УХВАЛА

20 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 921/115/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Уркевича В. Ю.- головуючого, Мачульського Г. М., Краснова Є. В.,

за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства «Білявинці»

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2022 (головуючий суддя Орищин Г. В., судді Галушко Н. А., Желік М. Б.), рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2021 (суддя Гевко В. Л.) та додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 (суддя Гевко В. Л.) у справі

за позовом Приватного підприємства «Білявинці»

до фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича

про визнання недійсним договору оренди від 03.07.2017, додаткової угоди від 28.12.2018 та актів приймання-передачі автомобілів в кількості 12 штук,

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - Суп М. Б. (адвокат, взяла участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У березні 2021 року Приватне підприємство «Білявинці» (далі - ПП «Білявинці») звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до фізичної особи - підприємця Дергуна Ігоря Володимировича (далі - ФОП Дергун І. В.) про визнання недійсними договору оренди від 03.07.2017, додаткової угоди від 28.12.2018 та актів приймання-передачі автомобілів у кількості 12 штук, що є додатками до договору (далі - договір від 03.07.2017 з додатками).

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що про існування договору від 03.07.2017 з додатками та про його зміст ПП «Білявинці» стало відомо із позовної заяви про стягнення заборгованості у справі № 921/477/20. Зі змісту договору від 03.07.2017 з додатками вбачається, що комерційний директор ПП «Білявинці» вчиняв спірні правочини в якості уповноваженого працівника ПП «Білявинці», що засвідчується посиланням у спірних правочинах на його посаду, займану у позивача, а також підставу представництва - наказ. Разом з тим, ні змісту самого наказу, ні його реквізитів (дати, номера) у договорі від 03.07.2017 з додатками не зазначено. ПП «Білявинці» стверджує, що жодним чином та у жодний спосіб не уповноважувало комерційного директора вчиняти дії від імені ПП «Білявинці» щодо укладення та підписання правочинів, у тому числі підписувати договір від 03.07.2017 з додатками. Комерційний директор ПП «Білявинці» є особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного оскаржуваного правочину, відповідно договір від 03.07.2017 з додатками, який підписано зі сторони ПП «Білявинці» комерційним директором, на думку позивача, підлягає визнанню судом недійсними.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2022, у задоволенні позову відмовлено.

4. Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що під час вчинення комерційним директором ПП «Білявинці» спірних правочинів мало місце перевищення ним своїх повноважень. Разом з тим подані ФОП Дергуном І. В. докази достатньо вірогідно підтверджують вчинення зі сторони ПП «Білявинці» дій по прийняттю до виконання вказаних спірних правочинів.

5. Крім того, додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2022, стягнуто з ПП «Білявинці» на користь ФОП Дергуна І. В. 11 616,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

6. Судові рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що є доведеними витрати, понесені ФОП Дергуном І. В. на отримання професійної правничої допомоги, наданої йому адвокатом Суп Мар`яною Богданівною, в розмірі 11 616,00 грн, ураховуючи обставини справи, виходячи з критерію реальності понесених витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

7. У травні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПП «Білявинці», в якій скаржник просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2022, рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2021 та додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

8. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

9. На обґрунтування підстави касаційного оскарження ПП «Білявинці» посилається на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування статті 241 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 153/1303/17.

10. Додаткове рішення суду першої інстанції, на думку ПП «Білявинці», підлягає скасуванню, оскільки воно є невід`ємною частиною основного рішення, що оскаржується в касаційному порядку.

11. ФОП Дергун І. В. направив до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, а також стягнути з ПП «Білявинці» витрати на професійну правничу допомогу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

13. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

14. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

15. Водночас на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

16. Верховний Суд дослідив наведені у касаційній скарзі доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, у цьому випадку не підтвердилися з огляду на таке.

17. У цій справі, судові рішення в якій переглядаються в касаційному порядку, судами розглядався спір про визнання недійсним договору від 03.07.2017 з додатками.

18. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 03.07.2017 між ФОП Дергуном І. В. (орендодавець) та ПП «Білявинці» (орендар) було укладено договір оренди транспортних засобів. Відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати за плату орендареві у тимчасове користування транспортні засоби для використання в господарській діяльності підприємства згідно з додатками до договору, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування передані орендодавцем транспортні засоби, що визначені у додатках до договору, ключі від транспортних засобів, реєстраційні документи та сплачувати орендодавцеві орендну плату.

19. Згідно з підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 договору орендодавець зобов`язувався в триденний строк після підписання цього договору передати в тимчасове користування орендаря зазначені в пункті 1.1 договору транспортні засоби. Передача транспортних засобів здійснюється за актами приймання-передачі транспортних засобів (додаток 1 до договору), що є основним документом для проведення розрахунків між сторонами.

20. За користування визначеними у пункті 1.1 договору транспортними засобами орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату в розмірі 25 000,00 грн за кожен транспортний засіб без сплати податку на додану вартість на підставі актів приймання-передачі транспортних засобів (додаток 1 до договору) (п. 3.1 договору).

21. Пунктом 3.3 договору сторони погодили, що орендар сплачує орендодавцю орендну плату за користування транспортними засобами протягом дії цього договору щомісячно до 25 числа кожного наступного місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок або банківську карту орендодавця.

22. Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 27.06.2019. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його невиконання чи неналежне виконання, яке мало місце під час дії цього договору (пункти 5.1, 5.2 договору).

23. Договір від 03.07.2017 з додатками підписано зі сторони орендодавця - ФОП Дергуном І. В., зі сторони орендаря - комерційним директором ПП «Білявинці» Гуменюком І. Т. з проставленням печатки ПП «Білявинці».

24. На виконання умов вищевказаного договору, в користування ПП «Білявинці» з 05.07.2017 по 31.05.2019 ФОП Дергуном І. В. було передано дванадцять належних йому на праві приватної власності транспортних засобів, що підтверджується актами приймання-передачі транспортного засобу. Відповідно до даних актів орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування належні орендодавцеві на праві власності транспортні засоби у придатному для використання стані у відповідності до мети оренди. Сторонами підтверджено відсутність недоліків транспортних засобів на момент передачі в оренду. Акти приймання-передачі транспортного засобу підписано зі сторони орендодавця - ФОП Дергуном І. В., зі сторони орендаря - комерційним директором ПП «Білявинці» Гуменюком І. Т.

25. 28.12.2018 сторони підписали додаткову угоду про внесення змін до пункту 3.1 договору від 03.07.2017 в частині розміру орендної плати, виклавши його у такій редакції: «3а користування визначеними у пункті 1.1 договору транспортними засобами орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату в розмірі 30 782,00 грн за кожен транспортний засіб без сплати податку на додану вартість на підставі актів приймання-передачі транспортних засобів (додаток № 1 до договору)».

26. Відповідно до виписок з банківських рахунків ФОП Дергуна І. В. за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 та з 01.01.2018 по 31.12.2018, ПП «Білявинці» сплачувало орендну плату за користування транспортними засобами шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок ФОП Дергуна І. В.

27. Судами попередніх інстанцій при відмові в позові у даній справі було застосовано положення статті 241 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

28. Суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що зі змісту оспорюваних правочинів вбачається, що Гуменюк І. Т. вчиняв їх в якості працівника ПП «Білявинці», що засвідчується посиланням у спірних правочинах на його посаду (комерційний директор), займану у ПП «Білявинці», а також підставу представництва - наказ. Проте, статутом ПП «Білявинці» не встановлено право комерційного директора вчиняти від імені підприємства такі правочини. Разом з тим суди вважають, що подані ФОП Дергуном І. В. докази достатньо вірогідно підтверджують вчинення зі сторони ПП «Білявинці» дій по прийняттю до виконання вказаних спірних правочинів.

29. ПП «Білявинці» у касаційній скарзі стверджує, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування статті 241 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 153/1303/17.

30. Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що посилання ПП «Білявинці» на правові висновки Верховного Суду, викладені у наведеній постанові суду касаційної інстанції, не може бути виключною правовою підставою для касаційного оскарження судових рішень, оскільки вказана постанова ухвалена за інших обставин справи, ніж у справі, яка розглядається, що свідчить про неподібність правовідносин у них з огляду на таке.

31. Так, у справі № 153/1303/17 предметом позову була вимога фізичної особи до товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсним договору оренди землі.

32. Позов у справі № 153/1303/17 обґрунтовано тим, що фізична особа є власником земельної ділянки, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку. 31.03.2017 між позивачем у цій справі та третьою особою укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. 21.09.2017 на домашню адресу фізичної особи надійшла ухвала окружного адміністративного суду в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю до центру надання адміністративних послуг про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за договором від 31.03.2017, оскільки між фізичною особою та товариством з обмеженою відповідальністю укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки від 04.11.2011 № 309. Фізична особа зазначала, що до 21.09.2017 вона про існування зазначеного договору не знала, оскільки правочину не підписувала, земельну ділянку в оренду товариству з обмеженою відповідальністю не передавала, орендної плати не отримувала, в договорі оренди земельної ділянки в розділі «підписи сторін» вчинено підпис представника позивача у цій справі. До матеріалів реєстраційної справи щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки товариством з обмеженою відповідальністю додано копію довіреності від 21.07.2008, яка видана позивачем у цій справі на ім`я представника, строком на три роки, яка дійсна до 21.07.2011 та якою позивач уповноважила представника одержати державний акт замість сертифіката на земельну частку (пай) із земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь». Інших повноважень, в тому числі щодо розпорядження належною земельною ділянкою, позивач не передавала. Вважаючи свої права порушеними, позивач просила визнати недійсним договір оренди землі від 04.11.2011 № 309, начебто укладений між нею та товариством з обмеженою відповідальністю.

33. Верховний Суд при перегляді судових рішень у справі № 153/1303/17 зазначив, що стаття 241 Цивільного кодексу України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма Цивільного кодексу України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин, укладений від імені особи іншою особою, яка на момент його вчинення не була уповноважена на таке представництво і не мала повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.

34. У справі № 153/1303/17 суд касаційної інстанцій вказав на те, що при підписанні спірного договору оренди землі повноваження представника за довіреністю від 21.07.2008 на представництво інтересів позивача щодо одержання державного акта взамін сертифікату на земельну частку (пай) вже закінчились. При цьому власник земельної ділянки (позивач у цій справі) не уповноважувала іншу особу на вчинення будь-яких дій щодо земельної ділянки, а на момент вчинення спірного правочину довіреність вичерпала свою дію, тому наведені в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції висновки про те, що позивач схвалила спірний договір оренди землі, оскільки отримувала орендну плату за договором оренди після його укладення, є помилковими та свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статті 241 Цивільного кодексу України до правовідносин сторін, до яких зазначена норма, з урахуванням фактичних обставин у справі, не застосовується.

35. Звідси, у справі № 153/1303/17 оспорюваний правочин був вчинений особою, яка взагалі жодним чином не була уповноважена представляти одну зі сторін такого правочину в будь-яких відносинах, і, отже, не могла перевищити свої повноваження, а особа, яку вона представляє, не могла вчинити дії, що свідчать про прийняття правочину до виконання. Тобто стаття 241 Цивільного кодексу України не могла бути застосована до даних правовідносин, про що зазначив суд касаційної інстанції.

36. Натомість у справі № 921/115/21 правочин було вчинено представником (комерційним директором) ПП «Білявинці», який перевищив свої повноваження, вчинивши такий правочин, однак подальшими діями ПП «Білявинці» прийняло до виконання вказаний оспорюваний правочин, у зв`язку з чим суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин положення статті 241 Цивільного кодексу України.

37. Таким чином, правовідносини у справі № 153/1303/17 та у справі № 921/115/21 не є подібним за підставами позову, встановленими фактичними обставинами справи та матеріально-правовим регулюванням.

38. Інших виключних підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, ПП «Білявинці» у касаційній скарзі не зазначило.

39. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

40. При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

41. Основним елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми права на момент вчинення дії.

42. Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

43. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

44. Аналогічно й частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України регламентує, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

45. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

46. У рішенні ЄСПЛ у справі «Ґарсія Манібардо проти Іспанії» («Garcia Manibardo v. Spain» від 15.02.2000, № 38695/97) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див. також рішення у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom» від 02.03.1987, № 9562/81, серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення у справі «Helmers v. Sweden» від 29.10.1996, серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).

47. Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваним для учасників судового процесу, виходячи із наведених вище норм Господарського процесуального кодексу України.

48. За вказаних обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою ПП «Білявинці», згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

49. Щодо стягнення додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2022, з ПП «Білявинці» на користь ФОП Дергуна І. В. 11 616,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що суди належним чином оцінили надані ФОП Дергуном І. В. докази про понесені витрати на професійну правничу допомогу та ухвалили обґрунтовані судові рішення.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства «Білявинці» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2022, рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2021 та додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 у справі № 921/115/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Г. М. Мачульський

Є. В. Краснов