ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/596/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, І.Г. Філінюка,

секретар судового засідання І.М. Станкова,

за участю представників сторін:

від позивача: І.В. Садардінова

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: І.В. Вакаренко

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ» та Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 (суддя Л.В. Лічман, м.Одеса, повний текст складено 03.09.2021)

у справі №916/596/21

за позовом Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про розірвання договору та стягнення 1647649,80 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ» (далі також - ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ»), в якій просила:

- розірвати договір купівлі-продажу від 28.12.2017, укладений між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ», щодо нежитлових приміщень першого, другого поверхів, антресолі та цокольного поверху, загальною площею 754,3 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 20, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за №3551;

- стягнути з ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» на користь Одеської міської ради неустойку у розмірі 164 649,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог Одеська міська рада послалась на невиконання відповідачем передбаченого пунктом 2.1 договору купівлі-продажу від 28.12.2017 обов`язку з оплати вартості придбаного майна, у зв`язку з чим у позивача виникли передбачені пунктом 6.1 договору права на стягнення неустойки та розірвання договору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.04.2021, серед іншого, позовну заяву Одеської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/596/21; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності Одеської міської ради (надалі також Департамент).

Департамент комунальної власності Одеської міської ради в письмових поясненнях підтримав позовні вимоги Одеської міської ради та просив їх задовольнити в повному обсязі.

ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» у відзиві на позовну заяву просило відмовити у задоволенні позову, з підстав того, що:

- позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності в один рік, передбачений статтею 258 Цивільного кодексу України для стягнення неустойки, адже Одеська міська рада повинна була звернутись до суду з відповідним позовом в період з 28.01.2018 (так як з пункту 6.1. договору вбачається, що право позивача порушено через тридцять днів з моменту укладення договору від 28.12.2017) по 28.01.2019;

- чинне законодавство, у тому числі приписи частини третьої статі 692 Цивільного кодексу України, які необхідно застосовувати при розгляді даної справи з урахуванням того, що відповідач прийняв об`єкт купівлі-продажу, не передбачає можливість розірвання договору в судовому порядку.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.07.2021, враховуючи те, що ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» подано відзив після закінчення встановленого судом строку на його подання та не заявлено клопотання про продовження відповідного строку, на підставі статей 118, 165 Господарського процесуального кодексу України долучено до матеріалів справи відзив, проте не прийнято останній до розгляду, окрім тієї частини, яка стосується застосування наслідків спливу позовної давності, адже частина третя статті 267 Цивільного кодексу України надає можливість звернення до суду з такою заявою до винесення рішення.

Одеська міська рада в письмових поясненнях не погодилась із доводами ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ», викладеними у відзиві на позовну заяву, з підстав того, що:

- нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та укладеним між сторонами договором купівлі-продажу передбачено, що невиконання покупцем зобов`язань щодо сплати вартості об`єкта продажу є підставою для розірвання угоди; вказану обставину відповідачем не спростовано;

- відповідно до умов спірного договору місцевий бюджет у 2018 році мав отримати 8238249,00 грн., але ці кошти міська рада не отримала та не мала змоги використати їх у своїй діяльності, а, відтак, майнове право та інтерес позивача має бути захищено шляхом отримання від відповідача компенсації (плати) за користування коштами.

Крім того, з посиланням на частину п`яту статті 267 Цивільного кодексу України, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19, міська рада зазначила про існування поважних причин пропуску позовної давності, а саме, повідомлення Департаментом про несплату ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» коштів лише у лютому 2021 року шляхом направлення листа від 12.02.2021 №01-13/584.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у даній справі позов задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу від 28.12.2017, укладений між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ», щодо нежитлових приміщень першого, другого поверхів, антресолі та цокольного поверху, загальною площею 754,3 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 20, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за № 3551. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи позовну вимогу про розірвання договору суд першої інстанції виходив з того, що в порушення приписів статей 525, 526, 610, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, частин першої та сьомої статті 193 Господарського кодексу України та умов договору, ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» не перерахувало ціну продажу об`єкта в сумі 8238249,00 грн. з ПДВ, визначену в пункті 1.4 договору, незважаючи на те, що виконання зобов`язання відповідно до домовленості, закріпленої в пункті 2.1 договору, та згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України мало бути здійснено протягом тридцяти календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору, тобто до 29.01.2018 включно.

Встановивши зазначені обставини, а також врахувавши, що покупець (відповідач) протягом тривалого часу (більше трьох з половиною років) не виконує зобов`язання по перерахуванню ціни продажу об`єкта, чим порушує одну з істотних умов правочину та значною мірою позбавляє продавця (позивача) того, на що він розраховував, укладаючи угоду, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині розірвання укладеного між сторонами договору та на підставі частин першої, другої статті 651 Цивільного кодексу України, пункту 6.1. договору розірвав договір купівлі-продажу від 28.12.2017.

Місцевий господарський суд, врахувавши заяву відповідача про застосування строків позовної давності про стягнення неустойки в сумі 1647649,80 грн., відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги, пославшись на те, що позовна давність для звернення Одеської міської ради з вимогою про стягнення неустойки за договором сплинула ще 29.01.2019 (один рік від 29.01.2018, тобто дати, коли закінчився строк виконання зобов`язання покупця з урахуванням змісту частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України та того, що 30-й день від дати укладання договору припав на вихідний день), а позов направлено до суду тільки в лютому 2021 року. При цьому наведені позивачем причини пропуску строку звернення з даною позовною вимогою суд першої інстанції визнав неповажними, адже відсутність належної взаємодії між органами місцевого самоврядування не може вважатись поважною причиною несвоєчасного звернення до суду одним з них.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» та Одеська міська рада звернулися із апеляційними скаргами.

Позиції учасників справи.

В апеляційній скарзі ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» просило рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у даній справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач не погодився з оскаржуваним рішенням суду в частині розірвання договору купівлі-продажу з підстав того, що ані позивачем, ані третьою особою в порушення вимог статті 188 Господарського кодексу України не направлялось позивачу жодного проекту угоди про розірвання або жодної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу, а в матеріалах справи відсутні докази письмового повідомлення відповідача про розірвання спірного договору.

Також відповідач в апеляційній скарзі наполягав на тому, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення з позовною вимогою про розірвання договору купівлі-продажу. Враховуючи дату нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 28.12.2017 і положення договору, відповідно до яких покупець зобов`язався сплатити ціну продажу об`єкта з 28.12.2017, на переконання відповідача, відлік строку позовної давності почався з 28.12.2017 та сплив 28.12.2020, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 09.03.2021, тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідач наголосив на тому, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради при належному виконанні своїх повноважень не тільки мав бути обізнаний про несплату відповідачем вартості об`єкта купівлі-продажу вже з 28.12.2017, а й будучи виконавчим органом Одеської міської ради, мав повідомити останню про вказану обставину, оскільки є їй підзвітним. Так само Одеська міська рада не тільки могла, а й повинна була контролювати здійснення повноважень своїм виконавчим органом Департаментом комунальної власності Одеської міської ради. Натомість і позивач, і третя особа неналежним чином здійснювали свої повноваження та, як вони стверджують, не були обізнані про стан своїх майнових прав.

При цьому відповідач зазначив, що Одеська міська рада як представницький орган територіальної громади м.Одеси, якій ця громада делегувала повноваження щодо здійснення права власності від її імені та в її інтересах, а також її виконавчі органи, у тому числі Департамент комунальної власності Одеської міської ради, який був утворений Одеською міською радою 29.02.2013 та є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, повинні діяти виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом, а відтак, на ці органи покладається обов`язок щодо обізнаності про стан своїх майнових прав, а тому позивач мав об`єктивну можливість довідатися про факт порушення своїх прав. Скаржник звернув увагу на те, що аналогічного висновку дійшов Київський районний суд м.Одеси у своєму рішенні від 10.05.2018 у справі №520/5517/17, яке залишено без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 16.11.2020 та Верховного Суду від 26.05.2021.

У зв`язку з наведеним відповідач вказав про те, що Одеською міською радою пропущено строк для захисту свого порушеного права без поважних причин, що є законною підставою для відмови у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, строк якої визначено частиною другою статті 258 Цивільного кодексу України та про застосування якої заявив відповідач.

Одеська міська рада в своїй апеляційній скарзі просила рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у даній справі скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі 1647649,80 грн. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині; в іншій частині оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Одеська міська рада вважає, що судом внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів ухвалено необґрунтоване рішення, висновки в якому не відповідають обставинам справи (в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки).

В апеляційній скарзі позивач вказав про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки з підстав пропуску строку позовної давності.

В обґрунтування зазначених доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що договором купівлі-продажу від 28.12.2017 для Одеської міської ради встановлено два способи захисту своїх прав та інтересів:

перший у разі несвоєчасної (з 30 по 60 день з моменту укладення договору) сплати ціни продажу об`єкта купівлі-продажу звернутись зі стягненням неустойки у розмірі 20% ціни об`єкту продажу;

другий у разі несплати ціни продажу об`єкта купівлі-продажу або сплати після спливу 60-денного строку з моменту укладення договору звернутись зі стягненням неустойки у розмірі 20% ціни об`єкту продажу та розірванням такого договору.

Відтак, на переконання позивача, у цьому випадку стягнення неустойки є додатковою вимогою для вимоги про розірвання договору. Натомість норми статті 266 Цивільного кодексу України вказують на те, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, а тому неустойка підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання зобов`язання. З огляду на зазначене вище, Одеська міська рада вважає, що вона звернулась з позовною вимогою про стягнення неустойки в межах строку позовної давності. При цьому скаржник наголосив на тому, що місцевий бюджет у 2018 році мав отримати 8238249,00 грн., однак цього не відбулось з вини ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ», яке має компенсувати користування коштами.

Щодо початку відліку позовної давності Одеська міська рада зазначила, що встановлене у частині першій статті 261 Цивільного кодексу України правило початку відліку цього строку пов`язане не тільки із часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. З огляду на те, що договір купівлі-продажу укладений територіальною громадою м.Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діє Департамент комунальної власності Одеської міської ради, за умовами договору покупець мав сплатити ціну продажу на рахунок саме Департаменту і саме останній контролював надходження коштів на рахунки, тоді як міська рада не мала доступу до таких рахунків та була позбавлена можливості перевірити вчасне надходження відповідних коштів, Одеська міська рада звернулась до суду після надходження листа Департаменту від 12.02.2021 №01-13/584, в якому було повідомлено про несплату відповідачем ціни продажу та необхідність вжиття відповідних заходів реагування. При цьому позивач наголосив на тому, що ним було подано позов до господарського суду у найкоротший строк після отримання вказаного листа - 24.02.2021. Також міська рада наголосила на тому, що з урахуванням численної практики суду, навіть у разі фактичного пропуску строку позовної давності, за наявності поважних причин такого пропуску, право позивача підлягає захисту у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради у письмових поясненнях (вх.3658/21/Д1 та №3857/21/Д1 від 07.10.2021) просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ» залишити без задоволення, апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги Одеської міської ради у частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 1647649,80 грн., в іншій частині оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Департамент у наданих письмових поясненнях зазначив, що відсутність сплати відповідачем ціни продажу об`єкта нерухомого майна протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору 28.12.2017, тобто передання майнових прав без отримання зустрічного грошового задоволення, дає підстави для висновку, що продавець був позбавлений того, на що розраховував при укладенні спірного договору, а, отже договір купівлі-продажу від 28.12.2017 підлягає розірванню в судовому порядку.

Також Департамент вказав про те, що з урахуванням допущених відповідачем порушень та повною несплатою ціни продажу об`єкта купівлі-продажу, вимога щодо стягнення з покупця неустойки, яка має на меті компенсацію збитків, завданих продавцю невиконанням іншою стороною умов договору, є такою, що відповідає нормам чинного законодавства та положенням договору купівлі-продажу.

Крім того, Департамент у письмових поясненнях послався на пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру», правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №904/191/18, від 07.06.2018 у справі №668/8830/15-ц, щодо механізму застосування позовної давності, який мусить допускати можливість зупинення, переривання і поновлення строку позовної давності, але, разом з тим, Департамент не виклав власну позицію щодо застосування позовної давності у даній справі, про застосування якої заявлено ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ».

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідача, Одеська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№3658/21/Д2 від 23.11.2021) зазначила, що положеннями укладеного між сторонами договору передбачено, що невиконання покупцем зобов`язань щодо сплати вартості об`єкта продажу після 26.02.2018 є підставою для розірвання договору, тоді як всупереч чинному законодавству та умовам договору відповідачем не сплачено ні ціну продажу об`єкта нерухомого майна, ні штрафні санкції, які виникли внаслідок неналежного виконання покупцем обов`язків за договором, що є підставою для розірвання відповідного договору.

Стосовно посилань ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» на відсутність у матеріалах справи письмового повідомлення покупця про розірвання спірного договору, передбаченого статтею 188 Господарського кодексу України, позивач вказав про те, що той факт, що сторона договору не скористалася процедурою позасудового врегулювання питання зміни чи розірвання договору, навіть коли порядок здійснення такої процедури врегульовано законодавчо, не позбавляє таку сторону можливості належним чином реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині другій статті 651 Цивільного кодексу України. Вказане підтверджується висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.02.2019 у справі №914/2649/17, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18, від 08.09.2020 у справі №920/418/19 та від 26.05.2020 у справі №908/299/18.

Стосовно строків позовної давності щодо вимоги про розірвання спірного договору купівлі продажу Одеська міська рада зазначила, що за умовами договору 30 календарних днів надано покупцю на сплату ціни продажу об`єкта купівлі-продажу, а за спливом наступних 30-ти днів - вказаний договір підлягає розірванню. Договір купівлі-продажу укладено 28.12.2017, а тому відповідно до умов договору він підлягає розірванню за спливом 60-ти календарних днів 26.02.2018. Позовна заява направлена до Господарського суду Одеської області 24.02.2021, тобто в межах трирічного строку позовної давності згідно із вимогами статей 256 258 Цивільного кодексу України.

Стосовно строків позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки Одеська міська рада у відзиві навела такі ж доводи, що викладені нею у своїй апеляційній скарзі.

Позивач вказав про помилковість доводів ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» про неналежне виконання Одеською міською радою контролюючих функцій по відношенню до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, оскільки спірні правовідносини між Одеською міською радою та відповідачем у даній справі є приватноправовими, договірними, адже повністю врегульовані положеннями укладеного договору. Одеська міська рада у даному випадку не виступає контролюючим органом та не здійснює жодних публічно-владних управлінських функцій у спірних правовідносинах. Зазначене повністю узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №1917/1188/2012.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

16.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі №916/596/21.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2021 та від 01.10.2021 у складі колегії суддів: головуючого Л.В. Поліщук, суддів Л.О. Будішевської, С.В. Таран за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та розгляд справи призначено на 26.10.2021 о 10:30 год.

05.10.2021 до суду апеляційної інстанції від Одеської міської ради надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі №916/596/21. Одночасно міська рада просила поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Л.В. Поліщук у відпустці з 05.10.2021 по 13.10.2021, а також тимчасовою непрацездатністю судді-учасника колегії С.В. Таран з 04.10.2021, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/596/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя В.В. Бєляновський, судді: Л.О. Будішевська, І.Г. Філінюк.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 справу № 916/596/21 прийнято до провадження у новому складі колегії суддів. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі № 916/596/21 розпочато повторно. Справу № 916/596/21 призначено до розгляду на 25.11.2021 о 14:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 поновлено Одеській міській раді строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі № 916/596/21; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та об`єднано її в одне апеляційне провадження з апеляційною скаргою ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» для сумісного розгляду.

З огляду на перебування судді Л.О. Будішевської у відпустці з 08.11.2021 по 26.11.2021, судове засідання у призначений день та час не відбулось.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 справу № 916/596/21 призначено до розгляду на 23.12.2021р. о 15:00 год., а ухвалою суду від 23.12.2021 розгляд справи відкладено на 12.01.2022 о 10:00 год.

05.01.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії «Нова Одеса» надійшла апеляційна скарга.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2022 автоматичний розподіл не відбувся з підстави відсутності потрібної кількості суддів для розподілу справи.

У зв`язку з тим, що головуючий суддя Бєляновський В.В. з 10.01.2022 по 14.01.2022 перебував у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №3 від 10.01.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/596/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 та протоколів передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.01.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: Л.О. Будішевської, І.Г. Філінюка.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії «Нова Одеса» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі №916/596/21 ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2022 (у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: Л.О. Будішевської, І.Г. Філінюка) залишено без руху у зв`язку з недоліками апеляційної скарги, допущених при її поданні.

Іншою ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2022 справу №916/596/21 прийнято до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Л.В. Поліщук, судді: Л.О. Будішевська, І.Г. Філінюк; розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ» та Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі №916/596/21 призначено на 15.02.2022 о 15:00 год.

З огляду на тимчасову непрацездатність головуючого судді Л.В. Поліщук з 15.02.2022 по 25.02.2022, судове засідання у призначений день та час не відбулось.

Суддю зі складу колегії суддів, яка не є суддею-доповідачем, Л.О. Будішевську звільнено з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 17.02.2022 №136/0/15-22 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наказу в.о. голови суду С.І. Колоколова від 18.02.2022 №44-к «Про відрахування зі штату суду судді Будішевської Л.О.».

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Вказаний Указ затверджено Верховною Радою України Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX. На засіданні 15.03.2022 Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку із звільненням судді зі складу колегії суддів Л.О. Будішевської з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду, 18.03.2022 за розпорядженням керівника апарату суду №331 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/596/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2022 для розгляду апеляційних скарг у справі №916/596/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, І.Г. Філінюка.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 повернуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії «Нова Одеса» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі №916/596/21 та додані до неї документи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ» та Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі №916/596/21 прийнято до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Л.В. Поліщук, судді: К.В. Богатир, І.Г. Філінюк.

Водночас, у зв`язку з загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись статтею 3 Конституції України, статтею 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, враховуючи положення Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, наказом в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2022 №6-ОД «Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових справ до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

З урахуванням викладеного, дата судового засідання судом апеляційної інстанції в ухвалі від 21.03.2022 не визначалась.

На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX), Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України та продовженням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, статті 29 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIIІ «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами), наказом голови Південно-західного апеляційного господарського суду №10-ОД від 13.05.2022 «Про особливий режим роботи Південно-західного апеляційного господарського суду» скасовано дію наказу від 28.02.2022 №6-ОД та рекомендовано учасникам судових проваджень розгляд скарг, заяв, клопотань здійснювати дистанційними засобами зв`язку при реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд», на офіційну електронну адресу суду , з дотриманням вимог щодо підписання документу електронним цифровим підписом, засобами поштового зв`язку, у тому числі АТ «Укрпошта», брати участь у розгляді судових справ дистанційно у режимі відеоконференцзв`язку шляхом подання до суду відповідного клопотання.

Враховуючи викладене вище, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2022 розгляд справи №916/596/21 призначено на 14.06.2022 о 10:00 год. Вказаною ухвалою, серед іншого, запропоновано учасникам справи подати процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо, вчинити інші процесуальні дії, використовуючи засоби електронного зв`язку (підсистеми «Електронний суд», офіційної електронної пошти суду), а також скористатись своїм правом та надати до Південно-західного апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

13.06.2022 на електронну пошту Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії «Нова Одеса» надійшло клопотання про перенесення розгляду справи (вх.3658/21/Д4 від 13.06.2022), яке мотивоване тим, що адвокат В.М. Акименко, який є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, не зможе бути присутнім в судовому засіданні через планові медичні дослідження у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, в підтвердження чого надав копію пенсійного посвідчення, в якому зазначено вид пенсії: по інвалідності (2 гр., загальні захворювання), а також висновок кардіолога (повторний) від 15.03.2022.

14.06.2022 на електронну пошту суду апеляційної інстанції від ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» надійшло клопотання про перенесення розгляду справи (вх.3658/21/Д5 від 14.06.2022), яке мотивоване тим, що адвокат В.М. Акименко, який є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, не зможе бути присутнім в судовому засіданні через планові медичні дослідження у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. В якості додатків до заявленого клопотання відповідачем зазначено: копію пенсійного посвідчення (в якому вказано вид пенсії по інвалідності (2 гр., загальні захворювання)); копію останнього медичного висновку від 15.03.2022.

14.06.2022 Південно-західним апеляційним господарським судом складено акт про те, що під час реєстрації документа, надісланого на електронну адресу суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ», не виявилося вказаних у додатку документів, а саме: копії останнього медичного висновку від 15.03.2022.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, яке відбулось 14.06.2022, протокольною ухвалою суду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії «Нова Одеса» залишено без розгляду з підстав того, що Товариство з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанія «Нова Одеса» не є учасником у даній справі, а також не має статусу особи, яка подала апеляційну скаргу, оскільки ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії «Нова Одеса» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі №916/596/21 та додані до неї документи повернуто без розгляду.

Розглянувши клопотання ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» про перенесення розгляду справи, врахувавши, що товариство є скаржником у даній справі та його першу неявку в судове засідання, колегія суддів протокольною ухвалою від 14.06.2022 задовольнила заявлене клопотання.

В судовому засіданні оголошено перерву до 19.07.2022 о 10:00 год., про що присутня представник позивача І.В. Садардінова була повідомлена під розписку.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 постановлено розглянути апеляційні скарги ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» та Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі №916/596/21 у розумний строк. Повідомлено ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» та Департамент комунальної власності Одеської міської ради про те, що судове засідання у справі №916/596/21 відбудеться 19.07.2022 о 10:00 год.

18.07.2022 від ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» надійшло клопотання (вх.№ 3658/21/Д7 від 18.07.2022), в якому відповідач просив долучити до матеріалів справи наступні докази:

1)оригінал заяви ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» від 29.06.2022, надісланої на адресу Одеської міської ради, про зарахування зустрічних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України, яка мотивована наступним.

За договором купівлі-продажу індивідуально визначеного майна комунальної власності у вигляді нежитлових приміщень першого, другого поверхів, антресолі та цокольного поверху, загальною площею 754,3 кв.м., що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Грецька, буд. 20, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., 28.12.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ» було придбано об`єкт комунальної власності.

Згідно із платіжними дорученнями №1 від 17.07.2020, №22 від 23.07.2020, №2 від 23.07.2020, №5 від 05.10.2020, №13 від 21.10.2020, №15 від 23.11.2020, №22 від 18.12.2020, №32 від 17.02.2021, №39 від 15.03.2021, №46 від 07.05.2021, №50 від 25.05.2021, №51 від 16.06.2021, №59 від 14.07.2021, №64 від 02.09.2021, №65 від 17.09.2021, №72 від 13.10.2021, №76 від 18.11.2021 ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» сплатило всю суму договору, що повністю відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Пославшись на обставини звернення Одеської міської ради до Господарського суду Одеської області із позовною заявою із зустрічними однорідними вимогами про стягнення суми неустойки за несплату основної суми договору та розірвання договору купівлі-продажу за несплату його ціни, а також на частину першу статті 601 Цивільного кодексу України, ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» вказало про те, що зобов`язання за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу від 28.12.2017 є виконаними, а зустрічні вимоги зарахованими;

2)докази надіслання заяви про зарахування зустрічних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України до Одеської міської ради;

3)роздруківку бухгалтерської довідки ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» №1 від 23.02.2022 (щодо оплати Департаменту комунальної власності Одеської міської ради орендної плати);

4)роздруківки платіжних доручень №1 від 17.07.2020, №22 від 23.07.2020, №2 від 23.07.2020, №5 від 05.10.2020, №13 від 21.10.2020, №15 від 23.11.2020, №22 від 18.12.2020, №32 від 17.02.2021, №39 від 15.03.2021, №46 від 07.05.2021, №50 від 25.05.2021, №51 від 16.06.2021, №59 від 14.07.2021, №64 від 02.09.2021, №65 від 17.09.2021, №72 від 13.10.2021, №76 від 18.11.2021 про сплату ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» Департаменту комунальної власності Одеської міської ради орендної плати за договором №64/3 від 25.05.2017.

Колегія суддів, розглянувши в судовому засіданні 19.07.2022 клопотання ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ», протокольною ухвалою суду залишила її без розгляду з огляду на наступне.

Південно-західний апеляційний господарський суд, відкриваючи ухвалою від 21.09.2021 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ», встановив для учасників справи строк до 06.10.2021 для надання до суду будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань, оформлених відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Відкриваючи ухвалою від 11.10.2021 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради, Південно-західний апеляційний господарський суд для надання заяв чи клопотань з процесуальних питань встановив учасникам справи строк до 28.10.2021.

У відповідності до положень статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Скаржник, звертаючись із клопотанням про залучення доказів до матеріалів справи (вх.№3658/21/Д7 від 18.07.2022), клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на його подання не заявляв, причини пропуску строку, встановленого судом апеляційної інстанції для подання заяв чи клопотань з процесуальних питань, жодним чином не обґрунтував, з підстав чого заявлене відповідачем клопотання слід залишити без розгляду.

ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» про дату, час та місце повідомлений належним чином, проте не скористався своїм правом участі у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Заслухавши представників Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, письмові пояснення третьої особи, відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Рішенням Одеської міської ради від 26.07.2017 № 2272-VII внесено зміни до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню в інший спосіб, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 24.12.2014 № 6014-VI, та доповнено його, зокрема, пунктом 186 наступного змісту: «Нежитлові приміщення першого, другого поверхів, антресолі та цокольного поверху, загальною площею 754,3 кв.м, за адресою: вул. Грецька, 20, викуп орендарем за грошові кошти».

На підставі вказаного рішення, 28.12.2017 між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу (надалі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого продавець продав, а покупець купив індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежитлових приміщень першого, другого поверхів, антресолі та цокольного поверху, що розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Грецька, будинок 20, загальною площею 754,3 кв.м., відображених у технічному паспорті (далі об`єкт купівлі-продажу). Вищезазначений об`єкт купівлі-продажу належить продавцю на праві комунальної власності на підставі свідоцтва про право власності (бланк серії САС №842935), виданого 10.12.2009 Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Характеристика об`єкту купівлі-продажу наводиться у технічному паспорті, виданому Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 11.09.2009.

Ціна продажу об`єкта, зазначеного у пункті 1.1 цього договору, становить 8238249,00грн., податок на додану вартість (ПДВ) враховано до вказаної суми та складає 1373041,50 грн. (пункт 1.4 договору).

У пункті 2.1. договору сторони узгодили, що покупець зобов`язаний сплатити ціну продажу об`єкта, зазначену у пункті 1.4 цього договору, у розмірі 8238249,00 грн. за рахунок власних коштів з рахунку покупця на поточний рахунок Департаменту комунальної власності Одеської міської ради протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Цей договір є підставою для проведення розрахунків за об`єкти купівлі-продажу (пункт 2.3 договору).

Передача об`єкта купівлі-продажу від продавця до покупця здійснюється у триденний строк після сплати покупцем в повному обсязі ціни продажу об`єкта купівлі-продажу та оформляється договором про повний розрахунок за придбаний об`єкт купівлі-продажу та актом приймання-передачі, які підписуються одночасно сторонами за цим договором (пункт 3.1 договору).

Право власності на об`єкт купівлі-продажу переходить до покупця з моменту державної реєстрації права власності на придбаний об`єкт (пункт 3.2 Договору).

Сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цього договору (пункт 5.2 договору).

Покупець зобов`язаний у встановлений цим договором термін сплатити ціну продажу об`єкта купівлі-продажу, штрафні санкції, що можуть виникнути у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за цим договором, підписати договір про повний розрахунок за придбаний об`єкт купівлі-продажу та акт приймання-передачі об`єкта, зазначеного у пункті 1.1 цього договору (пункт 5.4.1 договору).

У разі несплати покупцем коштів, передбачених розділом 2 «Порядок розрахунків за придбаний об`єкт» цього договору, в термін, визначений пунктом 2.1 цього договору, покупець сплачує на користь продавця неустойку в розмірі 20 (двадцяти) відсотків ціни продажу об`єкта купівлі-продажу, зазначеної у пункті 1.4 цього договору. У разі несплати ціни продажу об`єкта купівлі-продажу разом з неустойкою протягом наступних 30 (тридцяти) календарних днів, даний договір купівлі-продажу підлягає розірванню (пункт 6.1 договору).

Договір підписано повноважними представниками, скріплено печатками контрагентів, посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 28.12.2017.

Позивач, вказуючи на те, що всупереч умов договору відповідачем не сплачено ані ціну продажу об`єкта нерухомого майна, ані неустойку за невиконання покупцем обов`язку з оплати ціни продажу майна, звернувся з даним позовом до суду про розірвання договору та стягнення з відповідача 1647649,80 грн. неустойки, що складає 20% ціни продажу об`єкта купівлі-продажу.

Таким чином, причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності/відсутності підстав для розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень та стягнення неустойки.

Підстави для зміни або розірвання договору передбачені статтею 651 Цивільного кодексу України і за загальним правилом, викладеним у частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тож іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, регулюються Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Відповідно до частини 9 статті 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано, у тому числі за рішенням суду, в разі невиконання іншою стороною зобов`язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки або визнано недійсним за рішенням суду.

Виключними умовами для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством, є несплата протягом 60 днів коштів за об`єкт приватизації з дня укладення договору купівлі-продажу відповідно до його умов (пункт 1 частини 3 статті 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»).

У разі несплати коштів за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу протягом 30 днів з дня укладення договору та його нотаріального посвідчення (у разі якщо нотаріальне посвідчення договору передбачено законодавством) покупець сплачує на користь органу приватизації неустойку в розмірі 5 відсотків ціни продажу об`єкта. У разі несплати коштів згідно з договором купівлі-продажу протягом наступних 30 днів договір підлягає розірванню (частина 4 статті 29 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»).

Отже, для правильного вирішення спору щодо розірвання договору з наведених підстав судам необхідно перш за все встановити обсяг зобов`язань покупця за договором і строк їх виконання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 922/399/21.

Виходячи із пункту 2.1. договору, відповідач повинен був сплатити суму у розмірі 823 249,00 грн. протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 28.12.2017, відповідно, оплата вартості нежилих приміщень мала бути здійснена відповідачем до 29.01.2018 включно (з урахуванням того, що тридцятий день сплати припадає на вихідний день 27.01.2018 (суботу), а наступним за ним робочим днем є 29.01.2018 (понеділок).

Однак, відповідачем (покупцем) не було сплачено кошти згідно із договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.12.2017 ані протягом 30 днів з дня укладення та нотаріального посвідчення цього договору, ані протягом наступних 30 днів. Тобто, відповідачем не було сплачено кошти за договором протягом 60 днів з дня укладення та нотаріального посвідчення договору, що згідно із пунктом 1 частини 3 статті 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» є виключною умовою для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації.

З приводу доводів скаржника ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» про порушення позивачем статті 188 Господарського кодексу України щодо обов`язкового досудового врегулювання спору, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Статтею 188 Господарського кодексу України врегульовано порядок зміни або розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга - четверта статті 188 цього Кодексу).

З викладеного вбачається, що частинами другою та третьою статті 188 Господарського кодексу України встановлений порядок проведення сторонами договору переговорів щодо добровільної зміни чи розірвання договору. Частиною четвертою цієї статті визначено, що заінтересована сторона може звернутися до суду, якщо виник спір.

Однак наведена норма є матеріально-правовою, а не процесуальною. Отже, передбачена нею процедура не відноситься до випадків обов`язкового досудового врегулювання спору в розумінні частини третьої статті 124 Конституції України.

Те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині другій статті 651 Цивільного кодексу України.

Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №914/2649/17, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18, від 08.09.2020 у справі №920/418/19 та від 26.05.2020 у справі №908/299/18.

Щодо строку позовної давності для звернення з позовною вимогою про розірвання договору купівлі-продажу колегія суддів зазначає таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

У статті 260 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Враховуючи наведені вище приписи цивільного законодавства та встановлені у цій справі фактичні обставини, доводи ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» про те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення з позовною вимогою про розірвання договору купівлі-продажу, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, беручи до уваги умови пункту 6.1. договору, право позивача на розірвання договору виникло 27.02.2018 (з наступного дня після спливу 60 днів з дня укладення та нотаріального посвідчення договору 28.12.2017), тоді як Одеська міська рада звернулась з позовом у даній справі 24.02.2021, тобто до спливу 27.02.2021 строку позовної давності, а тому загальний (трирічний) строк позовної давності, встановлений у статті 257 Цивільного кодексу України, Одеською міською радою не пропущено.

Щодо вирішення спору в частині стягнення неустойки у розмірі 1647649,80 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею).

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Таким чином, підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У пункті 6.1. договору сторони погодили умову про те, що у разі несплати покупцем коштів, передбачених розділом 2 «Порядок розрахунків за придбаний об`єкт» цього договору, в термін, визначений пунктом 2.1 цього договору, покупець сплачує на користь продавця неустойку в розмірі 20 (двадцяти) відсотків ціни продажу об`єкта купівлі-продажу, зазначеної у пункті 1.4 цього договору.

За встановлених обставин несплати відповідачем грошових коштів за договором від 28.12.2017, у позивача виникло право на нарахування неустойки у розмірі 1647649,80 грн., що становить 20% ціни продажу об`єкта купівлі-продажу.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позов зазначив, що на момент звернення до суду з цим позовом позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення неустойки (т.1 а.с. 164 171).

Одеська міська рада в апеляційній скарзі вказала про те, що позовна вимога про стягнення неустойки, яка є додатковою вимогою для вимоги про розірвання договору, заявлена в межах строку позовної давності, оскільки положення статті 266 Цивільного кодексу України вказують на те, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, а тому неустойка підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання зобов`язання.

Проте такі доводи міської ради суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на таке.

В силу приписів частини першої статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Стаття 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій. При цьому за змістом частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Неустойка це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4400/17.

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.07.2019 № 910/3692/18).

У відповідності до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Верховний Суд України у постанові від 18.05.2016 по справі №6-474цс16 зазначив, що правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Колегія суддів вважає, що саме тому законодавець і передбачив у статті 266 Цивільного кодексу України положення, відповідно до якого строк позовної давності щодо стягнення неустойки як додаткової вимоги спливає одночасно зі строком позовної давності до основної вимоги, оскільки в протилежному випадку, враховуючи, що спеціальний строк позовної давності щодо стягнення неустойки (1 рік) обчислюється за кожен день окремо, кредитор мав би можливість стягувати її, навіть якщо строк позовної давності до основної вимоги вже сплив.

Натомість, виходячи зі змісту пункту 6.1. договору, неустойкою забезпечувалося виконання зобов`язань відповідача в частині повної та своєчасної оплати ціни купівлі-продажу об`єкта, а саме, суми в розмірі 8238249,00 грн. протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору. При цьому, згідно із вказаним пунктом договору, неустойка визначена в розмірі 20% ціни продажу об`єкта купівлі-продажу.

Таким чином, з огляду на те, що визначена в укладеному між сторонами договорі неустойка не нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, а є штрафом, який визначений у відсотковому відношенні до суми зобов`язання та має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, при вирішенні питання початку спливу позовної давності слід виходити з того, що право на стягнення неустойки за укладеним між сторонами договором від 28.12.2017 у позивача виникло на наступний день після спливу 30-денного строку з моменту нотаріального посвідчення договору, встановленого для оплати вартості об`єкта купівлі-продажу, а саме: оскільки оплата вартості нежилих приміщень мала бути здійснена відповідачем до 29.01.2018 включно (що вже було встановлено у цій постанові), тобто, 29.01.2018 є кінцевим строком виконання зобов`язань відповідача, то позовна давність для звернення Одеської міської ради з вимогою про стягнення неустойки почалась з наступного дня - 30.01.2018.

Відтак, враховуючи пункт 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність для звернення Одеської міської ради з вимогою про стягнення неустойки сплинула 30.01.2019, а тому позивач, звернувшись 24.02.2021 до господарського суду з цією позовною вимогою, пропустив строк позовної давності.

Окрім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач у письмових поясненнях (т.1 а.с.190-198), з посиланням на частину п`яту статті 267 Цивільного кодексу України, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19, зазначив про існування поважних причин пропуску позовної давності, а саме, повідомлення Департаментом про несплату ТОВ «ДЖЕКСОНВІЛЬ» коштів лише у лютому 2021 року шляхом направлення листа від 12.02.2021 №01-13/584.

Надаючи оцінку наведеним доводам позивача колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2014 у справі № 3-14г14, у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц, на які посилається скаржник, а також у низці інших постанов Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 904/841/18, від 20.01.2020 у справі № 924/774/18, від 07.04.2021 у справі № 911/2669/19, від 13.10.2021 у справі № 914/687/20.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення ЄСПЛ у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; рішення ЄСПЛ у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

З огляду на викладене, суд зобов`язаний у будь-якому випадку, в разі подання заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, розглянути її, і якщо позовна давність спливла - відмовити в позові у зв`язку із її закінченням за відсутності наведених позивачем поважних причин пропуску вказаного строку.

Водночас, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно з нормами частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску строку позовної давності, саме на позивача покладено обов`язок доведення тієї обставини, що зазначений строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц та від 21.08.2019 у справі №911/3681/17.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні чинники (особа довідалася або повинна була довідатися про це порушення) чинники.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що початок перебігу позовної давності у даній справі для звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки, передбаченої пунктом 6.1 договору, пов`язується з моментом коли Одеська міська рада (позивач у справі) довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (у даному випадку, про невиконання відповідачем обов`язку, передбаченого договором, зі сплати коштів - ціни продажу об`єкта нерухомого майна у термін 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору).

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Отже, законодавцем у частині першій статті 261 Цивільного кодексу України установлена презумпція можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому позивач повинен довести відповідно до вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України факт неможливості довідатися про порушення свого цивільного права та факт необізнаності про таке порушення (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 зі справи № 910/14469/18, від 19.05.2020 зі справи № 33/5009/8037/11, від 26.05.2021 зі справи № 520/5517/17, від 27.05.2021 зі справи № 914/1201/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Разом з тим, закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском позовної давності, тому таке питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Наведена Одеською міською радою причина, через яку остання не знала про порушення свого цивільного права (внутрішні організаційні відносини між міською радою та Департаментом цієї ж ради), є суб`єктивною обставиною, але міською радою (позивачем), яка є стороною за договором, не доведено факту неможливості довідатися про порушення свого цивільного права та факту необізнаності про таке порушення.

Таким чином, враховуючи, що:

позовна давність для звернення Одеської міської ради з вимогою про стягнення неустойки за договором сплинула ще 30.01.2019;

позов направлено до суду тільки 24.02.2021;

заявлення відповідачем про застосування до позовної вимоги про стягнення неустойки наслідків спливу спеціальної позовної давності;

наведені позивачем причини пропуску строку звернення з даною позовною вимогою не є поважними, адже відсутність належної взаємодії між органами місцевого самоврядування не може вважатись поважною причиною несвоєчасного звернення до суду одним з них;

не доведення позивачем, як сторони за договором, факту неможливості довідатися про порушення свого цивільного права та факту необізнаності про таке порушення,

у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1647649,80 грн. неустойки слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Суд першої інстанції, правильно визначивши кінцевий строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати об`єкту купівлі-продажу (до 29.01.2018 включно), припустився помилки при визначенні строку початку та строку спливу позовної давності для звернення з позовною вимогою про стягнення неустойки, вказавши, що вказаний строк сплинув 29.01.2019, що становить один рік від 29.01.2018 (тобто дати, коли закінчився строк виконання зобов`язання покупця), не врахувавши, що право на стягнення неустойки за укладеним між сторонами договором від 28.12.2017 у позивача виникло на наступний день після спливу 30-денного строку з моменту нотаріального посвідчення договору, встановленого для оплати вартості об`єкта купівлі-продажу, а саме: оскільки оплата вартості нежилих приміщень мала бути здійснена відповідачем до 29.01.2018 включно, то позовна давність для звернення Одеської міської ради з вимогою про стягнення неустойки почала свій строк з 30.01.2018.

Однак такі висновки суду не призвели до прийняття неправильного рішення, господарський суд правильно відмовив у задоволенні вимог про стягнення неустойки у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, суд апеляційної інстанції керується висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні.

Отже, апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕКСОНВІЛЬ» та Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі №916/596/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.07.2022.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя І.Г. Філінюк