УХВАЛА

19 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 924/598/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Мачульський Г. М., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Радецької Людмили Вілінівни

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021 (суддя Музика М. В.)

і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 (головуючий суддя Василишин В. В., судді Грязнов В. В., Розізнана І. В.)

у справі № 924/598/21

за позовом Комунального підприємства "Агенція муніципальної нерухомості"

до фізичної особи-підприємця Радецької Людмили Вілінівни

про виселення з нежитлового приміщення та передання його по акту приймання-передачі балансоутримувачу,

(у судовому засіданні взяли участь: представник позивача - Возовик С. Л., представник відповідача - Плющ Л. П., відповідач - Радецька Л. В.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Міське комунальне підприємство по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності (перейменовано згідно з рішенням Хмельницької міської ради від 21.04.2021 на Комунальне підприємство "Агенція муніципальної нерухомості", далі - позивач, КП "Агенція муніципальної нерухомості") звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до фізичної особи-підприємця Радецької Людмили Вілінівни (далі - відповідач, ФОП Радецька Л. В.) про виселення з нежитлового приміщення загальною площею 117,1 кв.м, що розташоване за адресою: м. Хмельницький, Старокостянтинівське шосе, 17/1 (далі - нежитлове приміщення), та передання його по акту приймання-передачі балансоутримувачу.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що термін дії договору від 30.10.2019, що був підставою користування відповідачем нежитловим приміщенням, закінчив свою дію 30.10.2020, проте, відповідач станом на момент звернення з позовом не виконала свої зобов`язання з повернення орендованого майна.

3. Відповідач проти позову заперечує з тих мотивів, що є добросовісним орендарем нерухомого майна з 2004 по 2020 роки, неодноразово зверталася до орендодавця з метою продовження договору оренди, оскільки нею проведено за власні кошти капітальний ремонт орендованого приміщення, проте, орендодавець у рішенні від 27.08.2020 безпідставно відмовив у задоволенні клопотань ФОП Радецької Л. В. щодо продовження договору оренди, у зв`язку з чим, за твердженням відповідача, вона відкрито та безперешкодно використовує орендоване приміщення, своєчасно сплачує орендну плату, що свідчить про продовження договору оренди згідно з частиною 1 статті 764 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст судових рішень

4. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2022, позов задоволено. Виселено ФОП Радецьку Л. В. з нежитлового приміщення загальною площею 117,1 кв.м, що розташоване за адресою: м. Хмельницький, Старокостянтинівське шосе, 17/1, та передано його по акту приймання-передачі балансоутримувачу - позивачу.

5. Суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з того, що:

- 30.07.2020 та 27.08.2020 відповідач зверталася до орендодавця з пропозицією продовження орендних правовідносин щодо нежитлового приміщення. Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради розглянуто відповідне звернення відповіда та прийнято рішення від 27.08.2020 №638 про відмову в продовженні договору оренди нежитлового приміщення від 30.10.2019;

- протягом місяця після закінчення дії договору (03.11.2020) позивач висловив заперечення щодо користування відповідачем орендованим приміщенням шляхом звернення до суду з позовом про виселення ФОП Радецької Л. В.

6. Таким чином, відхиливши доводи відповідача щодо продовження дії договору оренди, зокрема, з урахуванням рішення від 27.08.2020 №638, та встановивши, що договір оренди нежитлового приміщення припинився у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено, суди дійшли висновку, що відповідач в силу вимог закону та договору оренди зобов`язана повернути орендоване приміщення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Відповідач подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2022, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

8. У касаційній скарзі ФОП Радецька Л. В. не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог; зазначає, що позивач у спірних правовідносинах є балансоутримувачем, а не власником орендованого майна; зазначає про неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17, від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18, від 01.10.2019 у справі № 910/4446/19, постановах Верховного Суду України від 07.06.2017 у справах № 910/9480/16, № 910/9482/16.

9. Відповідач у контексті застосування практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо переважного права на укладення договору найму на новий строк посилається на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 17.05.2017 у справі № 3-122гс17.

10. Також ФОП Радецька Л. В. зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою суперечить приписам пунктів 1, 2 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позиція інших учасників справи

11. Позивач подав відзив, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. У відзиві позивач, зокрема, зазначає про неможливість врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18 з огляду на встановлення інших фактичних обставин у цій справі, яка розглядається, зокрема щодо прийнятого рішення орендодавця про відмову в продовженні терміну дії договору оренди та зобов`язання балансоутримувача вжити заходів щодо повернення орендарем, після припинення договору оренди, майна комунальної власності.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12. Суди попередніх інстанцій встановили, що виконавчий комітет Хмельницької міської ради у листі від 16.03.2004 повідомив відповідача про неможливість передання в оренду приміщення по Старокостянтинівському шосе, 17/1 по причині занедбаного стану останнього.

13. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 09.09.2004 дозволено управлінню комунального майна передати в оренду відповідачу приміщення комунальної власності на 11 місяців по Старокостянтинівському шосе, 17/1 загальною площею 117,6 кв.м, в тому числі: 100,6 кв.м під швейне ательє та 17,0 кв. м під перукарню. На підставі вказаного рішення 29.10.2004 укладено відповідний договір оренди.

14. Відповідно до договору від 26.07.2006 відповідачу передано приміщення по Старокостянтинівському шосе, 17/1, площею 117,6 кв.м на термін до 25.08.2010.

15. Згідно з договором оренди майна (нерухомого або іншого), що належить до комунальної власності від 27.08.2012 відповідачу передано в оренду майно 98,1 кв.м під швейне ательє по ремонту та пошиттю одягу за індивідуальним замовленням та 19,0 кв.м під перукарню строком на 2 роки і одинадцять місяців з 27.08.2012 по 27.07.2015.

16. Виконавчий комітет Хмельницької міської ради рішенням №898 від 26.12.2013 погодив проєктно-кошторисну документацію на проведення капітального ремонту орендованого нерухомого майна комунальної власності, а саме нежитлового приміщення по Старокостянтинівському шосе, 17/1, площею 117, 1 кв.м, яке орендується відповідачем на проведення робіт, зазначених в акті обстеження від 31.08.2012, на суму 88,090 тис. грн.

17. Відповідно до договорів оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького від 31.07.2015, 08.02.2016, 31.01.2019, 02.05.2019 відповідачу передавалося в оренду майно 89,1 кв.м під швейне ательє по ремонту та пошиттю одягу за індивідуальним замовленням та 28,0 кв.м під перукарню на період з 31.07.2015 по 01.08.2019.

18. 30.10.2019 між Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради (орендодавець), від імені якої діє управління комунального майна Хмельницької міської ради, ФОП Радецькою Л. В. (орендар) і КП "Агенція муніципальної нерухомості" (отримувач коштів, балансоутримувач), на виконання рішення міськвиконкому від 22.08.2019 №687, укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого, орендодавець, балансоутримувач передали, а відповідач прийняла в строкове платне користування майно нежитлове приміщення загальною площею 117,1 кв.м, розміщене за адресою: м. Хмельницький, вул. Старокостянтинівське шосе, 17/1, розташоване на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі, яке перебуває на балансі позивача, вартість якого встановлена за результатами проведення незалежної оцінки і становить відповідно до звіту про оцінку майна 1 081 116 грн станом на 31.08.2019. Майно передається в оренду: 89,1 кв.м під швейне ательє по ремонту та пошиттю одягу за індивідуальним замовленням та 28,0 кв.м під перукарню строком на один рік з 30.10.2019 по 30.10.2020.

19. Умовами Договору визначено, зокрема, таке:

- у разі припинення, розірвання, відмови від Договору майно повертається орендарем балансоутримувачу. Орендар повертає майно аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим Договором. Майно вважається поверненим з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п. 2.3);

- обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні Договору (п. 2.4);

- у разі припинення, розірвання або відмови орендодавця від договору в 5 - денний термін орендар зобов`язаний повернути балансоутримувачу орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу (отримувачу коштів) збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п. 5.10)

- дія даного Договору може бути продовжена за заявою орендаря відповідно до рішень органів місцевого самоврядування та чинного законодавства України. Із заявою про продовження оренди орендар має звернутись не пізніше ніж за 4 місяці до закінчення терміну дії Договору оренди (п. 10.7);

- чинність цього Договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його укладено (п. 10.10).

20. Орендоване приміщення 26.08.2010 прийнято відповідачем на підставі акта приймання-передачі.

21. Згідно з довідкою від 30.07.2020 УМК "Проскурівська", заборгованість за послуги з управління майном у відповідача відсутня. Як вбачається з довідки від 01.07.2020 МКП "Хмельницькводоканал" про розмір заборгованості за водопостачання та водовідведення, у відповідача заборгованості немає. Згідно з довідкою від 30.07.2020 року МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" заборгованість за спожиту теплову енергію у відповідача немає.

22. Відповідач у заяві від 30.07.2020 просила Хмельницького міського голову продовжити Договір на 2 роки 11 місяців.

23. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 27.08.2020 № 638 (далі - рішення від 27.08.2020 № 638): відмовлено відповідачу у продовженні Договору; зобов`язано позивача вжити заходів щодо звільнення відповідачем, після припинення Договору, нежитлового приміщення.

24. Відповідач звернулася до Хмельницького міського голови з заявою від 27.08.2020 про винесення на розгляд сесії Хмельницької міської ради питання продовження Договору на 10 років.

25. 05.11.2020 на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява КП "Агенція муніципальної нерухомості" до ФОП Радецької Л. В. про виселення з нежитлового приміщення загальною площею 117,1 кв.м, що розташоване за адресою: м. Хмельницький, вул. Старокостянтинівське шосе, 17/1 та передачу його по акту приймання-передачі позивачу, яка ухвалою суду від 02.03.2021 залишена без розгляду за клопотанням позивача.

26. 22.02.2021 відповідач звернулася до Хмельницького міського голови із заявою щодо скасування рішення міської ради від 27.08.2020 про відмову в продовженні Договору та прийняття нового рішення про продовження Договору на 5 років.

27. Позивач звернувся 02.06.2021 до відповідача із претензією про повернення майна комунальної власності, у якій просив терміново до 03.06.2021 звільнити орендоване приміщення по вул. Старокостянтинівське шосе, 17/1, та повернути його позивачу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

28. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).

29. Судові рішення у справі оскаржуються відповідачем з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

30. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

31. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

32. Разом з тим на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

33. Так, предметом розгляду цієї справи є вимоги позивача про виселення відповідача із орендованого майна та передання приміщення по акту приймання-передачі балансоутримувачу в зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди комунального майна.

34. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник, зокрема, посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17, відповідно до якого власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Звідси власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів.

35. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду сформовано у справі № 910/12224/17 правовідносини у якій виникли між сторонами у справі - прокуратурою та міською радою, щодо нерухомого майна, яке за твердженням прокуратури протиправно вибуло з її оперативного управління. Велика Палата Верховного Суду з урахуванням того, що власник має право на визначення юридичної долі свого майна, в тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів, дійшла висновку, що у цій справі між сторонами виникли правовідносини щодо передачі майна міськрадою прокуратурі у безоплатне користування (позичка), а у прокуратури, за висновком Суду, право оперативного управління щодо спірних приміщень не виникло і не могло виникнути.

36. У справі, що розглядається, спір виник з правовідносин оренди комунального майна, його учасники мають інший правовий статус, спірне майно - інший правовий режим, а позовні вимоги стосуються повернення орендованого майна в зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди. З огляду на неподібність правовідносин у цих двох справах, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не приймає посилання скаржника на постанову в справі № 910/12224/17 як належне обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

37. Стосовно посилань скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22.01.2019 у справі № 910/7364/18 та від 01.10.2019 у справі № 910/4446/19, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що правовідносини у наведених справах пов`язані з вимогою балансоутримувача до орендаря повернути орендоване майно. Разом з тим, у наведених справах, на відміну від справи, яка розглядається, суди виходили, зокрема з того, що власник (орендодавець) у встановленому порядку не висловив заперечення щодо продовження дії договору оренди, а також із того, що в такому випадку саме балансоутримувач не вправі заявляти вимогу про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно, як і повідомляти орендаря про відсутність наміру продовжити договір. Ураховуючи встановлені у справі, яка розглядається, обставини, а також висновки судів щодо підстав для задоволення позовних вимог, пов`язані із висловленим власником майна (орендодавцем) запереченням щодо продовження Договору, оформленим рішенням від 27.08.2020 № 638, та припиненням дії Договору в зв`язку із закінченням терміну, на який його укладено, відсутні підстави стверджувати про подібність правовідносин у наведених справах № 910/7364/18, № 910/4446/19 та у справі, яка розглядається.

38. Аналогічне стосується справ № 910/9480/16, № 910/9482/16 (постанови від 07.06.2017), у яких Верховний Суд України дійшов висновку про те, що лише орендодавець, а не балансоутримувач наділений правом ініціювати розірвання договору та, враховуючи, що в наведених справах вимога про розірвання договорів оренди заявлена балансоутримувачем, а не орендодавцем, скасував рішення судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині, зокрема, розірвання договорів оренди.

39. Правовідносини в справі № 3-122гс17 (постанова Верховного Суду України від 17.05.2017) за первісним позовом пов`язані з вимогами про виселення товариства з обмеженою відповідальністю із займаних приміщень, а за зустрічним позовом - з питання пролонгації договору оренди комунального майна. Наведені скаржником у касаційній скарзі висновки Верховного Суду України стосовно застосування практики ЄСПЛ до переважного права орендаря на укладення договору на новий строк сформовані у контексті висновків щодо застосування приписів статті 285 Господарського кодексу України, статті 777 ЦК України та частини 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". При цьому, в наведеній постанові суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про задоволення первісних позовних вимог і відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, вказав, що суди не встановили, чи скористався орендар своїм переважним правом на укладення договору оренди. Разом з тим, у справі, яка розглядається, суди встановили наявність заперечень орендодавця щодо продовження Договору на новий строк, а сутність заперечень відповідача під час розгляду спору полягала в тому, що вона продовжує користуватися орендованим майном в порядку пролонгації договору оренди нерухомого майна, що врегульовано положеннями статті 284 ГК України, статті 764 ЦК України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Наведене свідчить як про різне матеріально-правове регулювання, так і про відмінну фактично-доказову базу у правовідносинах, що склалися у справі № 3-122гс17 та в справі, яка розглядається, а відтак відсутні підстави стверджувати про подібність правовідносин у цих двох справах.

40. Водночас, аргументи скаржника, наведені у касаційній скарзі в обґрунтування своєї незгоди із висновками судів щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, а саме доводи скаржника щодо відсутності у позивача права на звернення з позовом про виселення орендаря, з посиланням на постанови Верховного Суду, Верховного Суду України, перелічені в пункті 8 цієї ухвали, Верховний Суд також не приймає до уваги, оскільки відповідними доводами відповідач не обґрунтовувала свої заперечення під час розгляду цієї справи у попередніх судових інстанціях, а тому не можуть бути в силу приписів статті 300 ГПК України предметом розгляду у суді касаційної інстанції. Безвідносно до викладеного вище детального аналізу (не)подібності правовідносин у справах, на які посилається скаржник, зі справою, що переглядається, викладене у цьому пункті ухвали окремо свідчить про нерелевантність відповідних посилань.

41. Інші доводи касаційної скарги, зокрема, викладені у пункті 10 цієї ухвали, не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, передбаченими частиною 2 статті 287 ГПК України, а відтак не підпадають під правове регулювання вказаної норми процесуального закону, а тому Суд в силу приписів статей 287 і 300 ГПК України не надає їм оцінку.

42. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду також звертає увагу на те, що цитування у касаційній скарзі норм законодавства та наведення постанов Верховного Суду з цитуванням окремих витягів з їх тексту без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, а тому вказане (відповідно) не дає Верховного Суду підстав для розгляду поданої скарги по суті.

43. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

44. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а інші підстави касаційного оскарження скаржник не зазначила і не обґрунтовувала в поданій касаційній скарзі, Суд на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Радецької Л. В. на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 у справі № 924/598/21.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Радецької Людмили Вілінівни на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 у справі № 924/598/21.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Г. М. Мачульський

С. К. Могил