УХВАЛА

19 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/16861/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго", скаржник)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022

за зустрічним позовом ПрАТ "НЕК "Укренерго"

до Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго"

про тлумачення умов договору

у справі № 910/16861/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго"

до ПрАТ "НЕК "Укренерго"

про стягнення 4 109 168 896,67 грн,

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "НЕК "Укренерго" 11.07.2022 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.122021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі № 910/16861/21, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття до розгляду зустрічну позовну заяву.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2022 для розгляду касаційної скарги у справі № 910/16861/21 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги ПрАТ "НЕК "Укренерго" у контексті оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі № 910/16861/21/відмовлено у задоволенні клопотання про продовження строку на подання зустрічної позовної заяви; зустрічну позовну заяву та додані до неї документи повернуто ПрАТ "НЕК "Укренерго".

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі №910/16861/21, зокрема апеляційну скаргу ПрАТ «НЕК «Укренерго» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі №910/16861/21 залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі №910/16861/21 - без змін.

Оскаржувані судові рішення мотивовані тим, що, оскільки ПрАТ «НЕК «Укренерго» подано зустрічний позов по справі після спливу встановлено законом строку для подання відзиву, зустрічна позовна заява повертається заявнику на підставі частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Крім того, заява про продовження строку на подання зустрічної позовної заяви подана стороною після спливу відповідного строку, що зумовлює процесуальну неможливість його продовження. Водночас суди вказали, що обставини, якими позивач за зустрічним позовом обґрунтовує поважність причин пропуску строку на подання зустрічної позовної заяви, не підтвердились матеріалами справи та є недоведеними і необґрунтованими.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувані судові рішення є такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права. При цьому скаржник зазначає, що строк на подання зустрічного позову він пропустив з поважних причин, а тому такий строк підлягає продовженню. Крім того, висновок апеляційного суду про не пов`язаність позовів не відповідають дійсності.

Приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплено і в частині першій статті 17 ГПК України за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Приписами пункту 3 частини другої статті 46 ГПК України передбачено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

За приписами частини шостої цієї ж статті зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Частиною восьмою статті 165 ГПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Отже, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 118 ГПК України за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином у разі подання зустрічного позову поза межами строку встановленого судом для подання відзиву, суд повертає заяву заявнику.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2021, зокрема відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 отримано ПрАТ "НЕК "Укренерго" 29.10.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 040. Таким чином кінцевий строк для подачі зустрічного позову сплив 15.11.2021.

ПрАТ "НЕК "Укренерго" 15.11.2021 подало відзив на позовну заяву.

В подальшому 01.12.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

ПрАТ "НЕК "Укренерго" 16.12.2021 подало зустрічну позовну заяву до Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" про тлумачення договору.

За наведених обставин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що зустрічний позов у даній справі поданий з порушенням вимог статті 180 ГПК України, а тому підлягає поверненню заявнику.

При цьому суд першої інстанції наголосив, що при зверненні з первісним позовом і визначенні строку виникнення заборгованості (порядку розрахунків) позивач за первісним позовом посилався на пункти 4.1, 4.3 договору, які позивача за зустрічним позовом просить розтлумачити. Підстави первісних позовних вимог не були змінені у відповіді на відзив, у зв`язку з чим, обставини, якими позивач за зустрічним позовом обґрунтовує поважність причин пропуску строку на подання зустрічної позовної заяви, не підтверджуються матеріалами справи та є недоведеними і не обгрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, у свою чергу, відзначив, що посилання апелянта на неможливість подання зустрічної позовної заяви у визначений законом строк, оскільки остаточне обґрунтування строків виконання зобов`язань за договором викладено позивачем у відповіді на відзив не може свідчити про поважність причин пропуску строку для подання клопотання про продовження строку на подання зустрічної позовної заяви та відповідно подання такої зустрічної позовної заяви, з урахуванням предмету заявлених зустрічних позовних та первісних позовних вимог.

Згідно із пунктом 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно із статтею 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 114 ГПК України з метою виконання завдань господарського процесу та завдань підготовчого провадження, суд встановлює розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Приписами статті 118 ГПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з тим на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

При цьому, оскільки у тих випадках, коли суду процесуальним законом надано право встановити строк в межах певного строку, встановленого ГПК України, суд також не може продовжити строк понад встановлений ГПК України (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16).

Враховуючи викладене та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи щодо подання зустрічної позовної заяви з порушенням строків, встановлених частиною першою статті 180 ГПК України, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшли вірного висновку про повернення заявнику зустрічної позовної заяви.

Близька за змістом правова позиція щодо застосування статті 180 ГПК України є сталою та послідовною, висловленою Верховним Судом неодноразово, про що свідчить судова практика, викладена, зокрема в ухвалах Верховного Суду від 29.11.2021 у справі № 910/19141/20, від 27.08.2021 у справі № 904/1345/20, від 21.09.2021 у справі № 908/3285/20 та від 16.09.2021 у справі № 904/92/20.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не свідчить про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права (частини шостої статті 180 ГПК України).

З огляду на зазначене правильне застосування судами попередніх інстанцій норм ГПК України під час ухвалення оскаржуваних судових рішень є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ "НЕК "Укренерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі № 910/16861/21 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд також наголошує, що повернення зустрічного позову в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя або порушення права на захист, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як (самостійного) на загальних підставах.

Керуючись статтями 174, 234, 235, частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі № 910/16861/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос