLNU3.143359.002 від 17.07.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимогам ст. 513 ЦК України, умовам електронного аукціону № UA-EA-2018-12-21-000021-b та положенням договору № 145 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕйПіЕс Україна" (нове найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван") 22.02.2021, Банком не було укладено з позивачем нотаріально посвідченого договору про відступлення прав вимог за договором іпотеки № ZXR039523.143694.002 від 17.07.2013, укладеним між Банком, як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 було відкрито провадження у справі № 910/19984/21 в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.01.2022 та залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінвіч Фіш".

У підготовче засідання 20.01.2022 представники третіх осіб не з`явились.

Відповідачем було надано відзив на позов.

Підготовче засідання було відкладено на 03.02.2022.

03.02.2022 від третьої особи-1 надійшли письмові пояснення з доданими до них доказами, а також клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "МСІТІ 19". Представник ОСОБА_1 у підготовчому засіданні дане клопотання підтримав.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 (з урахуванням ухвали від 07.02.2022 у даній справі) відкладено підготовче засідання на 15.02.2022; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "МСІТІ 19"; зобов`язано позивача та відповідача направити залученій третій особі копії заяв по суті та доданих до неї документи; запропоновано третій особі-3 надати суду письмові пояснення по суті спору.

10.02.2022 від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи ОСОБА_1 від 03.02.2022.

11.02.2022 третьою особою ТОВ "МСІТІ 19" подані пояснення з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог.

15.02.2022 третьою особою ОСОБА_1 подані пояснення, в яких третя особа просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 03.03.2021.

Судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 03.03.2022, не відбулось, у зв`язку з введенням на території України режиму воєнного стану, а також перебуванням судді Удалової О.Г. у відпустці.

Ухвалою суду від 11.05.2022 призначено судове засідання на 02.06.2022 о 14:00 год.; викликано у судове засідання представників учасників справи.

31.05.2022 від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon у порядку ст. 197 ГПК України.

Ухвалою від 01.06.2022 судом задоволено вищевказане клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 02.06.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 07.07.2022 о 15:30 год.

05.07.2022 від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon у порядку ст. 197 ГПК України.

Ухвалою від 07.07.2022 судом задоволено вищевказане клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні 07.07.2022 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, представник третьої особи-1 та третьої особи-3 проти задоволення позовних вимог заперечував, представники відповідача та третьої в судове засідання не з`явились про причини неявки суд не повідомили.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідача та третьої особи-2 за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 07.07.2022 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи-1 та третьої особи-3, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Як зазначається позивачем в позовній заяві, 17.07.2013 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Грінвіч Фіш" (позичальник) укладено кредитний договір № MKLNU3.143359/002 (далі - кредитний договір), відповідно до якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит) на умовах, визначених цим договором.

Згідно з вказаними умовами кредит надається у розмірі 700 000,00 грн; термін користування кредитом - до 16.07.2018; процентна ставка за користування кредитом - 23% річних (п.1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору).

17.07.2013 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № ZXR039523.143694.002, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 6397 (далі - договір іпотеки), предметом якого є надання в іпотеку майна, зазначеного в п. 7 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвіч Фіш" (позичальник) перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, та невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами позичальника та іпотекодавця.

Вказаним договором іпотеки, відповідно до п. 2 договору, забезпечується виконання зобов`язань позичальника, що випливають з кредитного договору від 17.07.2013 № MKLNU3.143359/002, укладеного між іпотекодержателем та позичальником по поверненню кредиту, сплаті процентів, сплаті комісії, сплаті процентів за користування кредитом у разі несвоєчасного погашення кредиту, платі пені.

Згідно з п. 7 вказаного договору в забезпечення виконання позичальником зобов`язань, іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно (далі - предмет іпотеки), а саме: нежиле приміщення № 1031 (літ. А) першого поверху в будинку № 19, розташованому по Харківському шосе в м. Києві, загальною площею 92,00 кв. м.

Пунктом 8 договору іпотеки сторонами погоджено, що загальна вартість іпотеки складає 1 248 000,00 грн.

Згідно з п. 31 договору іпотеки термін дії договору - до повного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

22.02.2019 між ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВБР" Міхно С.С. та ТОВ "Ейпіес Україна" (найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН"), за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-12-21-000021-b від 24.01.2019, укладено договір № 145 про відступлення (купівлі-продажу) вимоги від 22.02.2019, відповідно до якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених в Додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорами), договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору; новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти в сумі та у порядку, визначеному договором.

Відповідно до п. 2.1 договору № 145 про відступлення (купівлі-продажу) вимоги від 22.02.2019 сторони домовилися, що відступлення банком новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки (застави), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами не пізніше 42 (сорока двох) робочих днів з дати, наступної за днем формування протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-12-21-000021-b від 24.01.2019, та підлягає нотаріальному посвідченню.

Пунктом 2.2. договору визначено, що новий кредитор у день укладання цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1. цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами.

Згідно з п. 6.5 договору про відступлення (купівлі-продажу) вимоги, вказаний договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін.

У переліку договорів (додаток № 1), у зобов`язаннях за якими відступається право вимоги, в тому числі зазначено кредитний договір № MKLNU3.143359/002 від 17.07.2013 та договір іпотеки № ZXR039523.143694.002 від 17.07.2013 (п. 12.1 додатку).

У подальшому 20.03.2019 між ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВБР" Міхно С.С. та ТОВ "Ейпіес Україна" (найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН"), укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, згідно з яким сторонами погоджено, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання Банком шляхом продажу прав вимоги за договорами іпотеки/застави, визначених у даному договорі, новому іпотекодержателю/заставодержателю (відступлення права вимоги) (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, за цим договором банк відступає шляхом продажу новому іпотекодержателю/заставодержателю належні банку права вимоги, а новий іпотекодержатель/заставодержатель набуває в обсягах та на умовах, визначених цим договором права вимоги банку до іпотекодавців/заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників останніх, страховиків інших осіб, до яких перейшли обов`язки іпотекодавців/заставодавців або які зобов`язані виконати обов`язки останніх за іпотечними договорами , договорами застави з урахуванням змін та доповнень до них згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору

Відступлення прав вимоги новому іпотекодержателю/заставодержателю прав за договором іпотеки/застави здійснюється у зв`язку з відступленням прав вимоги за основним зобов`язанням, зокрема, по кредитному договору № MKLNU3.143359/002 від 17.07.2013, на підставі договору № 145 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22.02.2019.

Згідно з п. 6.2 договору новий іпотекодержатель/заставодержатель підписанням цього договору підтверджує, що до моменту укладення цього договору ознайомився з фактичним станом заборгованості за кредитними договорами, змістом кредитних договорів і договорами іпотеки/застави і зауважень до них немає та приймає всі ризики, пов`язані з кредитними договорами та правами вимоги.

Як погоджено в п. 6.3 договору, сторони погодились, що визнання в подальшому недійсності (нікчемності) всіх або будь-якого з прав вимоги за договорами іпотеки/застави, не вплине на дійсність цього договору та банк не несе жодної відповідальності в разі визнання недійсним (нікчемності) договору іпотеки/застави.

Вказаний договір набуває чинності з дати його підписання і скріплення печатками сторін (у випадку використання юридичними особами у своїй діяльності печатки) та нотаріального посвідчення (п. 6.5 договору).

Водночас, згідно з додатком № 1 до вказаного договору в переліку договорів, права вимоги за якими відступається, відсутній договір іпотеки № ZXR039523.143694.002 від 17.07.2013, а також кредитний договір № MKLNU3.143359/002 від 17.07.2013, що зазначений в п. 2.1 договору.

Крім того, під час розгляду даної справи судом встановлено, що з 02.09.2021 та на даний момент, предмет договору іпотеки, а саме - нежиле приміщення № 1031 (літ. А) першого поверху в будинку № 19, розташованому по Харківському шосе в м. Києві, загальною площею 92,00 кв. м. знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «МСІТІ 19», підставою для державної реєстрації за останнім такого права вказаний акт прийому-передачі від 02.09.2021, укладений між ТОВ «МСІТІ 19» та ТОВ «Воїнпрод».

Окрім того, як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 у справі № 910/7850/20 за позовом ТОВ "СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН" до ТОВ "ВОЇНПРОД" та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ТОВ "Грінвіч Фіш", про визнання права вимоги та право іпотекодержателя, звернення стягнення на предмет іпотеки, під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 12.11.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. прийнято рішення № 26080541 про реєстрацію припинення обтяження (вид обтяження - заборона на нерухоме майно) щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлове приміщення (в літ. А) першого поверху, за адресою АДРЕСА_1 , приміщення 1031, та 12.11.2015 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення обтяження за договором іпотеки.

Вищевказане підтверджується також і доказами, наданими третьою особою ( ОСОБА_1 ), а саме витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

15.09.2020 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив укласти додаткову угоду до договору № 145 від 22.02.2019 з дотриманням форми нотаріального посвідчення такої угоди.

Листом від 07.10.2020 № 1374 відповідачем відмовлено в укладенні додаткової угоди, зважаючи на пропущення встановленого договором № 145 від 22.02.2019 та законодавством строку для її укладення додаткової угоди.

Крім того, як встановлено судом під час розгляду даної справи, юридичну особу ПАТ "ВБР" з 14.04.2021 припинено, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

11.08.2021 позивач звернувся до відповідача з листом від 11.08.2020, в якому просив укласти додаткову угоду до договору № 145 від 22.02.2019 з дотриманням форми нотаріального посвідчення такої угоди.

У відповідь на вказаний лист відповідачем повідомлено, що виконавчою дирекцією Фонду 30.11.2020 своїм рішення № 2027 затверджено ліквідаційний баланс банку станом на 02.11.2020 та звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ "ВБР", з 14.04.2021 таку особу припинено, у зв`язку з чим починаючи з 14.04.2021 жодних документів від імені ПАТ "ВБР" не видається, а фонд не в змозі задовольнити клопотання про укладення додаткової угоди до договору про відступлення права вимоги від 20.03.2019.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд визнати укладеним договір № 145 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, в частині передачі Банком позивачу прав вимоги до ОСОБА_1 за договором іпотеки № ZXR039523.143694.002 від 17.07.2013, укладеним між Банком та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвіч Фіш" за кредитним договором № MKLNU3.143359.002 від 17.07.2013.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача, суд керувався таким.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У справі Європейський суд з прав людини "Белеш та інші проти Чеської Республіки" вказав, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин та іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.

Отже, правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладаючи договір № 145 від 22.02.2019, сторонами погоджено передачу права вимоги за кредитними договорами (основні зобов`язання), водночас, згідно з п. 2.2 вказаного договору сторонами погоджено, що відступлення права вимоги за договорами, в т.ч. іпотеки, що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами не пізніше 42 робочих днів з дати, наступної за днем формування протоколу аукціону № UA-EA-2018-12-21-000021-b від 24.01.2019 та підлягає нотаріальному посвідченню.

У договорі від 20.03.2019, який посвідчено нотаріально, сторонами передбачено, що відступлення банком новому іпотекодавцю (позивачу) прав за договором іпотеки здійснюється у зв`язку з відступлення прав вимоги за основним зобов`язанням, зокрема, згідно з кредитним договором від 17.07.2013 № MKLNU3.143359/002, водночас у додатку № 1 до вказаного договору не було передбачено переходу права від банку до позивача за договором іпотеки № ZXR039523.143694.002 від 17.07.2013, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) з забезпечення виконання кредитного договору № MKLNU3.143359/002 від 17.07.2013.

Відповідності до ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як визначено ст. 3 вказаного Закону, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Згідно зі ст. 4 вказаного Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється з інших підстав, передбачених цим Законом.

При цьому, відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як визначено в ч. 1 ст. 19 вказаного Закону, зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 24 вказаного Закону, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Так, договір № 145 від 22.02.2019 не був посвідчений нотаріально та не проходив державної реєстрації, у зв`язку з чим є нікчемним, тобто таким, що не укладений.

При цьому, суд зазначає, що станом на момент підписання між сторонами договору № 145 від 22.02.2019, іпотека на підставі договору від 17.07.2013 № ZXR039523.143694.002 була припинена, про що 12.11.2015 прийнято рішення № 26080541 про реєстрацію припинення обтяження (вид обтяження - заборона на нерухоме майно) щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлове приміщення (в літ. А) першого поверху, за адресою м. Київ, Харківське шосе, 19, приміщення 1031, та 12.11.2015 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення обтяження за договором іпотеки.

Як вказувалось вище, вказані обставини підтверджені витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

При цьому, сторонами під час розгляду даної справи не надано доказів скасування рішення про припинення іпотеки за договором від 17.07.2013 № ZXR039523.143694.002 з 12.11.2015.

Таким чином, станом на момент підписання договору № 145 від 22.02.2019, визнання укладеним якого є предметом розгляду у даній справі, іпотека за договором від 17.07.2013 № ZXR039523.143694.002 була припинена та відповідні відомості були зареєстровані в реєстрі.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.

Так, як зазначено вище, з 14.04.2021 Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк", від імені якого уповноваженою особою відповідача укладався договір № 145 від 22.02.2019, є припиненим.

Відповідно повноваження відповідача у даній справі (Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) як ліквідатора щодо такого банку є припиненими.

За вказаних обставин, судом не беруться до уваги доводи позивача про ухилення відповідача від укладення нотаріально посвідченого договору, оскільки повноваження останнього з 14.04.2021 щодо ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" припинені та відповідно у останнього відсутня можливість укладення додаткової угоди з її нотаріальним посвідченням щодо переходу права вимоги на предмет іпотеки, який погоджений в договорі № 145 від 22.02.2019.

Також суд зазначає, що при вирішенні спору про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма частини 2 статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15 січня 2020 у справі № 921/88/18 та від 5 липня 2019 у справі № 914/194/17.

За вказаних визнання такого договору дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, хоча і створює передумови за яких не вимагається його нотаріальне посвідчення, проте не створює передумов для державної реєстрації за позивачем обтяження на предмет іпотеки, оскільки згідно приписів ст.ст. 210, 640 Цивільного кодексу України, якщо для правочину вимагається державна реєстрація, такий правочин є вчиненим саме з моменту його державної реєстрації.

При цьому, спеціальним законодавчим актом, який регулює питання пов`язанні з іпотекою майна (ЗУ «Про іпотеку») визначено, що взаємні права та обов`язки виникають саме з моментом його державної реєстрації.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено факту того, що іпотека майна за договором № ZXR039523.143694.002 від 17.07.2013, укладеним між Банком та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвіч Фіш" за кредитним договором № MKLNU3.143359.002 від 17.07.2013, є чинною, а також зважаючи на недоведеність того, що договір № 145 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі - Банк) та позивачем 22.02.2019, в частині передачі Банком позивачу прав вимоги до ОСОБА_1 є укладеним, зважаючи на відсутність державної реєстрації такої іпотеки станом на момент укладення такого договору, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання дійсним договору № 145 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Водночас, суд зазначає, що вищевказане не позбавляє позивача права доводити факт того, що до нього перейшло право вимоги за основним зобов`язанням, а іпотека як вид забезпечення його виконання такого основного зобов`язання слідує за ним. Проте, такі вимоги не є предметом спору у даній справі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають покладення на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.07.2022.

Суддя О.Г. Удалова