РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.07.2022Справа № 910/1048/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС"

про стягнення 1211910,54 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" про стягнення 1211910,54 грн, з яких: 971192,98 грн - заборгованість з оренди нерухомого майна, 113051,48 грн - пеня, 24335,48 грн - 3% річних, 74194,81 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна №ПЗЗНКМ/РПЦ-27-2019 від 26.11.2019 в частині сплати орендної плати за період з 01.01.2021 по 18.10.2021.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.02.2022 залишив без руху зазначену вище позовну заяву.

21.02.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, допущених при поданні позову та заява про поновлення строку на усунення недоліків позовної заяви.

Судом встановлено, що позивач строку для усунення недоліків позовної заяви не пропустив.

Враховуючи те, що позовна заява, з урахуванням усунених недоліків, відповідає вимогам, викладеним у ст.162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відкриття провадження у справі.

Також з огляду на предмет спору, оскільки ціна спору у даній справі не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, суд визнає справу №910/1048/22 малозначною та вирішує розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.04.2022 відмовив у задоволенні заяви Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про поновлення строку на усунення недоліків позовної заяви, прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/1048/22, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

17.05.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

19.05.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

07.07.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначає, що станом на даний час, сума основного боргу за період з 01.01.2021 по 18.10.2021 становить 359679,27 грн, а саме: 210432,17 грн - сума заборгованості за вересень 2021 року; 149247,10 грн - сума заборгованості за 18 днів жовтня 2021 року (розрахована від суми заборгованості за жовтень 2021 року - 248745,16 грн). Також позивач додав розрахунок заборгованості.

У відповідності до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач в порушення укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди нерухомого майна №ПЗЗНКМ/РПЦ-27-2019 від 26.11.2019 за період з серпня 2020 року по жовтень 2021 року неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання зі сплати орендної плати, у зв`язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 18.10.2021 становить 971192,98 грн.

Оскільки відповідачем допущено прострочення виконання взятих на себе зобов`язань, позивач здійснив нарахування пеню у сумі 113051,48 грн; 3% річних у сумі 24335,48 грн; інфляційні втрати у сумі 74194,81грн та згідно із п.8.4 договору штраф у розмірі 3% від суми заборгованості у сумі 29135,79 грн.

Під час розгляду справи позивач надав суду пояснення згідно із якими заборгованість відповідача за період з 01.01.2021 по 18.10.2021 перед позивачем становить 359679,27 грн, з яких: 210432,17 грн - сума заборгованості за вересень 2021 року; 149247,10 грн - сума заборгованості за 18 днів жовтня 2021 року (розрахована від суми заборгованості за жовтень 2021 року - 248745,16 грн).

Позиція відповідача.

У відзиві на позов відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 760760,81 грн; пені в розмірі 15500,26 грн; 3% річних в розмірі 5726,69 грн; інфляційних втрат в розмірі 32823,62 грн; штрафу у розмірі 3% від суми заборгованості у розмірі 29 135,79 грн.

Відповідач зазначає, що у період з 12.07.2021 по 22.02.2022 сплатив на рахунок позивача грошові кошти у загальному розмірі 1947278,69 грн за період з січня 2021 року по вересень 2022 року, у зв`язку із чим, розмір основного боргу, на дату подачі даного відзиву, становить 210432,17 грн.

Також відповідач зазначає, що заборгованість по акту приймання виконаних робіт №76/08/20 від 31.08.2020 згідно із платіжним дорученням №ВАС00091/1 від 26.01.2021погашено 26.01.2021, а тому нарахування пені до 26.02.2021 є безпідставним.

З урахуванням наведених обставини та посилаючись на ч.2 ст.258 ЦК України та ч.6 ст.232 ГК України відповідач здійснив власний розрахунок пені, згідно із яким пеня становить 97551,22 грн.

Відповідач заперечує щодо нарахування штрафу у розмірі 3% від суми заборгованості у розмірі 29135,79 грн, оскільки сума заборгованості у розмірі 971192,98 грн включає заборгованість за червень-вересень 2021 року та станом на 18.10.2021 не становить прострочення більше трьох місяців.

За розрахунком відповідача суму 3%річних становить 18 608,79 грн та інфляційних втрат - 41371,19 грн.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

26.11.2019 між Акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (орендодавець, позивач) та Комунальним підприємством "КИЇВПАСТРАНС" (орендар, відповідач) було укладено договір оренди нерухомого майна № ПЗЗНКМ/РПЦ-27-2019 (далі договір).

05.03.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди нерухомого майна № ПЗЗНКМ/РПЦ-27-2019 від 26.11.2019.

Згідно із п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 453,3 кв.м., а саме частину нежитлового приміщення, розташоване в місті Києві з адресою Набережно-Печерська дорога, 10-А, в одноповерховій будівлі автовокзалу "Видибучі" літ. "Б1", загальною площею 470,00 кв.м. (далі - майно).

Відповідно до п.1.3. договору майно надається орендарю для його використання за цільовим призначенням - під офіс, вокзал, торгівельний об`єкт.

Згідно із п.2.1. договору передача орендареві майна в строкове платне користування здійснюється на підставі Акту приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря. Складеного згідно з формою, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1).

На виконання умов договору, згідно із актом приймання-передачі майна від 28.11.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв в користування частину нежитлового приміщення одноповерхової будівлі автовокзалу "Видибучі" літ. "Б1", загальною площею 453,3 кв.м.

За змістом п.3.1 договору розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону) і становить за перший базовий місяць листопад 2019 р. користування за 1 кв.м. майна 400,73 грн, крім того ПДВ - 80,14 грн, а всього разом з ПДВ - 480,87 грн.

Згідно із п.3.2 договору загальний розмір орендної плати за перший базовий місяць листопад 2019 р. користування майном становить 181650,00 грн, крім того ПДВ - 36330,00 грн, а всього разом з ПДВ - 217980,00 грн (надалі - орендна плата).

У разі підписання сторонами Акту приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря у місяці, що не є місяцем проведення аукціону, розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць, визначений у пункті 3.1. договору, на індекс інфляції, що передують місяцю підписання та за місяць підписання сторонами акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п.3.3. договору орендна плата нараховується починаючи з дати передачі майна за актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря та сплачується орендарем щомісяця, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа поточного місяця, за попередній місяць, за який здійснюється розрахунок.

Не виставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором.

Згідно із п.6.2.3. договору орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі, передбачені договором.

Відповідно до п.7.1.14 договору орендодавець має право застосовувати штрафні санкції, передбачені договором, законодавством України, у випадку невиконання або неналежного виконання орендарем своїх обов`язків за цим договором.

Згідно із п.8.2. договору у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим договором, орендар сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення грошового зобов`язання.

Пунктом п.8.4 договору передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість орендаря по її сплаті становить загалом більше ніж три місяці, орендар також зобов`язується сплатити штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Згідно п.11.1 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (за наявності) і діє до 20 листопада 2022 року, та в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно із наданими позивачем у матеріали справи актами приймання виконаних робіт: №90/11/20 від 30.11.2020, №91/21/20 від 31.12.2020, №36 від 31.01.2021, №53 від 28.02.2021, №27 від 31.03.2021, №27 від 30.04.2021, №36 від 31.05.2021, №36 від 30.06.2021, №36/353 від 31.07.2021, №37/353 від 31.08.2021, №38/353 від 30.09.2021, №39/353 від 29.10.2021, загальна сума орендної плати за період з листопада 2020 року по жовтень 2021 року становить 2859190,54 грн; за січень - жовтень 2021 року орендна плата становила 2157710,86 грн.

Згідно із підписаним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 18.10.2021 заборгованість відповідача перед позивачем становить 971192,98 грн.

За обґрунтуваннями позивача, згідно із наданими останнім у матеріали справи платіжними дорученнями за період з 26.01.2021 по 13.10.2021 та актом звірки взаєморозрахунків станом на 18.10.2021, відповідачем сплачено орендну плату на суму 2146625,32 грн, у зв`язку із чим заборгованість відповідача становить 971192,98 грн.

Також у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нарахована пеня у сумі 113051,48 грн; 3% річних у сумі 24335,48 грн; інфляційні втрати у сумі 74194,81грн; штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості відповідно до вимог п.8.4 договору у сумі 29135,79 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи підтверджується факт користування відповідачем частиною нежитлового приміщення одноповерхової будівлі автовокзалу "Видибучі" літ. "Б1", загальною площею 453,3 кв.м. на підставі договору оренди нерухомого майна №ПЗЗНКМ/РПЦ-27-2019 від 26.11.2019.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У договорі сторони погодили, що відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату за попередній місяць до 20 числа поточного місяця, за попередній місяць, за який здійснюється розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем у позові заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 01.01.2021 по 18.10.2021.

На підтвердження заявленої до стягнення суми боргу позивачем надані у матеріали справи акти приймання виконаних робіт: №90/11/20 від 30.11.2020, №91/21/20 від 31.12.2020, №36 від 31.01.2021, №53 від 28.02.2021, №27 від 31.03.2021, №27 від 30.04.2021, №36 від 31.05.2021, №36 від 30.06.2021, №36/353 від 31.07.2021, №37/353 від 31.08.2021, №38/353 від 30.09.2021, №39/353 від 29.10.2021. Згідно із зазначеними актами загальна сума орендної плати за період з листопада 2020 року по жовтень 2021 року становила 2859190,54 грн; за січень - жовтень 2021 року орендна плата становила 2157710,86 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач заявляє до стягнення заборгованість у сумі 971192,98 грн визначену на підставі підписаного між сторонами акту звірки взаєморозрахунків станом на 18.10.2021.

Згідно із актом звірки взаєморозрахунків станом на 18.10.2021, наданими позивачем до суду 17.05.2022 додатковими поясненнями та наведеному у вказаних поясненнях розрахунку заборгованості, заявлена до стягнення сума заборгованості у розмірі 971192,98 грн за визначений у позові період з 01.01.2021 по 18.10.2021 утворилася внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань зі сплати орендної плати з червня 2021 року по вересень 2021 року, а саме: 242435,08 грн - борг за червень 2021 року; 242404,82 грн - борг за липень 2021 року; 242920,91 грн - борг за серпень 2021 року; 242432,17 грн - борг за вересень 2021 року.

Сума боргу за жовтень 2021 року не враховувалася позивачем у заявлений в позові період.

Судом встановлено, що згідно із наданими відповідачем у матеріали справи платіжними дорученнями за період з 20.10.2021 по 22.02.2022 відповідач здійснив оплату заборгованості 760760,81 грн. Факт здійснення відповідачем часткової оплати заборгованості у період з 20.10.2021 по 22.02.2021 позивачем не заперечується та підтверджено у письмових поясненнях та розрахунку, поданих до суду 07.07.2022.

Отже, станом на час ухвалення рішення у справі, заборгованість відповідача перед позивачем за визначений у позові період з 01.01.2021 по 18.10.2021 (останній місяць включений у заявлений період - вересень 2021 року) становить 210432,17 грн.

У додаткових поясненнях, поданих до суду 07.07.2022 та доданим до них розрахунком, позивач вказує, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 359679,27 грн, з яких: 210432,17 грн - сума заборгованості за вересень 2021 року; 149247,10 грн - сума заборгованості за 18 днів жовтня 2021 року.

Однак, суд зазначає, що згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У господарському судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Таким чином, враховуючи вище наведене, з огляду на приписи ст.13, 14, ч.2 ст.237 ГПК України суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог.

З урахуванням вище наведеного, оскільки сума боргу за жовтень 2021 року не враховувалася позивачем у заявлений в позові період, позивач не звертався до суду із заявами про збільшення позовних вимог чи зміну предмету позову, то суд вважає помилковим врахування позивачем у поясненнях та розрахунку, поданих до суду 07.07.2022, до заявленої суми боргу заборгованості за жовтень 2021 року (за 18 днів) у розмірі 149247,10 грн. Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до суду захистом своїх порушених прав шляхом пред`явлення позову про стягнення непогашеної відповідачем суми заборгованості за договором.

З огляду на здійснені відповідачем часткові оплати, заборгованість відповідача перед позивачем становить 210432,17 грн (залишок заборгованості за вересень 2021 року).

У той же час суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача щодо стягнення заборгованості за вересень 2021 року у зв`язку із тим, що станом на 18.10.2021 строк оплати не настав, оскільки, позивач звернувся до суду 25.01.2022, тобто на момент звернення позивача до суду строк оплати заборгованості за вересень 2021 року є таким, що настав.

Ураховуючи викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання по договору з оплати орендної плати у сумі 210432,17 грн, доказів оплати зазначеної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 210432,17 грн.

З приводу здійсненої відповідачем оплати заборгованості у сумі 760760,81 грн, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що позовна заява датована позивачем 18.01.2022; позивач направив позовну заяву відповідачу 19.01.2022; дата подання позову до суду 25.01.2022.

Згідно із наданими відповідачем у матеріали справи платіжними дорученнями за період з 20.10.2021 по 22.02.2022 відповідач здійснив оплату заборгованості 760760,81 грн, з яких: за період з 20.10.2021 по 30.12.2021 - 535839,90 грн та за період з 25.01.2022 (після подачі позивачем позову) по 22.02.2022 - 224920,91 грн.

Отже, заборгованість у розмірі 535839,90 грн, яка сплачена відповідачем до звернення позивача до суду з цим позовом (тобто до 25.01.2022), заявлена позивачем безпідставно та відповідно позовні вимоги позивача у частині стягнення заборгованості у сумі 535839,90 грн задоволенню не підлягають.

Щодо оплати відповідачем заборгованості у сумі 224920,91 грн, яка здійснена з 25.01.2022 по 22.02.2022, суд зазначає, у контексті наведеного, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.

Позивач, враховуючи допущене відповідачем прострочення грошового зобов`язання з оплати заборгованості за договором (яка, як встановлено вище, виникла за період з червня 2021 по вересень 2021 року) правомірно звернувся до суду за захистом свого порушеного права із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, зокрема в частині стягнення заборгованості у сумі 224920,91 грн. У свою чергу, відповідач, допустивши порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оплату заборгованості у сумі 224920,91 грн здійснив після направлення позивачем позову відповідачу та подання позовної заяви до суду.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Оскільки, на момент розгляду даної справи предмет спору в частині стягнення 224920,91 грн заборгованості припинив своє існування, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у цій частині позовних вимог згідно із п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України

З приводу заявлених позивачем позовних вимог про стягнення пені у сумі 113051,48 грн; 3% річних у сумі 24335,48 грн; інфляційні втрати у сумі 74194,81грн; штраф у розмірі 3% від суми заборгованості відповідно до вимог п.8.4 договору у сумі 29135,79 грн, суд зазначає наступне.

Так, з огляду на вимоги частини п`ятої статті 236, статті 237 і статті86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року в справі №922/3782/17.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, надав суду конррозрахунок на заборгованість за період заборгованості з січня 2022 року по серпень 2022, зазначаючи, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат може бути здійснено лише у межах заявленого у позові періоду.

З розрахунку позивача, доданого до позову, вбачається, що позивач здійснює нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за такі періоди: з 21.09.2020 по 26.02.2021 (на заборгованість за серпень 2020 року); з 21.10.2021 по 07.04.2021 (на заборгованість за вересень 2020 року); з 21.11.2020 по 21.05.2021 (на заборгованість за жовтень 2020 року); з 21.12.2020 по 09.06.2021 (на заборгованість за листопад 2020 року); з 21.01.2021 по 13.07.2021 (на заборгованість за грудень 2020 року); з 21.02.2021 по 19.07.2021 (на заборгованість за січень 2021 року); з 21.03.2021 по 06.08.2021 (на заборгованість за лютий 2021 року); з 21.04.2021 по 28.08.2021 (на заборгованість за березень 2021 року); з 21.05.2021 по 21.09.2021 (на заборгованість за квітень 2021 року); з 21.06.2021 по 22.09.2021 (на заборгованість за травень 2021 року).

Тобто, позивач здійснює нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми простроченої заборгованості за серпень 2020 року по травень 2021 року. При цьому, заявлення позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості за період червень - вересень 2021 року не позбавляє права позивача заявити у поданому позові вимогу про стягнення сум пені, річних та інфляційних втрат, нарахованих за попередній період щодо якого відповідачем допущено прострочення (що безпосередньо підтверджено наданими позивачем розрахунками до позову), а відтак суд відхиляє наведені заперечення відповідача.

Водночас, первинних документів (у даному випадку актів приймання-виконаних робіт), на яких ґрунтуються розрахунки на заборгованість за серпень 2020 року, за вересень 2020 року та за жовтень 2020 року позивач у матеріали справи не надав.

Оскільки, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи та у межах заявлених позивачем вимог , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення сум пені у сумі 25442,08 грн, 3% річних у сумі 6203,75 грн та інфляційних втрат у сумі 27801,53 грн, нарахованих на заборгованість за серпень 2020 року, за вересень 2020 року та за жовтень 2020 року.

Враховуючи те, що позивачем надані у матеріали справи докази на підставі яких здійснено нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку зі простроченням оплати відповідачем заборгованості за листопад - грудень 2020 року, а також за січень - травень 2021 року, факт прострочення оплати за вказаний період доведений, суд вважає правомірним нарахування позивачем пені, річних та інфляційних втрат за вказаний період прострочення.

Окрім того, позивачем 07.07.2021 надано уточнений розрахунок заборгованості за період з листопада 2020 року по 18 жовтня 2021 року, в якому позивачем наведені дати та суми здійснених позивачем оплат та суми залишку заборгованості.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Відповідальність за порушення строку виконання грошового зобов`язання у вигляді пені встановлена в п.8.2 договору.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року по справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши розрахунки пені, річних та інфляційних втрат, здійснених позивачем на заборгованість з листопада 2020 року по травень 2021 року, судом враховано наступне.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною першою статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд зауважує, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних та пені.

Так, у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №922/1008/16 зазначено наступне:

"35.3 В даному випадку суд першої інстанції вірно здійснив перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

35.4 Враховуючи викладене, правомірними є висновки господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 782 913,52 грн. та відмови в частині стягнення 3% річних в сумі 39 583,31 грн оскільки позивачем у розрахунку 3% річних в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, включено день фактичної сплати суми заборгованості."

Крім того, в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №910/13064/17 вказано:

"Верховний Суд зазначає, що з огляду на відсутність підстав нарахування пені в періоди до укладення додаткових договорів та наявність прострочення сплати процентів за частину місяців, охоплених додатковими договорами від 04.12.2014, підлягає з`ясуванню розмір пені та правильність розрахунку, оскільки позивачем у розрахунки включено в періоди простроченого платежу і день фактичної сплати заборгованості."

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі №910/20107/17.

Враховуючи вище викладене, з огляду на строки встановлені сторонами у договорі, у межах визначеного позивачем періоду нарахування, правильними періодами нарахування пені, 3% річних є:

з 22.12.2020 по 25.05.2021 на заборгованість за листопад 2020 року у сумі 226367,26 грн;

з 26.05.2021 по 02.06.2021 на заборгованість за листопад 2020 року у сумі 176367,26 грн;

з 03.06.2021 по 06.06.2021 на заборгованість за листопад 2020 року у сумі 146367,26 грн;

з 07.06.2021 по 08.06.2021 на заборгованість за листопад 2020 року у сумі 81367,00 грн;

з 21.01.2021 по 14.06.2021 на заборгованість за грудень 2020 року у сумі 226367,26 грн;

з 15.06.2021 по 22.06.2021 на заборгованість за грудень 2020 року у сумі 176367,26 грн;

з 23.06.2021 по 28.06.2021 на заборгованість за грудень 2020 року у сумі 124367,26 грн;

з 29.06.2021 по 12.07.2021 на заборгованість за грудень 2020 року у сумі 44367,24 грн;

з 23.02.2021 по 11.07.2021 на заборгованість за січень 2021 року у сумі 233411,12 грн;

з 12.07.2021 по 13.07.2021 на заборгованість за січень 2021 року у сумі 183411,12 грн;

з 14.07.2021 по 18.07.2021 на заборгованість за січень 2021 року у сумі 83411,12 грн;

з 23.03.2021 по 21.07.2021 на заборгованість за лютий 2021 року у сумі 233687,56 грн;

з 22.07.2021 по 26.07.2021 на заборгованість за лютий 2021 року у сумі 133687,56 грн;

з 27.07.2021 по 05.08.2021 на заборгованість за лютий 2021 року у сумі 83687,56 грн;

з 21.04.2021 по 09.08.2021 на заборгованість за березень 2021 року у сумі 233687,56 грн;

з 10.08.2021 по 16.08.2021 на заборгованість за березень 2021 року у сумі 183687,56 грн;

з 17.08.2021 по 25.08.2021 на заборгованість за березень 2021 року у сумі 133687,56 грн;

з 27.08.2021 по 27.08.2021 на заборгованість за березень 2021 року у сумі 33687,00 грн;

з 21.05.2021 по 08.09.2021 на заборгованість за квітень 2021 року у сумі 243296,56 грн;

з 09.09.2021 по 13.09.2021 на заборгованість за квітень 2021 року у сумі 143296,56 грн;

з 14.09.2021 до 20.09.2021 на заборгованість за квітень 2021 року у сумі 55296,56 грн;

з 23.06.2021 по 21.09.2021 на заборгованість за травень 2021 року у сумі 242435,08 грн;

з 22.09.2021 по 26.09.2021 на заборгованість за травень 2021 року у сумі 192435,08 грн;

з 27.09.2021 по 07.10.2021 на заборгованість за травень 2021 року у сумі 132435,08 грн;

з 08.10.2021 по 10.10.2021 на заборгованість за травень 2021 року у сумі 82435,08 грн;

з 11.10.2021 по 12.10.2021 на заборгованість за травень 2021 року у сумі 32435,08 грн.

Нарахування інфляційних втрат слід здійснювати у такому порядку:

за січень-травень 2021 року на заборгованість за листопад 2020 року у сумі 226367,26 грн;

за лютий - травень 2021 року на заборгованість за грудень 2020 року у сумі 226367,26 грн;

за червень 2021 року на заборгованість за грудень 2020 року у сумі 176367,26 грн;

з березень-червень 2021 року на заборгованість за січень 2021 року у сумі 233411,12 грн;

за липень 2021 року на заборгованість за січень 2021 року у сумі 83411,12 грн;

за квітень-липень 2021 року на заборгованість за лютий 2021 року у сумі 233687,56 грн;

за травень-липень 2021 на заборгованість за березень 2021 року у сумі 233687,56 грн;

за червень-серпень 2021 року на заборгованість за квітень 2021 року у сумі 243296,56 грн;

за вересень 2021 на заборгованість за квітень 2021 року у сумі 143296,56 грн;

з вересень 2021 року на заборгованість за квітень 2021 року у сумі 55296,56 грн;

з липень-вересень 2021 року на заборгованість за травень 2021 року у сумі 242435,08 грн.

За перерахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у сумі 86263,48 грн, 3% річних у сумі 17853,30 грн та інфляційні втрати у сумі 46746,01 грн, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги у частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат частково.

З приводу доводів відповідача про те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені, нарахованої до 19.01.2021 з порушенням встановлених законом строків позовної давності

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

З огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 910/29752/15 та постанові Верховного суду по справі №910/17753/18 від 28.01.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву позивачем було подано 25.01.2022, а нарахування пені здійснено за загальний період з 20.12.2020 по 12.10.2021. Тобто, вимоги про стягнення пені з визначеним періодом нарахування можуть бути пред`явлені до 20.12.2021 - 12.10.2022.

Однак, відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", на території України запроваджено карантин на період з 12 березня до 3 квітня 2020 року.

У подальшому строк карантину неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу.

Вищевказаний пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України набрав чинності 02.04.2020.

Отже, вимоги про стягнення пені, нарахованої з 22.12.2020, заявлені позивачем у межах строку позовної давності.

З приводу позовної вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 3% у сумі 29135,79 грн, нарахованого з розрахунку 971192,98 грн х 3%, то суд зазначає наступне.

Згідно із ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом п.8.4 договору сторонами погоджено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість орендаря по її сплаті становить загалом більше ніж три місяці, орендар також зобов`язується сплатити штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Позивач здійснює нарахування 3% штрафу на суму 971192,98 грн, що становить суму боргу за червень-вересень 2021 року.

Судом встановлено, що прострочення заборгованості за червень-вересень 2021 року більше ніж три місяці була на суму боргу за червень 2021 року у розмірі 242435,08 грн; на суму боргу за липень 2021 року у розмірі 193404,82 грн; на суму боргу за серпень 2021 року у розмірі 242920,91 грн; на суму боргу за вересень 2021 року у розмірі 242432,17 грн.

За розрахунок суду розмір штрафу нарахований на наведені вище суми заборгованості становить 27635,79 грн, у зв`язку із чим, суд задовольняє позовні вимоги у частині стягнення штрафу частково.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 210432,17 грн, пені у сумі 86263,48 грн, 3%річних у сумі 17853,30 грн, інфляційних втрат у сумі 46746,01 грн та штрафу у сумі 27635,79 грн; закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 224920,91 грн, на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України; та відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 535839,90 грн, пені у сумі 26788,00 грн, 3% річних у сумі 6482,18 грн, інфляційних втрат у сумі 27448,80 грн та штрафу у сумі 1500,00 грн.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ".

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням у порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір" про повернення судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі у частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №910/1048/22 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 224920,91 грн.

В іншій частині позовних вимог позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (04070, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНЕ ШОСЕ, будинок 2, ідентифікаційний код 31725604) на користь Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (01601, місто КИЇВ, вулиця ЛИСЕНКА, будинок 6, ідентифікаційний код 40081221) заборгованість у сумі 210432,17 грн, пеню у сумі 86263,48 грн, 3% річних у сумі 17853,30 грн, інфляційні втрати у сумі 46746,01 грн, штраф у сумі 27635,79 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 5833,96 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.07.2022.

Суддя С.О. Турчин