ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2022 р. Справа№ 910/16123/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Грека Б.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.11.2021

у справі №910/16123/21 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Дорс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р»

про стягнення 227 611,65 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріал Дорс» (далі - ТОВ «Ріал Дорс», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р» (далі - ТОВ «Кіра-Р», відповідач, скаржник) про стягнення 227 611,65 грн., у тому числі: 183 348,00 грн. - основного боргу, 28 357,05 грн. - інфляційних втрат та 15 906,60 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Дорс» задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Дорс» 183 348 грн. 00 коп. - основного боргу, 15 891 грн. 53 коп. - 3% річних, 28 357 грн. 05 коп. - інфляційних втрат та 3 413 грн. 95 коп. - судового збору.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/16123/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також скаржник звернувся із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/16123/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення отримано 06.12.2021.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до тверджень щодо нез`ясування обставин справи, що мають значення для справи, та встановлення обставин, які є недоведеними, зокрема щодо факту здійснення поставки товару позивачем на об`єкт будівництва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/16123/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза М.Г., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/16123/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16123/21.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/16123/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р» строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/16123/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/16123/21. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/16123/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, а тому справа розглядається за наявними матеріалами.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 у зв`язку перебування судді Чорногуза М.Г. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/16123/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2022 для розгляду справи №910/16123/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/16123/21 прийнято до провадження у визначеному складі. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 23 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

20.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріал Дорс» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р» (далі - покупець) укладено договір поставки № 20/08/2018, відповідно до якого постачальник зобов`язується в певний термін поставляти та передавати у власність покупця якісний товар на умовах цього договору, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар на умовах даного договору.

У відповідності до п. 1.2. договору предметом поставки є такий товар - устаткування згідно специфікації.

Згідно з п. 2.2. договору загальна сума договору складає сумарну вартість партій товару, поставлених постачальником за цим договором, зазначену у видаткових накладних на кожну партію товару.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що розрахунок за товар по даному договору здійснюється покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів згідно рахунку-фактурі на товар, на поточний рахунок постачальника: авансу 50% від вартості партії товару після погодження специфікації; аванс 40% від вартості партії, покупець сплачує протягом 5 банківських днів з моменту отримання листа від постачальника про готовність обладнання до відвантаження; інші 10% від вартості партії товару в термін 3 (три) календарних дні після поставки товару на об`єкт покупця.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018, але не раніше моменту повного та належного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Подальша пролонгація договору може відбутись шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди із зазначенням нового строку дії договору. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 8.4. договору).

Крім того, сторони підписали специфікацію № 1, у якій погодили поставку товару - воріт ПП складних, ЕИЗО, 8200*9000 мм в кількості 2 шт. та воріт ПП складних, ЕИ30, 4730*5500 мм в кількості 1 шт., на загальну суму 1 678 672,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. специфікації поставка здійснюється протягом 9 (дев`яти) тижнів з моменту отримання постачальником суми, зазначеної в п. 3.1. цієї специфікації, на умовах DDP склад покупця за адресою: об`єкт будівництва - Київська область, м. Прип`ять.

Згідно з розділом 3 специфікації покупець сплачує 50% від вартості даної специфікації, що становить 839 336,00 грн., в т.ч. ПДВ, протягом 5 банківських днів з моменту підписання цієї специфікації. Покупець сплачує 40% від вартості даної специфікації, що становить 671 468,80 грн., в т.ч. ПДВ, протягом 5 банківських днів з моменту отримання листа від постачальника про готовність обладнання до відвантаження. Покупець сплачує 10% від вартості даної специфікації, що становить 167 867,20 грн. в т.ч. ПДВ, протягом 5 банківських днів з моменту поставки на об`єкт.

Позивачем виставлено на оплату рахунки № RD-222 від 30.10.2018 на суму 86 040,00 грн. та № RD-186 від 30.08.2018 на суму 1 602 968,00 грн.

Позивач зазначає, що 20.12.2018 та 13.03.2019 ним поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 689 008,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 194 від 20.12.2018 на суму 86 040,00 грн. та видатковою накладною № 33 від 13.03.2019 на суму 1 602 968,00 грн., які скріплені електронними підписами сторін.

Як стверджує позивач, відповідач за поставлений товар розрахувався частково в сумі 1 505 660,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 84 від 06.09.2018, № 206 від 21.12.2018, № 378 від 14.06.2019 та банківськими виписками АТ «Укрсиббанк» по рахунку позивача від 02.11.2018 та від 28.03.2018.

Отже, у відповідача утворилась заборгованість за поставлений товар у розмірі 183 348,00 грн., що підтверджується підписаним електронним актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.09.2018 по 15.03.2019, який також скріплено електронними підписами сторін.

03.09.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 020921-01 від 02.09.2021 про сплату заборгованості за поставлений товар в сумі 183 348,00 грн., однак ТОВ «Кіра-Р» відповіді на претензію не надало, заборгованість не погасило.

Отже, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар, позивач просив суд стягнути з ТОВ «Кіра-Р» борг у розмірі 183 348,00 грн., 3% річних у сумі 15 906,60 грн., нарахованих за період з 17.03.2019 по 24.09.2021 та інфляційні втрати в сумі 28 357,05 грн., нараховані за період з 29.03.2019 по 24.09.2021.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору поставки № 20/08/2018 від 20.08.2018 та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 183 348,00 грн. Водночас, перевіривши розрахунки заявлених сум 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх часткове задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р», колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зі змісту укладеного між позивачем та відповідачем договору вбачається, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як було зазначено вище, 20.08.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір №20/08/2018, на виконання якого позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 689 008,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними.

Однак відповідач за поставлений товар розрахувався частково в сумі 1 505 660,00 грн., внаслідок чого у ТОВ «Кіра-Р» утворилась заборгованість у розмірі 183 348,00 грн., що також підтверджується підписаним сторонами електронним актом звірки взаємних розрахунків.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до розділу 3 специфікації покупець сплачує 50% від вартості даної специфікації, що становить 839 336,00 грн., в т.ч. ПДВ, протягом 5 банківських днів з моменту підписання цієї специфікації. Покупець сплачує 40% від вартості даної специфікації, що становить 671 468,80 грн., в т.ч. ПДВ, протягом 5 банківських днів з моменту отримання листа від постачальника про готовність обладнання до відвантаження. Покупець сплачує 10% від вартості даної специфікації, що становить 167 867,20 грн в т.ч. ПДВ, протягом 5 банківських днів з моменту поставки на об`єкт.

Аналогічні положення щодо порядку оплати містяться в п. 2.4. договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач за поставлений товар у повному обсязі не розрахувався, на підтвердження зворотного відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не надано суду будь-яких доказів.

При цьому, скаржник в поданій апеляційній скарзі зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту здійснення позивачем поставки товару на об`єкт будівництва за адресою: Київська область, місто Прип`ять, з огляду на що відповідач вважає, що обставини щодо прострочення оплати після поставки товару є недоведеними.

Однак, оцінюючи наведені доводи, колегія суддів враховує наступне:

по - перше, відповідачем уже було частково оплачено товар;

по - друге, відповідно до п. 1.4. договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту отримання отримання товару та підписання видаткової накладної уповноваженим представником покупця - матеріали справи містять підписані сторонами видаткові накладні;

по - третє, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема, звернень чи претензій до позивача щодо поставки товару.

Відтак, відповідні доводи скаржника щодо не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що зокрема стосуються факту здійснення позивачем поставки товару, колегією суддів визнаються необґрунтованими та відхиляються.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем порушено умови договору поставки № 20/08/2018 від 20.08.2018 щодо оплати товару та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, а тому наявні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 183 348,00 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 15 906,60 грн., нарахованих за період з 17.03.2019 по 24.09.2021 та інфляційних втрат в сумі 28 357,05 грн, нарахованих за період з 29.03.2019 по 24.09.2021 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як правильно вказав суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, вбачається, що позивачем допущено арифметичну помилку при визначенні їх розміру, однак оскільки розмір інфляційних втрат не перевищує розміру, обчисленого судом, то така вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Водночас, судом визнано обґрунтованою до стягнення суму 3% річних у розмірі 15 891,53 грн., що має наслідком часткове задоволення цієї вимоги.

Підсумовуючи викладене, судова колегія є погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на їх обґрунтованість, що відповідачем в поданій апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не спростовано.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/16123/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/16123/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра-Р» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/16123/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/16123/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

Б.М. Грек