ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇН

26.07.2022 Справа № 908/598/21

м.Дніпро

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,

секретар судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.05.2022 (суддя першої інстанції Зінченко Н.Г.) у справі №908/598/21

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м.Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопарк", м.Запоріжжя

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.05.2022 у справі № 908/598/21 заяву Товариства з додатковою відповідальністю Автопарк, м. Запоріжжя, про відстрочку виконання рішення у справі задоволено; відстрочено виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 19.07.2021 у справі №908/598/21 про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за спожиту електроенергію, пені, 15 процентів річних та інфляційних втрат до 19.07.2022.

Ухвала суду мотивована тим, що згідно з наданими до матеріалів заяви довідками з банківських установ підтверджується факт відсутності достатньої суми грошових коштів відповідача для одночасного виконання ним своїх грошових зобов`язань перед позивачем за рішенням суду у цій справі. Тому, оцінивши подані заявником докази, та наведені обставини існування в державі надзвичайних обставин, з якими законодавець пов`язує неможливість виконання суб`єктами господарювання своїх договірних зобов`язань, враховуючи що станом на час розгляду цієї заяви, воєнний стан в Україні продовжено до 25.05.2022, суд вважав, що відповідачем доведена винятковість обставин для надання відстрочки виконання судового рішення у цій справі до 19.07.2022.

2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.05.2022 у справі №908/598/21 скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення.

Апеляційна скарга мотивована незаконністю ухвали суду, що полягає у наступному:

- надання судом боржнику одночасної і розстрочки, і відстрочки є незаконним;

- скасування судом першої інстанції власної попередньої ухвали не передбачено ст.331 ГПК України та будь-якими іншими нормами господарського процесуального законодавства, у зв`язку із чим оскаржувана ухвала від 04.05.2022 є незаконною;

- боржник продовжує, починаючи з 2018 року, порушувати зобов`язання з оплати товару (електричної енергії), ігнорувати рішення ГСЗО від 19.07.2021 та порядок визначений судом щодо виконання такого рішення. Враховуючи ступень вини ТДВ «Автопарк», неодноразове порушення останнім зобов`язань перед законом та стягувачем, задоволення заяви про відстрочку виконання рішення призведе до порушення принципу на своєчасне та належне виконання рішення суду та поновлення майнових прав позивача, буде надмірним затриманням його виконання (порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод);

- не враховано інтересів стягувача та не надано оцінки наслідкам при затримці виконання рішення (надходженні платежу);

- судом першої інстанції не враховано, що при наданні заяви про відстрочку виконання судового рішення боржник надав докази виконання ухвали суду від 19.01.2022 про розстрочку виконання судового рішення лише за один місяць за лютий 2022 та прострочив сплату платежів за березень, квітень 2022;

- господарським судом не враховано практику ЄСПЛ. Враховуючи ступень вини ТДВ Автопарк, неодноразове порушення останнім зобов`язань перед Законом та Стягувачем, задоволення заяви про відстрочку виконання рішення призведе до порушення принципу на своєчасне та належне виконання рішення суду та поновлення майнових прав позивача та буде надмірним затриманням його виконання, що порушує пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод;

- вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд має врахувати ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України);

- боржником не наведено виняткових підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду скарг на рішення, дії a6o бездіяльність органів i посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження №14 від 26.12.2003 при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку a6o розстрочку виконання рішення, встановлення a6o зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК України i ст. 121 ГПК України їx задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють a6o виключають виконання рішення;

- заборгованість прострочена з травня 2018 р., з цього часу боржник ухиляється від виконання свого обов`язку. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини: державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як виняткові обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справі Півень проти України від 29.06.2004); Європейський суд з прав людини повторює, що право на суд, захищене пунктом l статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Договірних держав допускала, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, заява № 38773/05).

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу господарського суду без змін з підстав, викладених у цьому відзиві.

Також відповідачем подано клопотання про долучення документів, з одночасним заявленням клопотання про визнання причин неподання товариством зазначених у цьому клопотанні доказів суду першої інстанції з причин, що об"єктивно незалежали від нього та надати їм належну правову оцінку.

Клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи нових доказів задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому судове рішення господарського суду може бути переглянуто в апеляційному порядку станом на момент його прийняття, а тому прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів матиме наслідком порушення приписів ст. 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

У даному випадку, докази, перелік яких наведено у клопотанні відповідача, виникли після прийняття господарським судом оскаржуваної ухвали.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2022 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді -доповідача Білецької Л.М., суддів: Кощеєва І.М., Іванова О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.06.2022 поновлено Публічному акціонерному товариству "Запоріжжяобленерго" строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.05.2022 у справі №908/598/21; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 26.07.2022.

Згідно з розпорядженням керівника апарату суду від 25.07.2022, у зв`язку з відпусткою судді Кощеєва І.М. - члена колегії суддів, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: суддя-доповідач Білецька Л.М., судді Верхогляд Т.А., Іванов О.Г.

26.07.2022 у судовому засіданні представники сторін надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень.

26.07.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні ним ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскаржувану ухвалу слід залишити без змін з огляду на наступне.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.07.2021 позовну заяву Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя до Товариства з додатковою відповідальністю Автопарк, м.Запоріжжя про стягнення 409 143,44 грн. заборгованості, що виникла за договором про постачання електричної енергії № 17 від 01.04.2011 з подальшими змінами та доповненнями та за договором реструктуризації № 28 від 21.11.2019, в тому числі 310 999,49 грн. основного боргу за спожиту активну електричну енергію, 26 511,41 грн. 15 % річних, 15 193,09 грн. пені, 8517,25 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.04.2020 по 31.12.2020, 12 876,78 грн. 3 % річних за період з 13.06.2018 по 20.11.2019, 35 045,42 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.07.2018 по 20.11.20219 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Автопарк, м.Запоріжжя на користь Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя 245000,00 грн. основного боргу за спожиту електроенергію, 14 114,98 грн. пені, 26 511,41 грн. 15 % річних, 15 188,33 грн. інфляційних втрат і 2687,61 грн. судового збору.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.11.2021 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.07.2021 у справі №908/598/21 (суддя Зінченко Н.Г.; рішення ухвалене о 10:21 год. у місті Запоріжжя, повне рішення складено 29.07.2021) залишено без задоволення, рішення - без змін.

На виконання рішення господарського суду від 19.07.2021 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.11.2021 місцевим господарським судом видано наказ про виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Надалі боржник звернувся до господарського суду першої інстанції із завою про розстрочення виконання судового рішення у даній справі, прийнятого 19.07.2021.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.01.2022 розстрочене виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 19.07.2021 у справі № 908/598/21 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Автопарк на користь Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення основного боргу за спожиту електроенергію в розмірі 245 000,00 грн., пені в розмірі 14114,98 грн., 15 % річних у розмірі 26 511,41 грн., інфляційних втрат у розмірі 15 188,33 грн. строком на 4 місяці, починаючи з лютого 2022 року шляхом сплати рівними частинами по 75 203,68 грн. щомісячно, а саме: лютий 2022 року 75 203,68 грн.; березень 2022 року 75 203,68 грн.; квітень 2022 року 75 203,68 грн.; травень 2022 року 75203,68 грн.

14.04.2022 Товариство з додатковою відповідальністю «Автопарк», м. Запоріжжя звернулось до Господарського суду Запорізької області про відстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 19.07.2021 у справі № 908/598/21 .

Місцевий господарський суд визнав надані боржником докази достатніми, вбачив підстави для задоволення заяви відповідача, з підстав, викладених у п. 1 цієї постанови.

6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 73 наведеного Кодексу визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій бо відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Стаття 76 ГПК України передбачає, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно зі ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частина 5 статті 331 ГПК України передбачає, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам сторін, апеляційний господарський суд виходить з такого.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для встановлення зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення чи роблять його неможливим.

Таким чином, підставою для відстрочення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, проте суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини на власний розсуд і визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих обставин та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи заяву про відстрочку виконання рішення суду ТДВ «Автопарк», зокрема, зазначив наступне. 23.02.2022, з метою належного виконання своїх зобов`язань за рішенням суду у справі №908/598/21, в порядку визначеному ухвалою від 19.01.2022, відповідачем проведена оплата заборгованості перед позивачем в сумі 75 203,68грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2459 і №2460 від 23.02.2022. Залишок суми непогашених грошових зобов`язань становить 225611,04грн. З посиланням на відповідні Укази Президента України про введення воєнного стану в Україні заявник вказує, що Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 була оголошена загальна мобілізація та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної Гвардії України. Основним видом діяльності (згідно КВЕД) , який здійснює ТДВ «Автопарк» є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (49.31). На виконання Указу Президента України були мобілізовані 8 одиниць автотранспортних засобів, а саме 7 автобусів та 1 вантажний автомобіль, які забезпечували виробничу діяльність відповідача, про свідчать відповідні акти приймання-передачі додані до заяви. Наказом №12-К від 01.03.2022 , у зв`язку із зупиненням комерційних перевезень та фактично усієї господарської діяльності відповідача, всі працівники ТДВ «Автопарк» були направлені у відпустку без збереження заробітної плати строком на 92 календарних дні з 01.03.2022 по 31.05.2022., у підтвердження чого надана копія відповідного наказу. На теперішній час відповідач не має достатніх грошових коштів для погашення своїх зобов`язань перед позивачем згідно з рішенням ГСЗО від 19.07.2021.

Так, з доказів, доданих ТДВ «Автопарк» до заяви про відстрочення виконання судового рішення, вбачається , що наказом №12-к від 01.03.2022 у зв`язку з зупиненням комерційних перевезень та фактично усієї господарської діяльності ТДВ «Автопарк», всі працівники (робітники) відповідача направлені у відпустку без збереження заробітної плати , а саме з 01.03.2022 по 31.05.2022.

Згідно з наявними в матеріалах справи актами приймання передачі транспортних засобів від 03.03.-06.03.2022, на виконання Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, мобілізовані 8 автотранспортних засобів відповідача, які забезпечували його господарську діяльність.

Основним видом діяльності, який здійснює ТДВ «Автопарк», є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (49.31).

Згідно з наданими ТДВ «Автопарк» до справи довідками з банківських установ від 12.04.2022 від філії ЗОУ АТ «Ощадбанк» № 10007/0286, АТКБ «Приватбанк» від 12.04.2022 № 220412SU11054500, звітом про фінансові результати за 1 квартал 2022 та балансом станом на 31.03.2022, підтверджується факт відсутності достатньої суми грошових коштів відповідача для одночасного виконання ним своїх грошових зобов`язань перед позивачем за рішенням суду у цій справі.

Таким чином, на підтвердження існування скрутного фінансового стану ТДВ «Автопарк» надано довідки з банківських установ від 12.04.2022; звіт про фінансові результати за 1 квартал 2022 та баланс станом на 31.03.2022. ТДВ «Автопарк» також зазначає, що виконання його грошових зобов`язань в порядку, встановленому ухвалою ГСЗО від 19.01.2022, у даний час є об`єктивно неможливим. Зазначив, що у разі відновлення роботи підприємства у червні 2022 відповідач зможе акумулювати необхідні кошти для погашення своїх зобов`язань або залучити кредитні кошти, і у строк після 19.07.2022 виконати судове рішення у цій справі. Це спростовує доводи скаржника про безпідставну відстрочку виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання судового рішення, господарський суд має враховувати не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все такі ж наслідки і для стягувача у даній справі при затримці виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 19.07.2021 у справі №908/598/21.

Судова практика до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для відстрочки його виконання, відносить скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення виконання рішення має базуватись на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надання відстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, пункт 74).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 року у справі "Корнілов та інші проти України", заява №36575/02, тривалість виконання вісім місяців). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядались як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 17.09.2002 року у справі "Крапивницький та інші проти України", заява №60858/00). Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Товариство з додатковою відповідальністю Автопарк, м.Запоріжжя надало достатні докази, які свідчать, що фінансовий стан товариства і обставини, зазначені в заяві, роблять неможливим своєчасне виконання рішення у даній справі.

При вирішенні питання щодо надання відстрочки виконання рішення у даній справі, господарський суд вірно врахував Лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислової Палати України про підтвердження факту того, що з 24.02.2022 до офіційного завершення, військова агресія Російської Федерації проти України, на території нашої країни є надзвичайною, виключною обставиною (обставиною непереборної сили).

Відстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та погашення заборгованості перед стягувачем - Публічним акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" .

Відстрочка виконання рішення суду має здійснюватись з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, постановляючи оскаржувану ухвалу у даній справі, місцевим господарським судом не порушено балансу інтересів сторін. Навпаки, баланс інтересів дотримано, оскільки в іншому разі покладення відповідальності на боржника в умовах мобілізації його транспорту, зупинення господарської діяльності, було б заходом надмірним і обтяжливим, неможливим для виконання в таких умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 920/199/16, у постановах Вищого господарського суду України від 26.04.2017 у справі № 917/747/16 та від 16.11.2016 у справі № 921/830/15-г/16.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 "Чижів проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").

У рішенні від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатись на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі №1-7/2013 до обставин, які ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не лише доводів боржника, а й заперечень кредитора.

При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Оцінивши доводи боржника і стягувача, враховуючи фінансовий стан обох сторін, колегія суддів дійшла висновку, що надання відстрочки виконання рішення до 19.07.2022 не порушило принцип збалансованості інтересів сторін.

Відстрочення виконання рішення у цій справі дійсно обумовлено надзвичайними непереборними обставинами, якими є введення воєнного стану і мобілізація транспортних засобів боржника, що зупинило виробничу діяльність боржника і зумовило неможливість сплати боргу.

Наведене свідчить про наявність обставини, якими обумовлено винятковість випадку та ускладнення виконання рішення у даній справі, які також покладені відповідачем у підстави заяви у цій справі, зокрема: збитковість підприємства та відсутність прибутку при виконанні укладеного з позивачем договору; наявність конкретних та об`єктивних обставин, що унеможливлюють сплату одночасно всієї суми заборгованості.

Таким чином, відстрочення виконання рішення суду до 15.11.2021 у повній мірі відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950. Відповідачем доведено, що надання відстрочки у даному випадку зі сплати заборгованості перед позивачем дозволить в повній мірі виконати грошове зобов`язання та уникнути в подальшому порушення платіжної дисципліни.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги не обґрунтованими з огляду на п. 6 цієї постанови.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, отже, колегія суддів відхиляє міркування позивача стосовно того, які на його думку дії мав вчинити або які докази надати відповідач, як підставу для скасування оскаржуваної ухвали.

Господарський суд, задовольняючи заяву відповідача про надання відстрочення для виконання судового рішення у даній справі до 19.07.2022, ураховував аналіз у сукупності представлених відповідачем доказів відносно скрутного фінансового становища товариства, також зважав на соціально значимий статус позивача, особливість здійснення безперервної діяльності та порядку утримання підприємства позивача.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частини 1 і 5 статті 331 цього Кодексу).

Оскільки питання щодо відстрочення виконання рішення належить до дискреційних повноважень суду, який у свою чергу навів відповідні та достатні підстави в обґрунтування свого висновку про відстрочення виконання рішення, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції, задовольняючи відповідну заяву про відстрочення виконання рішення суду допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, або "справедливого балансу" між сторонами, що може бути підставою для скасування рішень.

Правовий механізм дотримання балансу інтересів сторін передбачає дослідження та оцінювання не лише доводів боржника, а й заперечень кредитора.

Заперечуючи проти мотивів оскаржуваної ухвали, апелянт не наводить обґрунтувань, які саме негативні наслідки мали б місце для позивача у разі відстрочення виконання судового рішення до липня 2022, яким чином ці наслідки вплинуть на реалізацію господарської діяльності скаржника, його фінансовий стан, виконання ним зобов`язань перед контрагентами тощо.

Апелянтом не надано належних доказів спростування встановлених господарським судом обставин, з огляду на що колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Перевіривши обґрунтованість вимог апеляційної скарги, колегією суддів встановлено їх безпідставність. Відтак, права скаржника не були порушені.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З наведених у постанові мотивів у апеляційного господарського суду відсутні підстави вважати неправильним застосування Господарським судом Запорізької області норм матеріального та процесуального права у даній справі.

Судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального та процесуального права, висновки, викладені в ухвалі, відповідають обставинам справи, що в силу ст. 276 ГПК України є підставою для залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а ухвали без змін.

Керуючись ст.ст.129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.05.2022 у справі №908/598/21 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.05.2022 у справі №908/598/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції та строки оскарження встановлені ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.07.2022.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Т.А.Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов