ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/3401/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: О.Ю. Аленіна, І.Г. Філінюка,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 (суддя Погребна К.Ф., м.Одеса, повний текст складено 11.02.2022)

у справі №916/3401/21

за позовом Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії Одеської залізниці Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 11913,61 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року Приватне акціонерне товариство «СУХА БАЛКА» (надалі також ПрАТ «СУХА БАЛКА») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії Одеської залізниці Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі також залізниця) про стягнення 11913,61 грн. вартості недостачі вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незабезпечення відповідачем збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача у заявленій позивачем сумі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 11913,61 грн. та 2270,00 грн. судового збору.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи, тоді як залізниця не надала до суду належних доказів на підтвердження обставин, що звільняють її від відповідальності за недостачу вантажу.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, 18.02.2022 Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниція» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося із апеляційною скаргою, яка надійшла до Південно-західного апеляційного господарського суду 21.02.2022.

В апеляційній скарзі залізниця просила рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 у даній справі скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на:

-неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме, незастосування закону, який підлягав застосуванню: положення частини першої статті 924 Цивільного кодексу України, частини першої статті 314 Господарського кодексу України, статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт», статті 113, підпункту 3 пункту «е» статті 111 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (надалі Статут залізниць України), якими передбачено звільнення перевізника від відповідальності за втрату вантажу, що виникла внаслідок обставин, яким він не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало;

-не врахування судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №905/858/17.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник послався на відсутність правових підстав для покладення відповідальності за недостачу вантажу на залізницю, оскільки відповідно до частин першої, п`ятої статті 31, абзацу 3 статті 32 Статуту залізниць України, пункту 2.3. Правил перевезення вантажів навалом та насипом, затверджених Міністерством транспорту України від 20.08.2001 №542, пунктів 4, 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених Міністерством транспорту України від 20.08.2001 №542, можливість транспортування у вагонах відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, та придатність вагонів до перевезення вантажу у комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, тоді як згідно із пунктом 4 додатку №6 до контракту від 27.01.2020 №2020-DSA-17012020 вантаж (аглоруда), що перевозився, складався на 92 % з дрібних фракцій, розмір яких не перевищував 10 мм, а тому відправник (позивач) повинен був вжити додаткових заходів щодо ущільнення конструктивних зазорів вагону з метою запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

Скаржник зазначив, що ним під час розгляду справи в суді першої інстанції наголошувалось, що нестача вантажу стала наслідком комерційної несправності у зв`язку з неналежною підготовкою вагонів відправником для перевезення конкретного вантажу з огляду на його фракційність, яку залізниця позбавлена можливості встановити при прийманні вагонів до перевезення.

Відтак, на переконання апелянта, з урахуванням того, що на станцію призначення вагон №60810876 прибув технічно справним, що підтверджується актом про технічний стан вагону від 08.05.2021 №23, нестача вантажу виникла виключно з вини вантажовідправника

При цьому залізниця наголосила на тому, що оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), необхідно розмежовувати відповідні поняття. Вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження певного вантажу. Саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні. Згідно із статтею 32 Статуту залізниць України придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження. У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом або не придатний в комерційному відношенні вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника. Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №905/858/17, яку місцевий господарський суд, за твердженням скаржника, не врахував при ухваленні оскаржуваного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2022 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Лавриненко, суддів: О.Ю. Аленіна, І.Г. Філінюка.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Л.В. Лавриненко у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду №524 від 25.05.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3401/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 для розгляду справи №916/3401/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: О.Ю. Аленіна, І.Г. Філінюка.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 справу №916/3401/21 прийнято до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Л.В. Поліщук, судді: О.Ю.Аленін, І.Г. Філінюк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 у справі №916/3401/21.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене та з огляду на ціну позову у даній справі (11913,61 грн.), перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Серед іншого, вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції встановлено учасникам справи строк до 14.06.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право в цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

Також ухвалою від 30.05.2022 доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/3401/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

03.06.2022 матеріали справи №916/3401/21 надійшли до суду апеляційної інстанції.

16.06.2022 ПрАТ «СУХА БАЛКА» надіслано відзив на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду апеляційної інстанції 20.06.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «СУХА БАЛКА» просило рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що він належним чином здійснив навантаження та підготовку вантажу до транспортування, тоді як норми Статуту залізниць України передбачають, що в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник був зобов`язаний відмовитись від приймання вантажу до перевезення. АТ «Українська залізниця» після проставлення відповідної відмітки в спірних залізничних накладних взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу. За таких умов, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме АТ «Українська залізниця» несе відповідальність за втрату вантажу у вагоні №60810876. Позивач наголосив на тому, що розглядаючи спір по суті, місцевий господарський суд правильно застосував як норми матеріального, так і норми процесуального права, та не відходив від позиції Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Одночасно позивач просив продовжити строк на надання відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що 09.06.2022 ним отримано ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022, якою встановлено строк до 14.06.2022 на надання відзиву на апеляційну скаргу, а також те, що ПрАТ «СУХА БАЛКА» є дуже великим підприємством і документообіг вимагає певного часу, а підготовка мотивованого відзиву потребує додаткового часу, у зв`язку з чим представник позивача не мав об`єктивної можливості підготувати відзив на апеляційну скаргу в строк, встановлений судом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 виправлено описки, допущені у вступній частині ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 у справі №916/3401/21, а саме: зазначено правильну організаційно-правову форму позивача, якою є «приватне акціонерне товариство», замість «приватного підприємства»; зазначено правильне найменування відповідача у відповідному відмінку: «Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»» замість «Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії Одеської залізниці Акціонерного товариства «Українська залізниця»». Виправлено описки, допущені у вступній та резолютивній частинах ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 у справі №916/3401/21, шляхом зазначення правильного найменування скаржника у відповідному відмінку, а саме: «Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» замість «Акціонерного товариства «Українська залізниця»».

Розглянувши клопотання ПрАТ «СУХА БАЛКА» про продовження строку на надання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає таке.

Згідно із частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Поряд з цим, згідно із вимогами частини другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з тим, на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

При цьому, оскільки у тих випадках, коли суду процесуальним законом надано право встановити строк в межах певного строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, суд також не може продовжити строк понад встановлений процесуальним законом строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі №904/5995/16.

Враховуючи, що строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, встановлений в ухвалі Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 на час звернення позивача із заявою про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу сплив, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Згідно із контрактом від 27.01.2020 №2020-DSA-17012020 між Приватним акціонерним товариством «Суха Балка» (продавцем) та компанією Duferco SA (покупцем) було погоджено умови купівлі-продажу товару залізної агломераційної руди, виробленої продавцем з базовим складом заліза Fe 60% та гранулометричним складом 0-10 мм, що повинен складати 92% (пункт 4 додатку №6 до контракту від 27.01.2020 №2020-DSA-17012020), за ціною 138,49 доларів США на базі вмісту заліза 60% (пункт 1 додатку №1 до контракту від 27.01.2020 №2020-DSA-17012020).

04.05.2021 за залізничною накладною № 47516950 відправником - ПрАТ «СУХА БАЛКА» зі станції відправлення Рокувата Придніпровської залізниці на станцію призначення Ізмаїл (експ.) Одеської залізниці відправлено у вагоні № 60810876 на адресу одержувача - ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» насипом вантаж руду залізну агломераційну (аглоруду), Fe 60%, вологість 4%, масою 70000 кг.

Як вбачається із залізничної накладної, маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах із заводським номером СВ-150000 В/2 150 т (графа 26), вантаж завантажено у вагон вантажовідправником (графа 28), графа 7 накладної містить посилання «згідно контракту №2020-DSA-17012020 від 27.01.2020 для вивезення водним транспортом у Сербію». Також зворотна сторона накладної містить переуступний напис ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» про передачу права пред`явлення претензій та позову до відправника - ПрАТ «СУХА БАЛКА».

Матеріалами справи підтверджено, що при комісійному переважуванні вантажу на станції призначення «Ізмаїл» на підставі акта загальної форми ГУ-23 №5451 станції Подільськ Одеської залізниці від 05.05.2021 за допомогою справних 150 т тензометричних вагонних вагах №005 (повірка 03.03.2021) виявлено невідповідність маси вантажу порівняно з даними, зазначеними вантажовідправником у накладній, про що складено комерційний акт від 08.05.2021 № 404503/44 за формою ГУ-22.

У вказаному комерційному акті зафіксовано, що за даними накладної №47516950 у вагоні №60810876 значиться маса нетто 70000 кг, тара 23400 кг, маса брутто не зазначена, натомість фактично виявлено: маса брутто 89600 кг, тара 23400 кг, нетто 66200 кг, що менше документу на 3800 кг. Навантаження у вагоні нерівномірне, холмоподібне, нижче бортів на 1200 - 1500 мм. Посередині над 7-м люком наявне воронкоподібне заглиблення довжиною 1500мм, шириною 1500мм, глибиною 1500мм. Маються залишки вантажу на хребтовій та поперечній балках. Течі по ст. Ізмаїл немає. Вагон технічно справний, про що складено тех. акт № 23 від 08.05.2021. У вагоні нещільне прилягання 7-го люку до хребтової балки: зазор довжиною 600 мм, шириною 50 мм. Переважування проводилось двічі, недостача підтвердилась. Розділ «А» комерційного акту містить відомості, що вагон у технічному стані виявився справним, про що складено акт №23 від 08.05.2021.

Так, згідно із актом №23 про технічний стан вагона (контейнера) від 08.05.2021, складеного за формою ГУ-106 працівниками залізничної станції Ізмаїл, вагон № 60810876 є технічно справним, водночас зазначено, що у вагоні нещільне прилягання 7-го люку до хребтової балки: зазор довжиною 600 мм, шириною 50 мм; втрата вантажу можлива, неприлягання люку вантажовідправник бачити міг, заходів не прийняв, вагони неякісно підготовлені під навантаження, у такому стані були завантажені.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2021 позивач звертався до відповідача із претензією №69.1/1780 про стягнення шкоди, завданої несхоронністю вантажу у сумі 11913,61грн. Разом з цим, відповідач у відповіді на претензію від 29.09.2021 вказав, що претензія задоволенню не підлягає, оскільки втрата вантажу сталася з причини нещільного прилягання 7 люка до хребтової балки, у зв`язку з чим виникла щілина 600 мм х 50 мм; втрата вантажу можлива; вантажовідправник неприлягання люка до завантаження бачити міг, але відповідних заходів не прийняв.

Предметом позову у цій справі є стягнення збитків у розмірі дійсної вартості недостачі вантажу, завданих залізницею як перевізником, який не забезпечив збереження вантажу при перевезенні. Позовні вимоги заявлені вантажовідправником до перевізника.

За змістом статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до статті 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

У спірних правовідносинах вантажоодержувач - ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» передало своє право на пред`явлення претензій і позовів вантажовідправнику - ПрАТ «СУХА БАЛКА», про що свідчить переуступний напис за підписами директора та головного бухгалтера ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», скріплений печаткою підприємства, на накладній № 47516950, що не суперечить статті 133 Статуту залізниць України.

За змістом статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Частиною першою статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частини першої статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відшкодування збитків є одним із видів господарсько-правової або цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Згідно зі статтею 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічні положення містяться у частині першій статті 307 Господарського кодексу України.

За змістом частини третьої статті 909 Цивільного кодексу України, частини другої статті 307 Господарського кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (транспортної накладної, коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За умовами частини 1 статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України. Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Приписами статті 308 Господарського кодексу України передбачено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У статті 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Для посвідчення прийняття вантажу до перевезення станція видає відправнику квитанцію. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів. Станції видають вантажовідправникам бланки накладних (комплектів перевізних документів) за плату згідно з тарифом.

Відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Факт приймання вантажу до перевезення, завантаженого у вагон (контейнер) відправником, підтверджується підписанням Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, видачу/приймання контейнерів працівниками відправника і залізниці. Вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній (стаття 37 Статуту залізниць України).

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами (стаття 52 Статуту залізниць України).

Якщо під час перевірки маси, кількості місць або стану вантажу на станції призначення буде виявлено недостачу, псування або пошкодження вантажу, або якщо ці обставини зазначені у комерційному акті, складеному на шляху проходження, станція призначення зобов`язана визначити обсяг фактичної недостачі, міру псування або пошкодження вантажу (стаття 53 Статуту залізниць України).

За приписами статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до пункту 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2020 №334, при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.99 N 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за N 165/3458). Крім того, у необхідних випадках можуть складатися акти про технічний стан вагона або контейнера (додаток 2), акти розкриття вагона або контейнера для митного, прикордонного та інших видів контролю (додаток 3), акти про пошкодження вагона або контейнера (додатки 4 і 5) та інші акти у випадках, передбачених правилами перевезення, що застосовуються до даного виду вантажу.

У пункті 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала (пункт Правил складання актів).

У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено (пункт 9 Правил складання актів).

Комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці (пункт 10 Правил складання актів).

У разі витікання, псування або підмочення вантажу внаслідок технічної несправності вагона (контейнера), крім комерційного акта, складається акт про технічний стан вагона (контейнера). Акт про технічний стан вагона (контейнера) складається в день виявлення несправності вагона (контейнера) і не пізніше дня складання комерційного акта. Про виявлену несправність і складений акт про технічний стан вагона (контейнера) зазначається в комерційному акті (пункт 15 Правил складання актів).

Наявна у справі залізнична накладна № 47516950 свідчить про укладення між ПрАТ «СУХА БАЛКА`та АТ «Українська залізниця» договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача, яким є ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт». Як вбачається з відомостей, які наведені у вказаній залізничній накладній, завантаження вантажу у вагони здійснено відправником.

На станції призначення «Ізмаїл» Одеської залізниці під час переважування вагону № 60810876 виявлено нестачу вантажу, про що складено відповідний комерційний акт від 08.05.2021 № 404503/44.

Вказаний комерційний акт підписаний належними особами згідно із пунктом 10 Правил складення актів, а саме: начальником станції, начальником вантажного району, агентом комерційним, а також представником одержувача. Правильність оформлення комерційного акту та його дійсність сторонами не заперечується.

Даний комерційний акт складений відповідно до Правил складання актів та є належним та допустимим доказом у справі у розумінні частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України та його дійсність сторонами не заперечується.

Так, у складеному на станції призначення комерційному акті, який є підставою для матеріальної відповідальності, зазначено, що вагон у технічному стані виявився справним, разом з цим, під час розгляду справи відповідач наголошував, що при здійсненні спірного перевезення втрата вантажу можлива внаслідок того, що позивачем неякісно завантажено вантаж у вагони, беручи до уваги, що на станції призначення було виявлено обставину нещільного прилягання люку до хребтової балки, при цьому відповідач наголошує, що позивач міг бачити ці несправності, проте не вжив належних заходів.

Частиною третьою статті 308 Господарського кодексу України встановлений обов`язок вантажовідправника підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення.

Згідно із статтею 31 Статуту залізниць України придатність вагонів для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

У статі 32 Статуту залізниць України визначено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Правилами приймання вантажів до перевезення, що затверджені наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, встановлено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством (пункт 4).

Пунктом 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу передбачено, що можливість транспортування у вагонах відкритого типу вантажів, зазначених у додатку, які містять дрібні фракції (частки, розмір яких не перевищує 13 мм), визначається відправником. Перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із шапкою). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т. ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах. Вантажі, пойменовані та не пойменовані в додатку до цих Правил, можуть перевозитись у вагонах відкритого типу в разі застосування відправниками засобів пакування (м`які контейнери, спеціалізовані контейнери, ящики та інші засоби упаковки або тари, маса брутто яких більше 500 кг) або навалом/насипом з використанням вагонного вкладиша, якщо такий спосіб перевезення допускається стандартом або технічними умовами на продукцію.

Такий вантаж як аглоруда (руда залізна агломераційна) наявний у Переліку вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, що є додатком до пункту 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

Таким чином, допустимо перевезення спірного вантажу у вагонах відкритого типу.

За умовами пункту 2.3. Правил перевезення вантажів навалом та насипом відправник зобов`язаний перед навантаженням переконатися, що вагони справні та придатні для перевезення (очищені, не заражені шкідниками, не мають отворів та щілин, через які можливе просипання вантажу).

Згідно із пунктом 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року №411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

З викладеного вище слідує, що основним обов`язком перевізника є обов`язок надати під завантаження технічно справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони. Разом з цим, обов`язок щодо визначення придатності рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні покладається на вантажовідправника.

Оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), необхідно розмежовувати відповідні поняття. Вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження певного вантажу. Саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні. Згідно із статтею 32 Статуту залізниць України придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження. У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом або не придатний в комерційному відношенні вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника. Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №905/858/17.

Як вбачається із комерційного акту від 08.05.2021 № 404503/44 та акту №23 про технічний стан вагона (контейнера) за формою ГУ-106, складений 08.05.2021, спірний вагон № 60810876 у технічному відношенні справний.

Натомість жодних письмових зауважень щодо непридатності вагонів для перевезення вантажу навалом у вагонах відкритого типу в комерційному відношенні працівниками залізниці зроблено не було. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

Залізниця, оглянувши поданий до перевезення завантажений вагон №60810876, прийняла його до перевезення, проставивши календарний штемпель станції Рокувата.

Жодних актів загальної форми щодо наявності несправностей у вагонах залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до вагонів як комерційному, так і технічному відношенні.

Даний факт свідчить про те, що ПрАТ «СУХА БАЛКА» підготувало вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування та здійснило навантаження з виконанням Технічних умов.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на акт №23 про технічний стан вагона (контейнера) за формою ГУ-106, складений 08.05.2021, як на підставу непридатності вагону №60810876 у комерційному відношенні, оскільки останній складено не у місті відправлення, а у місті призначення вантажу.

Згідно із частиною третьою статті 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Таким чином, оскільки вантажі у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо) приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, то в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, залізниця мала можливість належним чином здійснити огляд вагону та відмовитись від приймання вантажу до перевезення.

Спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічному відношенні справному вагоні. Встановлені комерційним актом обставини щодо наявності поглиблення у навантаженні свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення.

Підсумовуючи викладене, у разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник був зобов`язаний відмовитись від прийняття вагонів у рухомий склад. Натомість встановлені у даному спорі обставини свідчать про безспірний факт прийняття залізницею спірного вагону у рухомий склад без жодних заперечень і здійснення перевезення. При цьому відповідач мав усі можливості запобігти втраті вантажу.

Залізниця після проставлення відповідної відмітки в спірних залізничних накладних взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Згідно із частиною першою статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

У частинах першій та другій статті 314 Господарського кодексу України зазначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

У частині першій статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» зазначено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до пункту «е» частини першої статті 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

За приписами статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Отже, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підпадає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу. Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі №905/96/17.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У цій справі відповідачем не доведено, що вагон, в якому виявлено недостачу, для перевезення відповідного вантажу був непридатним у комерційному відношенні, відтак, ним не доведено обставин звільнення його від від відповідальності за недостачу вантажу, якими він обґрунтовує свої заперечення на позов.

Встановивши наведені обставини, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов договору перевезення не забезпечив збереження прийнятого до перевезення вантажу за залізничною накладною № 47516950, що призвело до недостачі вантажу.

Доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для звільнення залізниці від матеріальної відповідальності за недостачу вантажу у вагоні № 60810876 відповідно до положень статті 111 Статуту залізниць України.

Такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі дослідження наявних у цій справі доказів, не суперечать висновкам щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №905/858/17 (відповідно до яких у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом або не придатний в комерційному відношенні вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника), як про це зазначає скаржник, оскільки у справі №905/858/17 Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, вказав про те, що судом апеляційної інстанції не досліджувалось питання визначення придатності вагонів для перевезення як в технічному, так і комерційному відношенні, тоді як у справі, що розглядається, такі питання місцевим господарським судом були досліджені та їм була надана відповідна оцінка.

Відповідно до частини 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно із частиною третьою статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За змістом статей 114, 115 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, а саме: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокро солона; тютюн; м`ясо свіже; 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах, а саме: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, а саме: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`які всякі; 0,5% маси всіх інших вантажів; норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

У частині третій статті 133 Статуту залізниць України передбачено, що до претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Отже, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок вартості недостачі вантажу, здійснений позивачем з урахуванням норми природної втрати, визнав його правильним.

Оскільки жодних доводів стосовно неправильності проведеного судом першої інстанції розрахунку вартості недостачі вантажу апеляційна скарга не містить, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги при апеляційному перегляді справи, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку оскаржуване рішення в частині правильності розрахунків не переглядається.

З урахуванням викладеного, наведені скаржником підстави для скасування рішення місцевого господарського суду не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вказане судове рішення слід залишити без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281, 282, 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 у справі №916/3401/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя І.Г. Філінюк