УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

27.07.2022Справа № 910/6464/22

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдонінвест» (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 26, оф. 310)

Про забезпечення позову

У справі №910/6464/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдонінвест» (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 26, оф. 310)

До 1) Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110)

2) Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України» (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9)

Про визнання права власності та зняття арешту з майна

Суддя Бондаренко-Легких Г. П.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдонінвест» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі - відповідач-1), Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України» (надалі - відповідач-2) в якій просить суд:

1) визнати право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдонінвест» на рухоме майно: будівельні ліса, які складаються з 12 прольотів, ширина одного прольоту становить - 2,70 м, висота - 2,30 м, довжина становить біля 33 м, червоного кольору 12;

2) скасувати арешт майна, що накладено старшим державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Салеомоном А.А. у виконавчому провадженні № 67386915, а саме: рухомого майна: будівельні ліса, які складаються з 12 прольотів, ширина одного прольоту становить - 2,70 м, висота - 2,30 м, довжина становить біля 33 м, червоного кольору 12.

Також позивач просить стягнути з відповідача-1 судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при примусовому виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/8972/21 від 01.11.2021 відкрито виконавче провадження № 67386915 в рамках якого 04.11.2021 прийнято постанову про накладення арешту на майно, що належить боржнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «ВБ Нерухомість».

21.12.2021 у вказаному вище виконавчому провадження державним виконавцем прийнято постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, в якій зазначено, що 09.12.2021 державним виконавцем відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника здійснено опис та арешт будівельних лісів, які складаються з 12 прольотів (ширина одного прольоту становить - 2 метри 70 сантиметрів, висота одного прольоту становить - 2 метри 30 сантиметрів, довжина становить біля 33 метрів, червоного кольору. Разом з цим, позивач стверджує, що даної постанови про опис та арешт майна від 09.12.2021 у ВП № 67386915 в АСВП не існує та державним виконавцем, під час вчинення виконавчих дій у відповідному ВП, не було належним чином встановлено власника майна, на яке останній наклав арешт.

Спірні ліса, що увійшли до переліку описаного майна належать на праві власності позивачу на підставі договору поставки № 2559 ввід 25.05.2021, які були передані позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю «ВБ Нерухомість» в орендне користування згідно договору оренди майна № 01/06-1-21 від 01.06.2021. Оскільки власником спірного майна є позивач, що не заперечується сторонами виконавчого провадження, то державним виконавцем протиправно накладено арешт на зазначене майно та воно повинно бути виключено з опису та повернуто законному власнику.

Разом з позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Шевченківському відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Державному підприємству «Управління справами Фонду державного майна України» вчиняти будь-які дії щодо предмета спору;

- зупинення реалізації/продажу арештованого майна: будівельних лісів, які складаються з 12 прольотів, ширина одного прольоту становить - 2,70 м, висота - 2,30 м, довжина становить біля 33 м, червоного кольору 12, у зв`язку з поданням позову про визнання права власності на це майно та про виключення його з опису і про зняття з нього арешту.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідачем-1 вчинюються протиправні дії щодо реалізації майна, яке не є і ніколи не було власністю сторін виконавчого провадження №67386915, зокрема, боржника. Майно, виставлене виконавчою службою на аукціон є власністю ТОВ «Укрдонінвест» (позивача), реальна вартість даного майна в рази перевищує оцінену вартість, здійснену в рамках виконавчого провадження. А отже, продаж майна, яке на праві власності належить позивачу завдасть останньому істотних збитків та незаконно позбавить права власності.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдонінвест» про забезпечення позову суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено способи забезпечення позову, серед яких:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 4 наведеної ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Забезпечення позову є вжиттям заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі N 914/1570/20). При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Суд вказує, що у пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Як зазначає позивач, необхідність вжиття заходів забезпечення позову викликана ризиком продажу на аукціоні майна, що належить на праві власності ТОВ «Укрдонінвест», у зв`язку з чим позивач просить заборонити Шевченківському відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Державному підприємству «Управління справами Фонду державного майна України» вчиняти будь-які дії щодо спірного майна, на яке був накладений арешт в рамках виконавчого провадження №67386915 при примусовому виконанні рішення суду за наказом Господарського суду міста Києва №910/8972/21 від 01.11.2021.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, в даному випадку, при дослідженні обґрунтованості вимог щодо застосування певних заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись в тому, що між сторонами наявний спір, зокрема, відповідач претендує на спірне майно та вчиняє дії, що свідчать про ухилянні від виконання рішення в майбутньому.

Натомість, згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, орган виконавчої служби в особі виконавця, реалізовуючи власні повноваження покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження» вживає заходи з метою примусового виконання рішень, в тому числі щодо накладення арешту на майно боржника згідно виконавчого документа, що передбачено в тому числі ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», тобто дії щодо накладення арешту на майно пов`язані з дискреційними повноваженнями органу виконавчої служби під час примусового виконання рішення, що не може бути обґрунтованою підставою для застосування щодо органу виконавчої служби у даній справі заходів забезпечення позову.

Щодо застосування другого заходу забезпечення, то суд зазначає, що згідно з ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Так, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення реалізації/продажу арештованого майна: будівельних лісів, які складаються з 12 прольотів, ширина одного прольоту становить - 2,70 м, висота - 2,30 м, довжина становить біля 33 м, червоного кольору 12, у зв`язку з поданням позову про визнання права власності на це майно та про виключення його з опису і про зняття з нього арешту, що є тотожним змісту позовної вимоги якою позивач просить суд скасувати арешт майна, що накладено старшим державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Салеомоном А.А. у виконавчому провадженні № 67386915, а саме: рухомого майна: будівельні ліса, які складаються з 12 прольотів, ширина одного прольоту становить - 2,70 м, висота - 2,30 м, довжина становить біля 33 м, червоного кольору 12.

Частиною 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з п. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Таким чином, заява ТОВ «Укрдонінвест» про забезпечення позову у справі №910/6464/22 не обґрунтована, а тому задоволенню не підлягає.

Суд також зазначає, що заявником до копії заяви про забезпечення позову не додані докази наявності у його представника адвоката М. М. Пишного повноважень на підписання від імені заявника відповідної заяви, адже до матеріалів поданої заяви не додано копії договору про надання правової допомоги № 358/3/14-11-2019 від 14.11.2019 на підставі якого видано Ордер серії АА №11222375, із якої суд би міг встановити наявність у відповідної особи повноважень саме на підписання заяви про забезпечення позову. Стаття 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не визначає серед професійних прав адвоката права підпису заяви про забезпечення позову, вказана норма наділяє адвоката повноваженнями лише щодо складання заяв та їх подання, при цьому відсутні правові підстави ототожнювати наведені формулювання із наданням адвокату права підписувати такі заяви.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Укрдонінвест» про забезпечення позову.

2. Згідно з частиною 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких