ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2022 р. Справа №909/994/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Яремко О.А.

явка учасників справи:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача-1: не з`явилися

від відповідача-2: Ярицький Л.І. - адвокат (ордер серія АТ № 1024296)

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 18.04.2022

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2022,

суддя: Стефанів Т.В., повний текст рішення складено 31.03.2022

у справі №909/994/21

за позовом ОСОБА_1

до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Роси Карпат"

до відповідача-2 ОСОБА_2

про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

12.10.2021 ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Роси Карпат" (надалі ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат") та ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 ) про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства в сумі 100 000,00 грн., що становить 50 %.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при виході з ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" він не отримав своєї частки. Договір про відступлення частки не укладав. Проте, взамін викупу частки позивача у товаристві батько іншого учасник товариства ( ОСОБА_2 ) ОСОБА_3 написав розписку, в якій зобов`язався виконати певні дії як на користь позивача, так і на користь інших осіб (погасити кредити позивача тощо). Звідси, оскільки розписка не є правочином, то ОСОБА_2 отримав його частку безоплатно.

Крім того позивач подав клопотання про поновлення строків позовної давності

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2022 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" та ОСОБА_2 про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не довів суду того факту, що його права як учасника товариства були порушені, крім того, не подав суду доказів звернення до товариства з вимогою про виплату належної йому частки у встановлений нормами законодавства строк.

Крім того, місцевим господарським судом враховано висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у п. 48 постанови від 17.12.2019 у справі № 927/97/19 та у п. 31 постанови від 18.03.2020 у справі № 466/6221/16-а, відповідно до яких визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства є належним способом захисту лише в тому випадку, якщо позивач прагне відновити склад учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів, і таке відновлення не може бути здійснене шляхом стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що:

1)суд першої інстанції помилково зазначив, що ОСОБА_1 відступив свою частку ОСОБА_2 , про що свідчить його заява про вихід з товариства, рішення загальних зборів товариства, оформлене відповідним протоколом;

2)посилається на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15;

3)зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладали правочину щодо відступлення (відчуження) частки в статутному капіталі товариства;

4)вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що розписки, які позивач долучив до матеріалів справи не стосуються суті спору;

5)судом не досліджено того, що ОСОБА_1 мав намір саме продати, а не відступити в інший спосіб свою частку в статутному капіталі товариства.

Узагальнені заперечення відповідача-1.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 погоджується з висновками місцевого господарського суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені в оскаржуваному рішенні.

Відповідач-2 не скористався своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В судове засідання 18.07.2022 з`явився представник відповідача-2, представники позивача та відповідача-1 в судове засідання повторно не з`явилися, причин неявки не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи, а тому в порядку п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за їх відсутності.

На виконання ухвали Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 та за згодою представника відповідача-2, апеляційним господарським судом застосовано аналогію закону щодо повідомлення позивача ( ОСОБА_1 ) про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачем-2 подано заяву (вх. № 01-04/3778/22 від 18.07.2022), відповідно до якої просив долучити до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 .

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін (позивача та відповідача-1), що не з`явилися за наявними в справі доказами.

У судовому засіданні представник відповідача-2 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача-2, що з`явився, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно статуту ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат", затвердженого загальними зборами учасників товариства (протокол № 2 від 20.06.2012) (державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 03.07.2012 номер запису 1000615) (надалі статут) (а.с. 12-22).

Відповідно до п. 1.4 статуту учасниками товариства є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Кожний учасник товариства має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) учасникам цього товариства, або третім особам за згодою решти учасників (п. 5.1 статуту).

Згідно з п. 5.2 статуту учасники товариства користуються переважним правом придбання частки учасника, який виявив бажання її продати чи відступити, пропорційно до розмірів своїх часток в статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено зборами учасників.

Відповідно до п. 5.3 статуту учасник, який має намір продати, чи відступити свою частку повністю (її частину), мусить повідомити про свій намір директора. Заява складається за посередництва директора, та повинна визначати: яку кількість частин чи повністю він бажає відступити, ціну за яку має намір продати, інші важливі умови угоди, а також інформацію про можливого покупця.

Згідно з п. 8.4 статуту для забезпечення діяльності товариства за рахунок внеску його учасників створений статутний капітал у розмірі 200 000,00 грн., в тому числі 176 690,00 грн. грошима, та тваринницьке приміщення літнього табору в АДРЕСА_1 вартістю 23 310,00 грн.

Внески учасників та їх частки у статутному капіталі становлять:

ОСОБА_1 100 000,00 грн., в тому числі 88 345,00 грн. грошима, та одна друга тваринницького приміщення літнього табору в с. Грабовець вартістю 11 655,00 грн., що становить 50 % статутного фонду;

ОСОБА_2 100 000,00 грн., в тому числі 88 345,00 грн. грошима, та одна друга тваринницького приміщення літнього табору в с. Грабовець вартістю 11 655,00 грн., що становить 50 % статутного фонду.

Учасник, який повністю продав, чи відступив свою частку зобов`язаний у двохденний термін з моменту продажу (відступлення) останньої її частини подати нотаріально посвідчену заяву на ім`я зборів учасників про свій вихід із складу учасників (п. 5.7 статуту).

Відповідно до заяви б/н від 24.12.2014, яка посвідчена ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу (а.с. 23), ОСОБА_1 просив вивести його зі складу учасників ТОВ «Агрофірма «Роси Карпат». Зазначив, що взаємовідносини щодо відступлення частки в статутному капіталі та визначення умов такого відступлення юридично повинно було бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України. Також, повідомив, що до ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" претензій матеріального та морального характеру не має.

Згідно з протоколом № 4 від 25.12.2014 загальних зборів учасників ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" (а.с. 24) визначено порядок денний загальних зборів, а саме:

1.Про вихід зі складу учасників товариства ОСОБА_1 .

2.Про перерозподіл статутного капіталу товариства

3.Про затвердження статуту ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" у новій редакції

4.Про надання повноважень на проведення необхідних реєстраційних дій, підписання необхідних документів у зв`язку з реєстрацією статуту товариства у новій редакції.

По свіх питаннях порядку денного слухали голову зборів ОСОБА_1 .

Після розгляду питань по суті вирішено:

1.Виключити зі складу учасників (членів) ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" ОСОБА_1 на підставі поданої заяви.

2.Розподілити частки учасників (членів) товариства наступним чином:

ОСОБА_2 200 000,00 грн. (100% статутного капіталу)

3.Затвердити статут ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" у новій редакції.

4.Уповноважити на проведення необхідних реєстраційних дій , підписання необхідних документів та вчинення усіх дій у державного реєстратора ОСОБА_2 .

По всіх питаннях порядку денного рішення прийнято одноголосно.

Відповідно до додатку до протоколу № 4 загальних зборів учасників ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" від 25.12.2014 (а.с. 25) зазначено, що присутні учасники ОСОБА_1 , що володіє 50% статутного капіталу ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" та ОСОБА_2 , що володіє 50% статутного капіталу ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" .

На зборах 25.12.2014 були присутні учасники, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що володіють 100 % голосів, збори визнані повноважними.

Прийняття рішень на загальних зборах учасників 25.12.2014 щодо зміни складу учасників ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" вважати правомочними, так як по даному питанню учасники проголосували одностайно (100 %).

На виконання рішення загальних зборів товариства, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 36-43) відбулася державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, 27.01.2015 13:51:36, 5000615, зміні складу або інформації про засновників. Зміні складу засновників (учасників) юридичної особи. Реєстратор ОСОБА_5 , Реєстраційна служба Богородчанського районного управління юстиції в Івано-Франківській області.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що спір виник у зв`язку із неправомірними діями іншого учасника товариства ОСОБА_2 , що полягали у внесенні ОСОБА_2 до ЄДРПОУ неправдивої інформації про виключення зі складу учасників товариства, що свідчить про порушення його прав.

Відповідно до статті 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Згідно з частиною третьою статті 80 Господарського кодексу України nовариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном.

За змістом частини першої статті 114 Цивільного кодексу України учасником господарського товариства може бути фізична або юридична особа.

У розумінні наведених норм учасник господарського товариства - це особа (фізична або юридична), яка має частку у статутному капіталі вже створеного товариства.

Учасник господарського товариства, звертаючись до суду з позовом про визначення розміру статутного капіталу товариства та розміру (розмірів) частки (часток) учасника (учасників) товариства та обґрунтовуючи позов порушенням його корпоративних прав, має довести наявність у нього корпоративних прав учасника товариства, зокрема обставини того, що він є учасником товариства, навести та довести підстави набуття ним частки у статутному капіталі товариства у заявленому в позові розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЦК України (в редакції Закону № 1709-VII від 20.10.2014), яка кореспондується з приписами ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом вийти у встановленому порядку з товариства. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Згідно з ст. 148 ЦК України (в редакції Закону № 1709-VII від 20.10.2014), учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , реалізував своє право на вихід зі складу товариства, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 (а.с. 23).

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до товариства про виплату йому частки статутного капіталу чи повернення майна в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства" учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Положення ч. 1 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства" та розділу 5 статуту ТОВ «Агрофірма «Роси Карпат» передбачають альтернативне право учасника товариства продати або відступити іншим чином свою частку.

Відступлення (відчуження) частки не є самостійним непоіменованим видом договору, оскільки воно відбувається шляхом укладення договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо. Такий договір може укладатися в усній або письмовій формі залежно від вимог чинного законодавства України та статуту товариства. Недодержання письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.09.2021 у справі № 923/404/20, яка в силу ч. 4 стю 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Досліджуючи докази у справі, а саме заяву б/н від 24.12.2014 (а.с. 23), у якій ОСОБА_1 просив вивести його зі складу учасників ТОВ «Агрофірма «Роси Карпат», протокол № 4 від 25.12.2014 загальних зборів учасників ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" (а.с. 24) та додаток до протоколу № 4 загальних зборів учасників ТОВ "Агрофірма "Роси Карпат" від 25.12.2014 (а.с. 25), судами встановлено , що ОСОБА_1 відступив свою частку іншому учаснику товариства ОСОБА_2 .

Звідси, обґрунтованими є висновки місцевого господарського суду про те, що ОСОБА_1 не продав, а відступив в інший спосіб свою частку ОСОБА_2 .

За таких обставин спростовуються доводи апеляційної скарги про помилковість висновків місцевого господарського суду, що ОСОБА_1 відступив свою частку ОСОБА_2 .

Докази про намір ОСОБА_1 продати, а не відступити в інший спосіб свою частку в статутному капіталі товариства в матеріалах справи відсутні та позивачем не подані.

Відповідно до с. 3 ст. 52 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що зміни до статуту, пов`язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

На виконання рішення загальних зборів товариства та наведеної вище норми закону було внесено відповідні реєстраційні дії щодо зміни складу учасників товариства, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 36-43).

Верховний Суд у постанові від 16.09.2021 у справі № 923/404/20 вказує на те, що учасник господарського товариства, звертаючись до суду з позовом про визначення розміру статутного капіталу товариства та розміру (розмірів) частки (часток) учасника (учасників) товариства та обґрунтовуючи позов порушенням його корпоративних прав, має довести наявність у нього корпоративних прав учасника товариства, зокрема обставини того, що він є учасником товариства, навести та довести підстави набуття ним частки у статутному капіталі товариства у заявленому в позові розмірі.

Крім того, визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства є належним способом захисту лише в тому випадку, якщо позивач прагне відновити склад учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів, і таке відновлення не може бути здійснене шляхом стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у п. 48 постанови від 17.12.2019 у справі № 927/97/19 та у п. 31 постанови від 18.03.2020 у справі № 466/6221/16-а.

За змістом ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16).

Більше того, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18).

Верховний Суд вже неодноразово зазначав, що відповідно до пунктів "д" та "е" п.3 ч.5 ст.17 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" особа, яка вважає себе власником частки, що незаконно вибула з її володіння, має звертатися до володільця частки (особи, вказаної як власник в ЄДР) з позовом про стягнення частки (витребування частки з чужого незаконного володіння) або позовом про визначення розміру статутного капіталу та розміру часток учасників (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №923/876/16, від 17.12.2019 у справі №927/97/19, від 18.03.2020 у справі №466/6221/16-а). Саме такий спосіб захисту є належним, адже судове рішення, що набрало законної сили, про задоволення такої вимоги є підставою для внесення відповідних змін до ЄДР.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ( ОСОБА_1 ) вважає себе власником спірної частки у ТОВ «Агрофірма «Роси Карпат» в розмірі 100 000 грн., що становить 50%, оскільки він ніяким чином не відчужував свою частку (не укладав стосовно неї жодних договорів, не відступав цю частку іншим чином). Звідси предметом спору визначив - визначення розміру статутного капіталу товарриства та розмірів часток учасників товариства.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту в цьому випадку мало б бути звернення ОСОБА_1 до володільця частки (особи, щодо якої у ЄДР містяться відомості як про власника спірної частки, а в нашому випадку це до ОСОБА_2 ) з позовом про витребування частки із чужого незаконного володіння.

Крім цього, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що ні ТОВ «Агрофірма «Роси Карпат» та ні ОСОБА_2 не виплатили йому вартість частки у статутному капіталі.

Оцінюючи наведене, апеляційний господарський суд зазначає, що в даному випадку належним способом захисту мало б бути звернення ОСОБА_1 з позовом про виплату йому вартості частини майна товариства, яка пропорційна його частці у статутному капіталі.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає правильними висновки місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог з тих підстав, що ОСОБА_1 не довів факту порушення його права як учасника товариства та не подав доказів звернення до товариства з вимогою про виплату належної йому частки у встановлений нормами законодавства строк.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що при розгляді справи судом не встановлено наявність порушеного права позивача та обґрунтованість його вимог, а тому питання порушення строку позовної давності не впливає на суть рішення, винесеного за результатами розгляду спору, і, відповідно, строк позовної давності застосуванню не підлягає.

Посилання апелянта на помилковість висновку місцевого господарського суду про те, що розписки, які позивач долучив до матеріалів справи не підлягають дослідженню, оскільки жодним чином не стосуються суті даного спору.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги в частині посилання апелянта на правовоу позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Предметом спору у справі № 909/1294/15 була матеріально-правова вимога єдиного учасника товариства з часткою 100% до цього товариства про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства, оформлених протоколом від 13 травня 2014 року № 13/05, якими його було виведено зі складу учасників товариства згідно з ніби-то його заявою, та прийнято до складу учасників товариства іншого учасника, на користь якого перерозподілено частку 100%.

Верховний Суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №909/1294/15 викладено правову позицію про те, що відступлення учасником товариства з обмеженою відповідальністю частки у статутному капіталі товариства, передбачене ст. 147 ЦК України та ст. 53 Закону України "Про господарські товариства", є відчуженням частки. Таке відчуження потребує волевиявлення особи, яка відчужує частку, й особи, яка приймає частку у власність. Відступлення (відчуження) частки не є самостійним непоіменованим видом договору, оскільки відбувається шляхом укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо. Такий договір може укладатися в усній або письмовій формі залежно від вимог чинного законодавства України та статуту товариства. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

При цьому з позовом у справі №909/1294/15 зверталася особа, яка стверджувала про те, що вона нікому свою частку безоплатно не відступала. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що така безоплатна передача є для позивача вочевидь економічно недоцільною дією, вона позбавляє позивача права власності на частку 100% у товаристві. Тому для нього зазначена безоплатна передача не має економічного сенсу. Якщо тлумачити дії сторін як правочин щодо дарування, то це означало б, що позивач раптово, без будь-якого економічного обґрунтування та власного інтересу вирішив значно погіршити своє становище; у такому випадку права й обов`язки сторін договору виглядали б вочевидь непропорційно. Крім того, за поясненнями того ж позивача у справі №909/1294/15, між ним і особою, якій була відступлена частка, відсутні дружні, родинні чи будь-які інші відносини, які б могли пояснити такий правочин.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію про застосування норми права у правовідносинах, які є відмінними від правовідносин у дані справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Заперечення відповідача-1 викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому суд враховує їх як обґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, то судовий збір в розмірі 3 721,50 грн., сплачений позивачем за подання апеляційної скарги покладається на нього.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 18.04.2022 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2022 у справі №909/994/21 залишити без змін.

Судовий збір у розмірі 3 721,50 грн. за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 27.07.2022.