ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. Справа№ 910/7013/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Демидової А.М.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Саєнко Ю.М.

відповідача - Самокиш В.Ю., Кузовлев Р.В.

третя особа позивача - Романюк Х.П.

третя особа відповідача-1 - Юлдашев Ю.М.

третя особа відповідача-2 - не з`явилась

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-банк"

на рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2021 р. (повний текст складено 28.04.2021 р.)

у справі № 910/7013/20 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект"

до Акціонерного товариства "Альфа-банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1) Міністерство юстиції України,

2) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсним акту державного виконавця, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації та відновлення запису про право власності

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Альфа-банк", в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7859, вчинений 20.12.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитром Олеговичем; визнати недійсним акт № 55614508 від 27.11.2018 р. державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки - майнового комплексу загальною площею 8526,3 кв. м, реєстраційний номер 00, що знаходиться за адресою: 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 22; визнати недійсним з моменту його видачі свідоцтво про право власності № 1408, видане 27.11.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу І.Л. Шевченко, про що внести відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно; скасувати державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на майновий комплекс загальною площею 8526,3 кв. м, реєстраційний номер 00, що знаходиться за адресою: 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 22, (номер запису про право власності 29136420) з моменту її вчинення, про що внести відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно; відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чинність запису про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" на майновий комплекс загальною площею 8526,3 кв. м, реєстраційний номер 00, що знаходиться за адресою: 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 22, № 5813897 від 28.05.2014 р., здійсненого на підставі рішення 13376515 від 28.05.2014 р., з моменту його вчинення, про що внести відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з порушенням положень ст. ст. 87 - 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки відповідач пропустив строк звернення за вчиненням виконавчого напису, який сплив 01.02.2015 р. При цьому, позивач вказує, що право вимоги виникло у відповідача 01.02.2014 р., тобто на наступний день після закінчення строку фінансування, визначеного у п. 1.1 кредитного договору від 04.03.2004 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 р. було залучено до участі у справі: третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фірму "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство юстиції України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/7013/20 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Акціонерне товариство "Альфа-банк"оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 р. у справі № 910/7013/20 повністю і ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що місцевим судом не було досліджено п. 11.11 кредитного договору в редакції від 30.03.2007 р., а тому помилково ототожнено поняття «строк дії договору», «строк виконання зобов`язання», «термін виконання зобов`язання». Водночас, скаржник зазначає, що сторони договору окремо визначили у розділі 11 договору, що договір діє до повного виконання позивачем своїх зобов`язань за цим договором. Таким чином, оскільки відповідач не повідомляв третю особу про припинення договору, відповідно до п. 11.11 договір діє до повного виконання своїх зобов`язань позичальником та немає підстав вважати, що строк дії договору закінчився 31.01.2014 р. разом із строком фінансування.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями від 02.06.2021 справу №910/7013/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 р. у справі № 910/7013/20 .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 р. розгляд справи № 910/7013/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 р. призначено на 27.07.2021 р.

До суду 01.07.2021 р. від Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю надійшла заява про відвід судді Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2021 р. заяву Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю про відвід судді Шаптали Є.Ю. визнано необґрунтованою, матеріали справи № 910/7013/20 передано для здійснення автоматизованою системою визначення складу судової колегії для розгляду заяви Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю про відвід судді Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 р. (головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Корсак В.А., Хрипун О.О.) відмовлено Фірмі "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю в задоволенні заяви про відвід судді Шаптали Є.Ю. від розгляду справи № 910/7013/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 28.09.2021 р.

17.08.2021 р. на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла ухвала Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2021 р. у справі № 910/7013/20 про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 р. у справі № 910/7013/20.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Дикунської С.Я. у відпустці з 02.08.2021 р. по 18.08.2021 р., з 19.08.2021 р. по 20.08.2021 р., з 25.08.2021 р. по 28.08.2021 р. та судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів, у відпустці з 16.08.2021 р. по 30.08.2021 р., питання про зупинення провадження у справі здійснено після виходу суддів з відпусток.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 р. апеляційне провадження у справі № 910/7013/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 р. у даній справі зупинено до закінчення перегляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 р. у справі № 910/7013/20 у даній справі та повернення матеріалів справи з касаційної інстанції. Матеріали справи № 910/7013/20 надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

13.10.2021 р. до суду надійшли матеріали справи № 910/7013/20.

На підставі службової записки секретаря судової палати Тищенко А.І. та розпорядження керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2021 р. у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 19.10.2021 р., яким суддю Північного апеляційного господарського суду Дикунську С.Я. звільнено у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7013/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2021 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі № 910/7013/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Владимиренко С.В., судді : Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 р. у зв`язку перебування суддів Демидової А.М., Ходаківської І.П. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/7013/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 р. для розгляду справи № 910/7013/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Владимиренко С.В., судді : Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 р. у справі № 910/7013/20 прийнято до провадження у визначеному авторматизованою системою складом суду та призначено до розгляду на 07.12.2021 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 р. розгляд справи відкладено до 21.12.2021 р.

До суду 20.12.2021 р. від Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю надійшла заява про відвід колегії суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 р. визнано заяву Фірми "ТМ.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про відвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Владимиренко С.В., судді Корсак В.А., Євсіков О.О. у справі № 910/7013/20 необґрунтованою. У задоволенні заяви Фірми "ТМ.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про відвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Владимиренко С.В., судді Корсак В.А., Євсіков О.О. у справі № 910/7013/20 відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 р. заяву про самовідвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Владимиренко С.В., судді Євсіков О.О., Корсак В.А. від розгляду справи № 910/7013/20 задоволено, справу № 910/7013/20 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду відповідно до ст. 32 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 р. справу № 910/7013/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О (головуючий), Гаврилюк О.М., Кропивна. Л В.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/6654/22 від 29.12.2021 р. у зв`язку з перебуванням суддів Кропивної Л.В., Гаврилюка О.М. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7013/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/7013/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О (головуючий), Куксов В.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 р. у справі № 910/7013/20 прийнято до провадження у визначеному авторматизованою системою складом суду та призначено до розгляду на 14.02.2022 р.

До суду 14.02.2022 р. від Фірми "ТМ.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю надійшла заява про відвід судді від розгляду справи № 910/7013/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 р. відмовлено в задоволенні заяви Фірми "ТМ.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про відвід судді Алданової С.О у справі № 910/7013/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 р. задоволено усну заяву про самовідвід головуючої судді Алданової С.О. від розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Альфа-банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 р. у справі № 910/7013/20, матеріали справи № 910/7013/20 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2022 р. справу № 910/7013/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Демидова А.М.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 р. на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 р. "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану", судом не призначено до розгляду апеляційну скаргу у справі № 910/7013/20 у встановлений процесуальний строк.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2022 р. справу № 910/7013/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-банк" прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та призначено до розгляду на 12.07.2022 р.

У судовому засіданні 12.07.2022 р. представники сторін, третьої особи позивача та третьої особи відповідача-1 надали усні пояснення по суті апеляційної скарги, представник третьої особи відповідача-2 у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час та дату судового засідання.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та присутніх представників третіх осіб, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

04.03.2004 р. між Акціонерним комерційним банком «ХФБ Банк Україна», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», та Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю укладено кредитний договір № 252-СВ, за яким банк відповідно до умов та на термін цього договору надав позичальнику револьверну кредитну лінію.

21.07.2004 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" та Акціонерним товариством "Альфа-банк" укладено договір застави, за змістом якого виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 252-СВ від 03.04.2004 р. забезпечується заставою майнового комплексу, загальною площею 8526,3 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22.

30.03.2007 р. між Акціонерним товариством "Альфа-банк" та Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю укладено додаткову угоду № 26 до кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004 р., за умовами якої сторони вирішили викласти кредитний договір у новій редакції.

16.12.2013 р. між сторонами укладено додаткову угоду № 46 до кредитного договору № 252-СВ, згідно з положеннями якої банк відповідно до умов та на термін цього договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію із загальною сумою фінансування 15376721,00 євро з можливістю отримати в євро та з терміном фінансування до 31.01.2014 р.

29.04.2014 р. між Акціонерним товариством "Альфа-банк" та Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю укладено додаткову угоду № 47 до кредитного договору № 252-СВ, якою викладено умови кредитного договору у новій редакції.

30.09.2016 р. між Акціонерним товариством "Альфа-банк" та Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю укладено додаткову угоду № 48 до кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004 р., якою змінено умови кредитного договору щодо графіку погашення кредиту, процентного періоду та процентної ставки.

06.04.2017 р. між Акціонерним товариством "Альфа-банк" та Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю укладено додаткову угоду № 49 до кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004 р., в якій сторони виклали пункти 4.3, 6.1,10.1 кредитного договору в новій редакції.

13.11.2017 р. Акціонерне товариство "Альфа-банк" звернулось до Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю із листом-вимогою № 02-29/67-15419 про усунення порушеного зобов`язання в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», в якій просив достроково повернути кредит.

20.12.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, за заявою Акціонерним товариством "Альфа-банк", було вчинено виконавчий напис № 7859, яким звернуто стягнення на вказаний майновий комплекс, в рахунок погашення заборгованості виключно за тілом кредиту (без врахування заборгованості за відсотками) у розмірі 14857932 євро 43 євроценти, нараховані за період з 31.10.2017 р. по 13.11.2017 р. включно.

На підставі виконавчого напису № 7859 Відділом примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України 23.01.2018 р. відкрито виконавче провадження № 55614508.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 356692 торги, призначені на 10.09.2018 р., не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників.

Керуючись правом, передбаченим ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку», відповідач залишив за собою нереалізоване майно, про що державним виконавцем видано акт № 55614508 від 27.11.2018 р.

27.11.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком І.Л. видано свідоцтво про право власності № 1408 на зазначений майновий комплекс.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача, виконавчий напис № 7859, вчинений 20.12.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, здійснено останнім з порушенням положень Закону України "Про нотаріат", оскільки відповідач пропустив строк звернення за вчиненням виконавчого напису, який сплив 01.02.2015 р.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як передбачено ч. 1 ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За ч. 1 ст. 130 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст і з огляду на викладене вище, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання такого зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12.

За умовами кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004 р. в новій редакції від 30.03.2007 р., термін фінансування означає максимальний термін, протягом якого загальна сума фінансування повинна бути повернута позичальником та який визначено п. 1.1 цього договору.

Згідно з п. 1.1 додаткової угоди № 46 банк відповідно до умов та на термін цього договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію (далі - «фінансування») із загальною сумою фінансування 12000000 (дванадцять мільйонів) євро з можливістю отримувати в доларах США, євро та гривні та з терміном фінансування до 31 січня 2014 року.

Відповідно до п. 11.11 кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004 р., в новій редакції від 30.03.2007 р., цей договір набуває чинності на дату його підписання належним чином та зберігає силу до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Дія кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004 р. в новій редакції від 30.03.2007 р. припиняється за письмовим повідомленням банком позичальника при невиконанні позичальником вимог розділу 2 договору протягом періоду, вказаного в пункті 2.1 цього договору. У такому випадку сторони застосовуватимуть положення договору, які діяли по 29.03.2007 р. включно, та положення додаткової угоди № 26 від 30.03.2007 р. до договору, за виключенням положень кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004 р. в новій редакції від 30.03.2007 р.

Як передбачено п. 2.1 кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004 р. в новій редакції від 30.03.2007 р., починаючи з 30 березня 2007 року зобов`язання банку перед позичальником щодо надання фінансування за договором виникають після виконання умов про те, що на дату надання першої, починаючи з 30 березня 2007 року, частки, або дати відкриття першого, починаючи з 30 березня 2007 року, акредитиву, або дати випуску першої, починаючи з 30 березня 2007 року, гарантії, в залежності від того, яка з дат наступить раніше, але не пізніше 30 квітня 2007 року банк отримав документи, а позичальник виконав дії, зазначені в додатку № 1 до цього договору, у формі та за змістом задовільні для банку. До 29 березня 2007 року включно зобов`язання банку перед позичальником щодо надання фінансування за договором регулюються положеннями договору, що діяли до 29 березня 2007 року включно.

Отже умовами укладеного договору не визначено кінцевого строку дії цього договору, а погоджено (за визначених п. 2.1 умов договору) можливість переходу до врегулювання відносин кредитним договором у попередній редакції.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що умовами кредитного договору в редакції від 30.03.2007 р. зі змінами, внесеними додатковою угодою № 46 від 16.12.2013 р., сторони не визначили строку дії договору, а погодили строк фінансування (кредитування), терміни закінчення фінансування (кредитування), а також терміни виконання зобов`язань позичальника з повернення кредитних коштів (які не були повернуті у строки, визначені договором) - до повного виконання зобов`язань.

Разом з цим, положення договору, якими передбачено, що договір зберігає силу до повного виконання позичальником своїх зобов`язань, не впливають на строк фінансування та визначення моменту виникнення зобов`язання позичальника повернути всю суму кредиту, який співпадає із моментом закінчення строку дії договору, виходячи із наявності у позичальника обов`язку виконати свої зобов`язання в межах строку фінансування.

При цьому, визначальним для встановлення моменту виникнення у позичальника обов`язку з повернення усієї суми кредиту, а отже, і моменту, з якого необхідно відраховувати строк на звернення із заявою для вчинення виконавчого напису, є не строк дії договору, а закінчення строку фінансування.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 27.08.2020 р. у справі № 587/823/19, апеляційним судом відхиляються, оскільки правовідносини, що відображені у наведеній постанові не є подібними із правовідносинами, що склались між сторонами у даній справі.

Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм.

При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 р. у справі № 910/17999/16, від 25.04.2018 р. у справі № 925/3/7, від 25.04.2018 р. у справі № 910/24257/16.

Крім цього, як правильно зазначив позивач у своєму відзиві, наведеною постановою не вирішено справу по суті, а скасовано рішення судів попередніх інстанцій та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Водночас, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 922/3693/18, скасування рішень судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору у такій справі, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у справі.

Судом першої інстанції відхилено доводи відповідача про те, що укладенням додаткових угод № 47 від 29.04.2014 р. та № 48 від 30.09.2016 р. сторони змінили права, обов`язки та відповідальність, які врегульовані кредитним договором №252-СВ в редакції від 30.03.2007 р.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок

Згідно з ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Момент укладення договору, передбачений у ст. 640 ЦК України, і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

Договір набирає чинності з моменту його укладення та не застосовується до відносин сторін, які виникли до його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Однак, з цього правила існує виняток, передбачений частиною третьою тієї ж статті, за яким сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Відтак, такий виняток може мати місце лише за згодою сторін.

Водночас вказаною нормою закону не надається право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або договору, та змінювати правові наслідки, які вже настали.

Як передбачено ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відтак, під зміною умов договору слід розуміти чітку та заздалегідь передбачену юридично-логічну послідовність дій сторін правовідношення, які спрямовані не на ліквідацію укладеного сторонами договору, а лише на зміну окремих його умов шляхом вчинення, як правило, обома сторонами відповідних юридичних дій, які фактично за своєю природою є правочином.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що набрання будь-яким договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Дослідивши положення додаткової угоди № 46 від 16.12.2013 р. та додаткової угоди № 47 від 29.04.2014 р., враховуючи, що укладення сторонами додаткової угоди № 47 відбулось після спливу строку, протягом якого сторони мали право належним чином виконати свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору № 252-СВ від 30.03.2007 р., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовами кредитного договору в новій редакції (в редакції додаткової угоди від 29.04.2014 р. № 47) не було встановлено - в розумінні наведених вище приписів ч. 3 ст. 631 ЦК України та ч. 3 ст. 653 ЦК України, що умова (пункт) даного договору в новій редакції (в редакції додаткової угоди від 29.04.2014 р. № 47 та з урахуванням подальших змін, внесених додатковою угодою від 30.09.2016 р. № 48) щодо встановлення нового строку, протягом якого позивач міг належним чином виконати зобов`язання за кредитним договором, застосовується до відносин між сторонами, які виникли до укладення відповідної додаткової угоди.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що додаткові угоди № 47 від 29.04.2014 р. та № 48 від 30.09.2016 р. не можуть змінювати порядок обчислення, перебігу та визначати момент закінчення строків, які станом на момент їх укладення закінчилися.

Оскільки матеріалами справи підтверджується виникнення права вимоги на дострокове стягнення з боржника всієї суми заборгованості 01.02.2014 р., тому строком, протягом якого відповідач мав право звернутись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису був період з 01.02.2014 р. по 01.02.2015 р.

Стосовно доводів скаржника про залишення судом першої інстанції поза увагою судових рішень у справах № 910/1580/18, № 910/8143/16 та № 910/7933/16 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У своїй апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01.09.2020 р. у справі № 907/29/19 та від 24.05.2018 р. № 922/2391/16.

Так, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.09.2020 р. у справі № 907/29/19 щодо питання застосування ч. 7 ст. 75 ГПК України, обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Так, із змісту постанови Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 р. у справі № 910/7933/16 вбачається, що суд, сприяючи сторонам у реалізації ними своїх процесуальних прав, лише згадував про укладення 29.04.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю кредитного договору в новій редакції, однак, не досліджував порядку та дати укладення вищенаведених додаткових угод, не досліджував питання закінчення строку фінансування та строків виконання зобов`язань сторонами за кредитним договором № 252-СВ в редакції від 30.03.2007 р. та в наведеному контексті не встановлював щодо цього жодних обставин.

Водночас, із змісту мотивувальної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 р. у справі № 910/8143/16 не вбачається, що судом досліджувались будь-які умови кредитного договору № 252-СВ від 30.03.2007 р., умови додаткової угоди № 46 від 16.12.2013 р. або додаткової угоди № 47 від 29.04.2014 р., відтак, не можна стверджувати, що в межах цієї справи господарським судом встановлювались обставини щодо порядку виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором.

Відтак, такі обставини підлягали встановленню судом першої інстанції у даній справі.

Судом також відхиляються доводи скаржника про те, що висновки Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 р. у справі № 910/1580/18 є такими, що засновані саме на останніх редакціях укладеного кредитного договору, а отже, актуальними, виходячи із наступного.

Як вбачається із наведеної постанови, судом встановлено, що право вимоги на повне дострокове повернення усього тіла кредиту виникло у банку лише 31.10.2017 р. - з моменту отримання боржником вимоги, оскільки такі обставини встановлювались у зазначеній справі судом, виходячи із п. 9.2 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 47 від 29.04.2014 р., дія якого, як встановлено вище, не поширюється на правовідносини, що виникли до укладення додаткової угоди № 47.

Поряд з цим, відповідно до ст. 86 ГПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, у даній справі суд першої інстанції правильно взяв до уваги та дослідив не лише умови додаткових угод № 47 та № 48, але й інші, зокрема, умови додаткової угоди № 46 від 16.12.2013 р. та № 26 від 30.03.2007 р., які в межах справи № 910/1580/20 судом не досліджувались та не оцінювались.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що визначений в кредитному договорі № 252-СВ у новій редакції від 30.03.2007 р. (з врахуванням положень п. 1.1 додаткової угоди № 46) строк фінансування сплив 31.01.2014 р. та з врахуванням правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, прийняв доводи позивача про те, що, станом на день вчинення виконавчого напису нотаріусом, сума заборгованості за кредитним договором № 252-СВ у новій редакції від 30.03.2007 р. була меншою, ніж заявлена відповідачем у розрахунку та на яку вчинено виконавчий напис, оскільки зазначена без урахування стягнутих з позивача 2439988,18 євро.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Із дослідження наведених положень Закону вбачається, що строки для вчинення виконавчого напису нотаріусом є відмінними залежно від кола учасників правовідносин: у відносинах між юридичними особами строк скорочений порівняно зі строком, який застосовується у відносинах між фізичними особами. Таким чином, встановлюючи порядок нормативного регулювання діяльності нотаріату в частині визначення строків, у межах яких нотаріус може вчинити виконавчий напис, законодавець запровадив чітку їх диференціацію залежно від суб`єктного складу учасників правовідносин.

Положення частини першої статті 88 Закону, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року, є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування, тому застосування вказаних положень Закону особами (органами), діяльність яких ґрунтується на принципі верховенства права, жодним чином не призводить до протиправного позбавлення права власності.

Оскільки учасниками правовідносин є юридичні особи, а відтак, в силу положень ст. 88 Закону України "Про нотаріат" в редакції, чинній на момент вчинення спірного виконавчого напису, строк для вчинення нотаріусом виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором становить один рік з дня виникнення права вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у рішенні Конституційного Суду України від 01.07.2020 р. № 7-р(І)/2020 у справі за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат".

Безпосередньо в оспорюваному виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення здійснюється за період з 31.10.2017 р. по 13.11.2017 р. включно.

Таким чином, право вимоги на дострокове стягнення з боржника всієї суми заборгованості виникло з 01.02.2014 р., а строком, протягом якого відповідач мав право звернутись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, був період з 01.02.2014 р. по 01.02.2015 р.

За таких обставин, вчинений 20.12.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем виконавчий напис № 7859, яким звернено стягнення на нерухоме майно позивача, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат".

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, визначений в кредитному договорі № 252-СВ у новій редакції від 30.03.2007 р. (з врахуванням положень п. 1.1 додаткової угоди № 46) строк фінансування сплив 31.01.2014 р.

Крім цього, відповідачем не заперечувався факт нарахування та стягнення із Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю грошових коштів в сумі 2439988,18 євро на погашення процентів за кредитним договором в період з 31.01.2014 р. по 15.02.2017 р., та зазначив, що таке стягнення відбувалось відповідно до умов п. 6.4 кредитного договору в редакції від 29.04.2014 р.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12.

Таким чином, станом на день вчинення виконавчого напису нотаріусом, сума заборгованості за кредитним договором № 252-СВ у новій редакції від 30.03.2007 р. була меншою, ніж заявлена відповідачем у розрахунку та на яку вчинено виконавчий напис, оскільки зазначена без урахування стягнених з позивача 2439988,18 євро.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 р. № 645/1979/15-ц.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку (умов) вчинення виконавчого напису (в даному випадку - вимог щодо строку, у межах якого нотаріус може вчинити виконавчий напис) є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно заявлених позивачем похідних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Під позовною вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07.11.2018 р. у справі № 712/1317/14-ц, від 12.12.2018 р. у справі № 759/18852/14-ц, від 07.12.2019 р. у справі № 522/1516/15-ц, від 03.07.2019 р. у справі № 372/4917/13, від 19.08.2020 р. у справі № 202/1698/17.

Враховуючи задоволення основної позовної вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу нерухомого майна на оспорюваних електронних торгах та в результаті були видані свідоцтва про право власності і проведені відповідні реєстраційні дії, якими порушено право власності позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення також похідних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача є, фактично, тотожними тим доводам, які були викладені у позові, а відтак вже оцінені судом вище.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2021 р. у справі № 910/7013/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Департаменту охорони здоров`я Акціонерного товариства "Альфа-банк" задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-банк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2021 р. у справі № 910/7013/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Альфа-банк".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21.07.2022 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

А.М. Демидова