ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2022 р. Справа№ 911/1383/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі Токаревій А. Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 19.07.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ірпінської міської ради

на рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2021 у справі №911/1383/21 (суддя Карпечкін Т.П., повний текст рішення складено 30.12.2021)

за позовом Акціонерного товариства "УКРСИББАНК"

до Територіальної громади міста Ірпінь в особі Ірпінської міської ради

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Територіальної громади міста Ірпінь в особі Ірпінської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки.

21.09.2021 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій позивач просить суд зобов`язати територіальну громаду м. Ірпінь в особі Ірпінської міської ради зареєструвати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 14883429; звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка визнана відумерлою спадщиною після смерті ОСОБА_1 та перейшла у власність територіальної громади міста Ірпіня в особі Ірпінської міської ради в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 36 271,92 дол. США.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.11.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка визнана відумерлою спадщиною після смерті ОСОБА_1 та перейшла у власність територіальної громади міста Ірпіня в особі Ірпінської міської ради в рахунок погашення кредитної заборгованості на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» за Кредитним договором № 0 від 12.08.2008 року в розмірі 36 271 дол. США 92 цента. Визначено спосіб реалізації квартири шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з Ірпінської міської ради на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» 6 861 грн. 31 коп. витрат по сплаті судового збору.

Суд дійшов висновку, що враховуючи факт невиконання Позичальником кредитних зобов`язань, які забезпечені іпотекою, відповідна кредитна заборгованість підлягає погашенню особою, до якої перейшли права та обов`язки іпотекодавця у зв`язку з набуттям прав на відумерлу спадщину, в межах вартості предмету іпотеки, у зв`язку з чим наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки

При цьому, суд зазначив, що позовна вимога АТ «УКРСИББАНК» про зобов`язання відповідача зареєструвати право власності на квартиру не підлягає задоволенню, оскільки не стосується прав і охоронюваних законом інтересів позивача, а з огляду на зміст Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності відбувається за волевиявленням власника.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Ірпінська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2021 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству «УКРСИББАНК» у задоволені позовних вимог до Ірпінської міської ради про стягнення на предмет іпотеки. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення стоку на апеляційне оскарження.

Апелянт вважає, що судом не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають встановленим обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- позов заявлено передчасно, оскільки право власності на предмет іпотеки за відповідачем не зареєстровано у встановленому законодавством порядку;

- строк позовної давності на звернення з даним позовом є пропущеним.

10.02.2022 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Ірпінської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2021 у справі №911/1383/21.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Куксов В.В.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №911/1383/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 14.02.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Ірпінської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2021 у справі №911/1383/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Київської області надіслати матеріали справи №911/1383/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду

19.05.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/1383/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 у справі №911/1383/21 поновлено Ірпінській міській раді пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2021 у справі №911/1383/21 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.07.2022.

28.06.2022 до канцелярії суду від Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

14.07.2022 до канцелярії суду від Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, у якому просить суд розглянути справу без участі представника Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

18.07.2022 до канцелярії суду від Ірпінської міської ради надійшло клопотання, у якому скаржник просить суд долучити до матеріалів справи копії документів (акт обстеження житла №352/з від 14.06.2022, звіт про науково - технічну роботу від 09.05.2022 №3/4) та провести розгляд справи за відсутності представника апелянта з урахуванням позиції, викладеній в апеляційній скарзі.

В судове засідання 19.07.2022 представники учасників справи не з`явилися.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, з огляду на подані позивачем та відповідачем заяви про розгляд справи без участі їх представників, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану справу за наявними у справі матеріалами.

Щодо клопотання Ірпінської міської ради про долучення доказів суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 3,4 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною восьмою статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Разом з тим, виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

У поданому клопотанні відповідач просить суд долучити до матеріалів справи копії документів, а саме - акт обстеження житла №352/з від 14.06.2022, звіт про науково - технічну роботу від 09.05.2022 №3/4.

Однак, судова колегія зауважує, що в процесі апеляційного провадження апеляційний суд в силу приписів статті 269 ГПК України має визначені межі перегляду справи, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання скаржника про долучення доказів та відповідно такі докази не приймаються до розгляду.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звернувшись із даним позовом до суду, позивач зазначив, що 12.08.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерного товариства «УКРСИББАНК») та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 43 000,00 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а Позичальник зобов`язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 13.08.2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1, 1.2. Кредитного договору). В підтвердження факту надання кредиту позивачем надано виписку з рахунку Позичальника.

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. договору. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Відповідно до умов п. 1.3 Кредитного договору проценти нараховуються на суму коштів, що фактично надані банком та які ще не повернуті у власність банку відповідно до договору.

В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань по Кредитному договору № 0 між Банком та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № 91918 від 12.08.2008 року, нотаріально посвідчений за реєстровим № 183 12.08.2008 року приватним нотаріусом Прокудіною Л.Д (далі - Договір іпотеки).

Відповідно до умов вказаного Договору в іпотеку банку передана квартира загальною площею 22,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла. Після смерті ОСОБА_1 залишилося нерухоме майно - квартира АДРЕСА_3 , та заборгованість за вказаним Кредитним договором у розмірі 36 271,92 дол.США.

Дізнавшись про смерть ОСОБА_1 , Банк направив до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців.

Акціонерне товариство «УкрСиббанк» зверталось із позовом до Ірпінського міського суду Київської області про стягнення зі спадкоємців померлої заборгованості у розмірі 36 271,92 дол.США. Згідно з рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23.08.2016 року у справі № 367/6487/15-ц відмовлено у задоволенні позову Банку до спадкоємців померлої в зв`язку з неприйняттям спадкоємцями спадщини.

В подальшому Банк звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з заявою про визнання спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 , відумерлою.

Рішенням від 12.06.2020 року у справі № 367/438/17 Ірпінський міський суд Київської області задовольнив заяву Банку та визнав відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається із квартири за адресою: АДРЕСА_1 і належала померлій на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 3178 від 12.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., та передав вказану квартиру у власність територіальної громади міста Ірпеня Київської області.

Ірпінський міський суд Київської області встановив, що 12.08.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 12.08.2008 року. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору банк надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 43000,00 доларів США.

12.08.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № 91918, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. від 12.08.2008 року за реєстровим № 3178 і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки.

Відповідно до Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.01.2017 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 24.01.2012 року, ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори від 19.11.2019 року повідомлено про те, що спадкова справа № 1519/2012 щодо майна ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена 08.12.2012 року на підставі отриманої претензії ПАТ «УкрСиббанк», з 08.12.2012 року ніхто зі спадкоємців померлої з заявами про прийняття спадщини не звертався.

Відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23.08.2016 року у справі № 367/6487/15-ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до спадкоємців померлої про стягнення заборгованості, зокрема у мотивувальній частині рішення вказано, що оскільки відповідач померла, спірні правовідносини допускають правонаступництво, ніхто із її спадкоємців з заявами про прийняття спадщини до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори не звертався, відповідно, свідоцтва про право на спадщину нотаріальною конторою не видавалися, спадщина у власність територіальної громади м. Ірпеня не переходила, суд відмовляє у задоволенні позову.

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, встановлені в цивільних справах № 367/6487/15-ц та № 367/438/17 обставини не потребують доказування і є такими, що встановлені судом.

Після смерті ОСОБА_1 залишилася заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 29.04.2021 року складає 36 271,92 дол.США, що станом на 29.04.2021 року за курсом НБУ 27,7867 грн. за 1 дол. США еквівалентно 1 007 876,96 грн., з яких: 35 977,84 дол. США заборгованість за кредитом, 294,08 дол. США заборгованість за процентами, нарахованими до 21.01.2012 року (до дня смерті Позичальника).

Розмір, дати та суми нарахування заборгованості по кредиту, процентам, а також розмір, дати та суми погашення заборгованості, залишок заборгованості викладені в наданих суду довідках-розрахунках по кредиту, процентам, які сформовані шляхом витягу з електронних облікових систем банку та перенесені на паперові носії.

Позивач зазначає, що за звичайних обставин, якби право кредитора не було б порушено, кредитор розраховував на повернення коштів у розмірі 35 977,84 дол. США, які позичила ОСОБА_1 , та одержання доходів у вигляді процентів, як плати за користування позиченими коштами у розмірі 294,08 дол. США, а всього у розмірі 36 271,92 дол. США. Неповернута сума кредиту є втратою для позивача, а несплачені проценти є неодержаними доходами.

Відповідно до інформаційної довідки від 28.04.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 14883429, 04.10.2008 року була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , за реєстраційним номером 7727697 зареєстровано обтяження - заборона на нерухоме майно на підставі Договору іпотеки, 3183, 12.08.2008, видавник АКІБ «УКРСИББАНК» за реєстраційним номером обтяження 7727769 зареєстрована іпотека щодо вказаного майна на підставі листа банку, 135-23-22/2068, 12.08.2008, АКІБ «УКРСИББАНК», іпотекодержатель АКІБ «УКРСИББАНК». Інших власників та обтяжувачів вказаної квартири не зареєстровано.

Листом від 17.03.2021 року за № 01-27/1041 Ірпінська міська рада на звернення представника Банку повідомила, що квартиру за адресою АДРЕСА_1 , як відумерлу спадщину прийнято до комунальної власності Ірпінської міської територіальної громади на підставі рішення Ірпінської міської ради від 24.12.2020 року № 66-4-УІІІ, однак у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ще не зареєстровано.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1277 Цивільного кодексу України право власності на спадщину, що визнана відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а на нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Пункт 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише офіційним визнанням і підтвердженням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі № 644/3546/17, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

Отже, згідно з ч. 3 ст. 1277 Цивільного кодексу України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 Цивільного кодексу України (ч. 4 ст. 1277 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Закон.

У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічні положення передбачені п. 2.1.1, п. 4.1, 4.2 Договору іпотеки.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції зміненої Законом України від 03.07.2018 року N 2478-VIII.)

У зв`язку з викладеним, позивач як кредитор/іпотекодержатель, звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що визнана відумерлою спадщиною після смерті позичальника - ОСОБА_1 та перейшла у власність територіальної громади міста Ірпеня в особі Ірпінської міської ради, в рахунок погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 36 271,92 дол.США.

Заперечення відповідача проти позову ґрунтуються на тому, що ним не набуто право власності на майно відумерлої спадщини, оскільки не проведено відповідну державну реєстрацію права власності за Ірпінською міською радою, а тому відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та передчасними. Аналогічні доводи містить також апеляційна скарга.

Крім того, скаржник вважає, що надані позивачем докази в підтвердження кредитної заборгованості, в рахунок погашення якої заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, заперечуючи проти чого позивач зазначає, що такі докази є належними, оскільки згідно з визначеними Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 правилами Виписка з поточного рахунку позичальника є належним документом, який підтверджує зарахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 608 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно зі статтями 1218, 1219 Цивільного кодексу України зобов`язання боржника за кредитним договором не є такими, що нерозривно пов`язано з його особою, оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У частині першій статті 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави припинення іпотеки, а саме: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Отже, такої підстави припинення іпотеки, як смерть боржника за основним зобов`язанням, законом не передбачено.

Разом з тим, частиною першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у статтях 12, 33 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання.

Порядок реалізації предмету іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленою вищевказаною ст. 38 Закону.

Невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку`про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає ст. 124 Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальником умови Кредитного договору в повному обсязі не виконані, після смерті ОСОБА_1 залишилася заборгованість за Кредитним договором, яка складає 36 271,92 дол. США, з яких: 35 977,84 дол. США заборгованість за кредитом, 294,08 дол. США заборгованість за процентами, нарахованими до 21.01.2012 року (до дня смерті Позичальника). Відповідні обставини доведені позивачем належними доказами і відповідачем не спростовані.

Таким чином, виконання кредитних зобов`язань припинилось зі смертю Позичальника, однак невиконані на момент смерті Позичальника кредитні зобов`язання, які забезпечені іпотекою, не припинились і можуть бути задоволені у відповідності до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» за рахунок переданого в іпотеку майна.

За змістом ст. ст. 7, 35, 36, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» - у кредитора (позивача) є виключне право задовольнити свої вимоги в повному обсязі шляхом продажу відповідних предметів іпотеки.

Водночас, суд наголошує, що з моменту смерті боржника за основним зобов`язанням, правовідносини між позивачем та боржником втратили ознаки зобов`язального права та повинні розгладитися у рамках спадкового права, а саме книги шостої Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку».

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

При цьому, рішенням від 12.06.2020 року у справі № 367/438/17 Ірпінський міський суд Київської області задовольнив заяву Банку та визнав відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається із квартири за адресою: АДРЕСА_1 і належала померлій на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 3178 від 12.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., та передав вказану квартиру у власність територіальної громади міста Ірпеня Київської області.

З викладеного вище вбачається, що відповідач є особою, до якої перейшли права та обов`язки іпотекодавця за Договором іпотеки № 91918 від 12.08.2008 року, тому невиконані кредитні зобов`язання, які забезпечені відповідним Договором іпотеки можуть бути погашені за рахунок предмета іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 в межах її вартості, визначено при примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, до відповідача позов подано правомірно, оскільки факт визнання спадщини відумерлою, що передбачає передачу майна у власність територіальної громади м. Ірпеня встановлено судом за наслідками розгляду по суті відповідного питання і таке судове рішення є підставою для проведення відповідних реєстраційних дій.

Отже, враховуючи факт невиконання Позичальником кредитних зобов`язань, які забезпечені іпотекою, відповідна кредитна заборгованість підлягає погашенню особою, до якої перейшли права та обов`язки іпотекодавця у зв`язку з набуттям прав на відумерлу спадщину, в межах вартості предмету іпотеки.

Аналізуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про достатність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка визнана відумерлою спадщиною після смерті ОСОБА_1 та перейшла у власність територіальної громади міста Ірпіня в особі Ірпінської міської ради в рахунок погашення кредитної заборгованості на користь Аціонерного товариства «УКРСИББАНК» за Кредитним договором № 0 від 12.08.2008 року в розмірі 36271,92 дол.США.

Водночас, судова колегія погоджується з тим, що заявлена позивачем вимога про зобов`язання відповідача зареєструвати право власності на квартиру не підлягає задоволенню, оскільки не стосується прав і охоронюваних законом інтересів позивача, а враховуючи зміст Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності відбувається за волевиявленням власника.

Щодо доводів скаржника про застосування строків позовної давності судова колегія зазначає наступне.

Відповідні доводи відповідача ґрунтуються на посиланнях на недоліки у веденні Банком претензійно-позовної роботи.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідні обставини стосуються питання визнання спадщини відумерлою, про що свідчить судове рішення від 12.06.2020 року у справі № 367/438/17 Ірпінського міського суду Київської області, після прийняття якого у позивача виникло право та підстави для звернення до суду з даним позовом і з моменту прийняття такого судового рішення не минув трирічний строк давності. Отже, підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності відсутні.

Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості в межах вартості предмету іпотеки, водночас вимога позивача про зобов`язання відповідача зареєструвати право власності на квартиру є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2021 у справі №911/1383/21.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2021 у справі №911/1383/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Ірпінської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2021 у справі №911/1383/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду 24.05.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України та у зв`язку з прийняттям постанови за результатами апеляційного перегляду рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2021 у справі №911/1383/21, дія вказаного рішення підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Ірпінської міської ради - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2021 у справі №911/1383/21 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 911/1383/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.07.2022.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов