РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.07.2022Справа № 910/10572/21

За позовомГромадської спілки "Український музичний альянс"
доІноземного підприємства "І-АР-СІ"
провиплату відрахувань (відсотків) 820 876, 57 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Лавриненко К.Л. - представник за довіреністю;

від відповідача: Оліфір К.М. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/10572/21 за позовом Громадської спілки "Український музичний альянс" до Іноземного підприємства "І-АР-СІ" про стягнення 820 876, 57 грн відрахувань.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що відповідач за спірний період відрахування не сплатив, інформацію про імпорт товарів не надав.

Безпосередньо в підготовчому засіданні 29.09.2021 представник позивача подав письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої просив стягнути з відповідача 820 876, 57 грн відрахувань.

Враховуючи те, що дії позивача зі зменшення розміру позовних вимог не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду, а спір у справі буде вирішений з урахуванням нової ціни позову - 820 876,57 грн.

Безпосередньо в підготовчому засіданні 19.11.2021 представник позивача долучив заяву про зміну підстав позову.

Як вбачається із доводів позивача, Шостим апеляційним адміністративним судом розглядалася справа № 640/7679/20 про визнання протиправним та скасування рішень, за результатом перегляду якої судом вирішено апеляційні скарги ГО "Український музичний альянс" та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2020 - без змін.

Як стверджує позивач, ГО "Український музичний альянс" є організацією колективного управління, уповноваженою Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України здійснювати збір та розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) здійсненими виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом №2/У від 20.12.2007. Отже, сторонами зобов`язання по виплаті винагороди за приватне копіювання є імпортер або виробник обладнання і матеріальних носіїв, з однієї сторони, та уповноважена організація колективного управління, на підставі Свідоцтва № 2/У, з іншої сторони.

Враховуючи те, що дії позивача зі зміни підстав позову є його правом, не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд прийняв заяву позивача про зміну підстав позову до розгляду, а спір у справі буде вирішений з урахуванням нових підстав позовних вимог.

Ухвалою від 19.11.2021 суд відклав підготовче засідання на 16.12.2021.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 23.06.2022.

Суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами. В судовому засіданні 23.06.2022 оголошено перерву до 14.07.2022.

04 та 08 липня 2022 до суду від позивача та відповідача надійшли заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 11.07.2022 заяви представників Громадської спілки "Український музичний альянс" та Іноземного підприємства "І-АР-СІ" про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів у справі № 910/10572/21 задоволено.

Безпосередньо в судовому засіданні 14.07.2022 проведено судові дебати. Представники сторін зробили усні заяви в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.07.2022 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК України) проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач, Іноземне підприємство "І-АР-СІ" у період з 14.05.2020 по 05.02.2021 імпортувало на митну територію України товари, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, передбачені Законом України "Про авторське право та суміжна права", а саме: радіотелефони системи стільникового зв`язку (мобільні телефони) з кодом УКТЗЕД вартістю 18 831 201, 11 грн; запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках за кодом УКТЗЕД вартістю 4 178 119,13 грн; телевізори з відеомагнітофонами або жорстким диском, або програвачем для DVD-дисків з функцією запису, або функцією запису на флеш-карту за кодом УКТЗЕД вартістю 447 819 934,30 грн.

05.02.2021 позивач звертався до відповідача з листом № 06-05/02/21, в якому просив відповідача протягом 10 (днів) днів з дня отримання цього листа сплатити Громадській спілці "Український музичний альянс" відрахування за приватне копіювання, обов`язок сплати яких настав у період з 14.05.2020 по 05.02.2021 та надати ГС "УМА" документально підтверджену інформацію про факти імпорту у період з 14.05.2020 по 05.02.2021 товарів, перелік яких визначений додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003 вказавши: дату митного оформлення товару, його договірну вартість, найменування (вид, торговельна марка, модель/артикул тощо), код товару згідно з УКТЗЕД.

Проте, як стверджує позивач, відповідач відповіді на вказаний лист не надав, суму відрахувань позивачу не сплатив.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання щодо оплати відрахувань з вартості імпортованого обладнання та матеріальних носіїв, розмір якого становить 820 876,57 грн.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилався, зокрема, на таке:

- відповідач не погоджується з твердженням позивача про можливість застосування розміру відрахувань згідно постанови Кабінету Міністрів України, від 27.06.2003 № 992 за період з 14.05.2020 по 16.07.2020 оскільки, такі переговори між позивачем та відповідачем не проводилися (не розпочиналися) у вказаний період виходячи корона вірусних обмежень, а посилання на оголошення, яке було опубліковано (оновлено 10.04.2020) не є релевантним підтвердженням початку переговорів, оскільки фактично воно не проводилося;

- з 14.05.2020 по 16.07.2020 розрахунок розміру відрахувань не може проводитися на підставі нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України - постанови № 992;

- у переліку обладнання, яке позивач заявив як об`єкти сплати відрахувань у розрахунку міститься обладнання/носії, які не є об`єктом сплати відрахувань;

- встановлення відповідності/невідповідності спірного обладнання та матеріальних носіїв критеріям, визначеним ст. 42 Закону України "Про авторське право та суміжні права" та постановою КМУ № 992 потребує наявності спеціальних знань;

- у відповідача не має можливості виокремити дані щодо кожного факту митного оформлення запитуваних товарів.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 9 ч. 1, ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», відтворення - виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер.

Частиною 2-5 статті 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

Передбачене частинами першою і другою цієї статті використання об`єктів суміжних прав без згоди суб`єктів суміжних прав не повинно завдавати шкоди нормальній експлуатації виконань, фонограм, відеограм і програм мовлення і зачіпати законні інтереси виконавців, виробників фонограм, відеограм і програм мовлення чи інших суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім:

а) професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах;

б) обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України;

в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети.

Розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

Спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України від 24.11.2003 №780/123/561 затверджено Порядок здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (далі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку визначено, що розмір відрахувань застосовується до обладнання та матеріальних носіїв (без податку на додану вартість), зазначених у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 N 992 "Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення у домашніх умовах творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 N 992):

- для імпортерів - у відсотках їх вартості, зазначеної у зовнішньоекономічному договорі (контракті);

- для виробників - у відсотках їх відпускної ціни.

Відповідно до п. 7 Порядку, під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 року N 992, перераховують суми відрахувань уповноваженим організаціям, про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, за формою, визначеною в додатку 1 цього Порядку.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Громадська спілка "Український музичний альянс" (далі також - ГС "УМА") є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007 № 2/У, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України - Об`єднанню підприємств «Український музичний альянс», правонаступником якого є позивач, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З метою отримання інформації щодо митного оформлення ввезення на митну територію України товарів Іноземним підприємством "І-АР-СІ", судом було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та ухвалою суду від 06.07.2021 зобов`язано Державну фіскальну службу України у строк до у строк до 26.07.2021 надати суду відомості про факти митного оформлення Іноземного підприємства "І-АР-СІ" товарів, визначених додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003 року, а саме:

- запам`ятовувальних пристроїв на жорстких дисках із кодом згідно з УКТЗЕД 8471 7050 00;

- радіотелефонів системи стільникового зв`язку із кодом згідно з УКТЗЕД 8517 1200 00;

- карт пам`яті та флеш карток із кодом згідно з УКТЗЕД 8523 5110 00;

- планшетних комп`ютерів та ноутбуків із кодом згідно з УКТЗЕД 8471 3000 00;

- телевізорів з відеомагнітофоном або жорстким диском, або програвачем для DVD-дисків з функцією запису, або функцією запису на флеш-картку товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД 8528,

ввезених Іноземним підприємством "І-АР-СІ" на митну територію України у митному режимі імпорту у період з 14.05.2020 року по 05.02.2021 року, із зазначенням: номеру, типу і дати митної декларації; дати ввезення товару на митну територію України; коду товару згідно з УКТЗЕД; назви (опису) товару; вартості товару, заявленої Іноземним підприємством "І-АР-СІ" (фактурної вартості).

12.08.2021 через відділ автоматизованого документообігу Господарського суду міста Києва від Державної митної служби України надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 06.07.2021.

Таким чином, факт ввезення відповідачем товарів, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, вбачається з інформації, наданої Державною фіскальною службою України у період з 14.05.2020 по 05.02.2021 із зазначенням номеру, типу і дати митної декларації, дати ввезення товару на митну територію України, коду товару згідно з УКТЗЕД, назви (опису) товару, вартості товару заявленої Іноземним підприємством "І-АР-СІ".

Судом на підставі оцінки зібраних доказів встановлено, що обладнання, ввезене відповідачем на територію України, є обладнанням, із застосуванням якого у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, у розумінні статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", згідно з якою відтворення - це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер.

Згідно з п. 27 Додатку до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 р. N 992 «Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах», розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах становить:

- радіотелефон системи стільникового зв`язку (мобільний телефон) - 0, 15%;

- запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках - 0, 75 %;

- телевізор з відеомагнітофоном або жорстким диском, або програвачем для DVD-дисків з функцією запису, або функцією запису на флеш-картку - 0,17 %.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був сплатити позивачеві 820 876,57 грн відрахувань за імпортовані товари за період з 14.05.2020 по 05.02.2021 під час розмитнення останніх. При цьому, розрахунок проведений судом наступним чином:

- радіотелефон системи стільникового зв`язку (мобільні телефони) з кодом згідно з УКТЗЕД , вартість 18 831 201,11 грн, сума відрахувань становить 28 246,80 грн (18 831 201,11 грн * 0, 15%);

- запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках з кодом згідно з УКТЗЕД вартістю 4 178 119,13 грн, сума відрахувань становить 31 335,89 грн (4 178 119, 13грн * 0, 75%);

- телевізор з відеомагнітофоном або жорстким диском, або програвачем для DVD-дисків з функцією запису, або функцією запису на флеш-картку кодом згідно з УКТЗЕД , вартість 447 819 934,30 грн, сума відрахувань становить 761 293,88 грн (447 819 934,30грн * 0, 17 %).

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Суд зазначає, що зобов`язання, яке у даному випадку виникає безпосередньо із Закону, полягає у перерахуванні імпортером на користь уповноваженої організації відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, під час ввезення такого обладнання та територію України у встановленому Постановою № 992 розмірі.

Сторонами господарського зобов`язання, яке виникло в силу законодавчих приписів, є:

- зобов`язана сторона (боржник) - імпортер обладнання, за допомогою якого можна здійснити відтворення. В даному випадку боржником є Іноземне підприємство "І-АР-СІ";

- управнена сторона (кредитор) - організація колективного управління, яка уповноважена Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України здійснювати збирання та розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань. Законодавством України передбачена можливість існування необмеженого кола таких організацій. В даному випадку такою уповноваженою організацією колективного управління є ГС "УМА".

Змістом зобов`язання, про яке йдеться, є взаємні права і обов`язки, що виникають між боржником і кредитором безпосередньо із статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права":

- обов`язок боржника полягає у перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою № 992;

- кредитор, у свою чергу, має право вимагати від боржника виконання зобов`язання, яке має виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Зобов`язання, суб`єктом якого є позивач, виникло безпосередньо з актів цивільного законодавства і полягає саме в перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортерами відповідно до встановленого розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 910/17375/16.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Проте, станом на час вирішення спору відповідач визначену суму відрахувань не сплатив, в результаті чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 820 876,57 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В той же, час суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовно того, що позивач не є акредитованою організацією на здійснення збирання і розподілу між суб`єктами авторського і (або) суміжних прав коштів від відрахувань, з огляду на наступне.

У даному випадку в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на постанову Окружного адміністративного суду місті Києва від 03.07.2020 у справі № 640/7679/20, залишену без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ" задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 21.12.2019 про акредитацію організації колективного управління "Український музичний альянс" у сфері обов`язкового колективного управління - відтворення в домашніх умовах і в особистих цілях творів, виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах, їх примірниках, а також аудіовізуальних творів та їх примірників. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 № 267 "Про акредитацію організації колективного управління".

Зокрема, судом у справі № 640/7679/20 встановлено, що Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України після затвердження Положення № 375, зобов`язане було затвердити новий склад Комісії з акредитації організацій колективного управління, оголосити про початок відкритого конкурсу не пізніше ніж за 30 календарних днів до дня закінчення прийому заяв, встановити строк для подачі таких заяв та визначити організацій колективного управління з повним дотриманням публічного порядку, визначеного ст. 16 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав». Натомість Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України було оголошено про зміну дати і часу проведення засідання Комісії з акредитації організацій колективного управління та продовжено розгляд заяв, що були подані в рамках раніше оголошеного відкритого конкурсу, вже за новими правилами, визначеними Положенням № 375.

Враховуючи, що рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 21 грудня 2019 року про акредитацію організації колективного управління ГС «Український музичний альянс» у сфері обов`язкового колективного управління - відтворення в домашніх умовах і в особистих цілях творів, виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах, їх примірниках, а також аудіовізуальних творів та їх примірників було прийняте без додержання вимог ст. 16 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», суд у справі № 640/7679/20 дійшов висновку про те, що наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, яким затверджено вказане рішення, також є протиправним і підлягає скасуванню.

Тож, наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 № 267 про акредитацію позивача був скасований постановою Окружного адміністративного суду місті Києва від 03.07.2020 у справі № 640/7679/20, внаслідок чого рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 21 грудня 2019 року про акредитацію організації колективного управління ГС «Український музичний альянс» у сфері обов`язкового колективного управління - відтворення в домашніх умовах і в особистих цілях творів, виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах, їх примірниках, а також аудіовізуальних творів та їх примірників було прийняте без додержання вимог ст. 16 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав».

Положеннями статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Разом з тим, як зазначено судом вище Громадська спілка "Український музичний альянс" є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007 № 2/У, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України - Об`єднанню підприємств «Український музичний альянс».

Суд зазначає, що 18.12.2018 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (), шляхом реорганізації в нову юридичну особу - Громадська спілка «Український музичний альянс» ().

Як вбачається з наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідно до якого Громадська спілка «Український музичний альянс» є правонаступником Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (утвореним шляхом реорганізації, а саме перетворення).

Питання правонаступництва та утворення ГС «Український музичний альянс» шляхом перетворення Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" встановлено у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 58/505.

При цьому, відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», свідоцтва про облік організацій колективного управління, про визначення організацій колективного управління уповноваженими, про уповноваження організацій колективного управління, видані до набрання чинності цим Законом, втрачають чинність через дев`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, а у сферах, щодо яких Закон передбачає здійснення розширеного та обов`язкового колективного управління, - з оголошеної Установою відповідно до частини четвертої статті 16 цього Закону дати закінчення прийому заяв на участь в конкурсі на акредитацію у відповідній сфері.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що до закінчення відповідного конкурсу, збирати та розподіляти відрахування (відсотки) продовжують уповноважені організації , а після проведення конкурсу - акредитовані організації.

Разом з тим, оскільки Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України зобов`язане було затвердити новий склад Комісії з акредитації організацій колективного управління, оголосити про початок відкритого конкурсу не пізніше ніж за 30 календарних днів до дня закінчення прийому заяв, встановити строк для подачі таких заяв та визначити організацій колективного управління з повним дотриманням публічного порядку, проте Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України цього виконано не було, тож Свідоцтво позивача від 20.12.2007 № 2/У у даному випадку не втратило чинність, у зв`язку з порушенням порядку проведення конкурсу.

Отже, Громадська спілка "Український музичний альянс" є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, на підставі свідоцтва від 20.12.2007 № 2/У.

Крім того, за змістом частин 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема змагальність сторін (п. 4 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями статті 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.05.2021 № 910/8861/20.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

- для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

- жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У даному випадку, виходячи з принципу змагальності сторін, суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, а саме висновок експерта, складений на замовлення відповідача щодо відповідності та/або невідповідності спірного обладнання та матеріальних носіїв критеріям визначений ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права», як і не надано власний контр розрахунок.

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд звертає увагу, що обов`язок надання доказів, на підтвердження своїх вимог та заперечень покладений на сторін, збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Громадської спілки "Український музичний альянс" задовольнити.

2. Стягнути з Іноземного підприємства "І-АР-СІ" (04073, м. Київ, вул. Марка Вовчка, 18-а; ) на користь Громадської спілки "Український музичний альянс" (01021, м. Київ,вул. Шовковична, 10, оф. 28; ) 820 876,57 грн відрахувань та 12 313,14 грн судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.07.2022 року.

Суддя Ю.О.Підченко