ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" липня 2022 р. Справа № 924/316/22

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Адамчук І.П., розглянувши матеріали справи

за позовом керівника Хмельницької окружної прокуратури, м. Хмельницький в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, - Солобковецької сільської ради, с. Солобківці Хмельницької області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз енерго поставка", м. Київ

про визнання недійсною додаткової угоди і стягнення 12747,70 грн

за участю:

прокурора: Приступа В.І.

представників:

позивача: не з`явився

відповідача: Ілляш Д.В. - керівник

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: керівник Хмельницької окружної прокуратури, м. Хмельницький в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, - Солобковецької сільської ради, с. Солобківці Хмельницької області звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз енерго поставка", м. Київ, в якому просить визнати недійсною додаткову угоду №1 від 22.10.2021 до договору №21/181-1 від 28.09.2021 про закупівлю товарів, укладену між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно сплачені кошти в сумі 12747,70 гривень.

Ухвалою суду від 03.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 17.03.2022, яке відкладено на 30.06.2022.

Ухвалою суду від 30.06.2022 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 20.07.2022.

В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що оспорена угода суперечить ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки сторонами не підтверджено та не обґрунтовано наявність підстав для зміни істотних умов договору - підвищення ціни за одиницю товару на 61,1%.

При цьому внаслідок укладення оспореної додаткової угоди про збільшення ціни товару позивач безпідставно надміру сплатив, а відповідач отримав кошти в сумі 12747,70 гривень. Як на правову підставу позову, крім положень ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», посилається на положення ст. ст. 13, 202, 215, 216, 526, 655, 669, 670 Цивільного кодексу України, ст. ст. 188, 208 ГК України.

Позивач у листах від 13.06.2022, 24.06.2022, 19.07.2022 підтримав позицію прокуратури, викладену у позовній заяві, просить позов задоволити та розглянути справу без участі представника позивача.

Відповідач у відзиві на позов (від 15.06.2022) проти позову заперечив. Зазначив про наявність законних підстав для зміни ціни договору, посилаючись на видання ТПП довідки від 18.10.2021 у порядку, передбаченому п. 11.2 договору. При цьому зауважив, що законодавством не передбачено вимог до документів та органів, які можуть підтверджувати коливання цін на ринку, як і не визначено самого поняття "коливання ціни". Зауважив, що у довідках, на які посилається прокурор, зазначено ціни на газ з передплатою, тоді як за договором передбачена післяоплата природного газу; також довідки містять ціни на скраплений газ, що реалізується на АЗС, а згідно з договором поставці підлягає природний газ.

У запереченнях на відзив (від 24.06.2022) прокурор звернув увагу, зокрема на те, що у наданій відповідачем довідці ТПП від 18.10.2021 відсутня інформація щодо середньозваженої ціни товару станом на момент укладення додаткової угоди від 22.10.2021; вказані в довідці середньозважені ціни на момент укладення основного договору були менші на 6,3% за встановлену у договорі ціну. З аналізу довідки ТПП від 29.12.2021 робить висновок про збільшення ціни газу на 35,1%, тоді як у додатковій угоді ціну збільшено на 61,1%.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Солобковецькою сільською радою розміщено оголошення про проведення відкритих торгів UA-2021-08-13-003934-b щодо закупівлі природного газу обсягом 32020 м. куб. з очікуваною вартістю 634000,00 гривень. Строк поставки товарів до 31 грудня 2021 року.

Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій учасником процедури закупівлі було, з-поміж інших товариством з обмеженою відповідальністю "Укргаз енерго поставка".

У протоколі розкриття тендерних пропозицій, звіті про результати проведення процедури закупівлі зазначено, що інформація та документи ТОВ "Укргаз енерго поставка" відповідають кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації.

28.09.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю "Укргаз енерго поставка" (постачальник) та Солобковецькою сільською радою (споживач) укладено договір №21/181-1 постачання природного газу (далі - договір), відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність споживача у 2021 році узгоджені обсяги товару "Код ДК 021:2015:09120000-6: Газове паливо", а споживач зобов`язується прийняти узгоджений природний газ та оплатити його вартість у розмірах, строки та порядку, що визначені договором. Обсяг відбору/споживання газу - 32029 м.куб. (п. п. 1.1, 1.2 договору).

У п. 3.1 договору встановлено, що загальна сума договору становить 614463,80 гривень.

На момент підписання договору ціна за 1000 кубічних метрів природного газу з ПДВ складає - 19190,00 гривень.

У п. 3.2 договору сторони передбачили, що узгоджена сторонами ціна може змінюватися виключно за погодженням сторін у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі".

При цьому згідно п. 3.3 договору ціна за одиницю товару не може змінюватися в сторону збільшення упродовж першого місяця постачання природного газу, в якому укладено договір.

Споживач зобов`язаний сплатити вартість фактично спожитого обсягу газу на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з дня підписання та скріплення печатками сторонами акту приймання-передачі природного газу, але в будь-якому випадку до 28 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу (пп. 4.2.1 договору).

Підпунктами 6.2.1, 6.2.8 договору на постачальника покладено обов`язок забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору газу та розрахунків за його постачання; повідомити споживачу про намір внесення змін до договору в частині умов постачання до початку дії таких змін та гарантувати права споживача на дострокове розірвання договору, якщо нові умови постачання є для нього неприйнятними.

Відповідно до п. 11.1 договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У п. 11.2 договору сторони узгодили, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (зі змінами), зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Внесення таких змін можливе за наявності пред`явленого учасником обґрунтованого документального підтвердження коливання зміни такого товару на ринку, отриманого від уповноваженого органу (довідка (експертний висновок) з Торгово - промислової палати України чи її територіального відділення, територіальних підрозділів Головного управління статистики або іншого органу, який має на це повноваження. Документ, що надається Учасником, повинен містити інформацію про ринкову (середньоринкову) ціну на товар станом на дату укладення договору (попередньої додаткової угоди) та ринкову (середньоринкову) ціну на товар станом на момент укладання додаткової угоди (документ, що підтверджує коливання ціни товару на ринку повинен бути виданим не більше 5 календарних днів відносно дати укладення (додаткової угоди). Зміна ціни за одиницю непоставленого товару здійснюються шляхом множення ціни на одиницю товару станом на дату укладання договору (попередньої додаткової угоди) на індекс (коефіцієнт) зростання вартості товару.

У договорі наведено формулу зміни ціни за одиницю товару: Цн=Цп*К, де Цн - нова ціна за одиницю товару; Цп - попередня ціна за одиницю товару; К - індекс (коефіцієнт) зростання вартості товару, який визначається за (формулою): К=СРЦ(н)/СРЦ(п), де СРЦ(н) - середньоринкова ціна на товар на момент укладання додаткової угоди (не більше 5 календарних днів відносно дати укладення додаткової угоди). СРЦ(п) - середньоринкова ціна на товар на момент укладання договору (попередньої додаткової угоди).

У разі документально підтвердженого зростання ціни за одиницю товару одночасно здійснюється зменшення кількості товару.

Застосування зміненої ціни за одиницю природного газу для виставлення рахунку за спожитий газ здійснюється з дати підписання сторонами додаткової угоди (пп. 2 п. 11.2 договору).

Також підпунктом 7 п. 11.2 договору передбачена можливість зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі у випадку зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Згідно п. 11.4 договору зміна істотних умов може здійснюватися за згодою сторін у випадках, що передбачені ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", про що укладається додаткова угода із подальшим оприлюдненням таких змін відповідно до вимог ст. 10 Закону України "Про публічні закупівлі".

Сторонами 22 жовтня 2021 року на підставі п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", враховуючи пункти 11.2 та 11.4 договору, у зв`язку зі зміною ціни товару на ринку природного газу, що не залежить від волевиявлення постачальника та зумовлено зміною кон`юнктури ринку, стрімким зростанням закупівельних цін на природний газ, що підтверджено довідкою 22-05/1039 від 18.10.2021 Торгово - промислової палати України, укладено додаткову угоду до договору №1, в якій погоджено змінити ціну на природний газ згідно умов договору.

Зокрема, викладено п. 3.1 розділу ІІІ договору у редакції: "3.1. Загальна сума договору становить 614463,80 грн".

Доповнено п. 3.1 розділу ІІІ договору інформацією такого змісту: ціна товару, який поставлений з моменту укладення договору по 30.09.2021, - 19190 грн/тис.м.куб., поставлено - 0 тис.куб.м., ціна товару, який буде поставлений з 01.10.2021, - 30930,44 грн/тис.м.куб., кількість - 19,8659896 тис.м.куб. Загальна вартість - 614463,80 гривень.

Також викладено п. 1.2 розділу І договору у новій редакції: "1.2. Річний обсяг відбору/споживання газу - до 19865,9896 куб.м. (19,8659896 тис.куб.м).

У п. 4 додаткової угоди зазначено, що остання є невід`ємною частиною договору.

Згідно з актом приймання-передачі від 12.11.2021 №11 ТОВ «Укргаз енерго поставка» у період жовтня 2021 року передало, а Солобковецька сільська рада прийняла природний газ з ресурсу жовтень 2021 року в кількості 1,0858 тис.куб.м за ціною 25775,36 грн/тис.м.куб. (без ПДВ) на суму 33584,27 грн (з ПДВ).

Відповідно до платіжного доручення від 12.11.2021 №111 Солобковецькою сільською радою сплачено ТОВ "Укргаз енерго поставка" 33584,27 грн за газ за жовтень 2021 року згідно з актом від 12.11.2021 №11 за договором від 28.09.2021 №21/181-1.

Матеріали справи містять повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю, а також звіт про виконання договору про закупівлю, в якому, зокрема визначені умови оплати договору (післяоплата), сума оплати за договором про закупівлю (33584,27 грн).

31 жовтня 2021 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору постачання природного газу №21/181-1 від 28.09.2021, відповідно до якої сторони дійшли згоди розірвати договір на постачання природного газу за згодою Сторін (п. 1 угоди №2).

З моменту набуття чинності угодою сторони не вважають себе пов`язаними будь - якими правами та обов`язками, окрім проведення розрахунків до їх повного здійснення за договором (п. 2 угоди №2).

Сторони досягли згоди про те, що відносини та зобов`язання за договором є припиненими (п. 3 угоди №2). Угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами (п. 5 угоди №2).

Відповідно до інформаційно-цінової довідки Хмельницької торгово-промислової палати (від 18.10.2021), наданій ТОВ "Укргаз енерго поставка", середньозважені ціни на природній газ (з ПДВ), які сформувались на основі біржових котирувань ТОВ "УЕБ" по відношенню до поточного місячного ресурсу, становлять (умови оплати - післяплата): 13.09.2021 - 18046,83 грн/тис.куб.м, 16.09.2021 - 18046,83 грн/тис. куб.м, 28.09.2021 - 18046,83 грн/тис.куб.м, 01.10.2021 - 29088,93 грн/тис.куб.м.

Згідно з інформаційно-ціновою довідкою Хмельницької торгово-промислової палати (від 29.12.2021), наданій прокурору, середньозважені ціни на природній газ (з ПДВ), які сформувались на основі біржових котирувань ТОВ "УЕБ" по відношенню до поточного місячного ресурсу, становлять (післяплата): 01.09.2021 - 18046,83 грн/тис.куб.м, 28.09.2021 - 18046,83 грн/тис. куб.м, 01.10.2021 - 29088,93 грн/тис.куб.м, 22.10.2021 - 34063,14 грн/тис.куб.м.

У довідках зазначено джерело інформації - офіційний сайт Української енергетичної біржі, а також те, що ціна газу в Україні на відкритому оптовому ринку формується на основі біржових котирувань ТОВ "УЕБ" по відношенню до конкретного місячного ресурсу. Довідка носить інформативний характер.

Прокурор звернувся до Солобковецького сільського голови з листом (від 21.01.2022), в якому, зазначаючи про порушення вимог законодавства при укладенні додаткової угоди від 22.10.2021 до договору про закупівлю від 28.09.2021 №21/181-1, з метою встановлення підстав для вжиття заходів представницького характеру, керуючись ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", просив надати, зокрема документи, що стали підставою для укладення додаткової угоди, та інформацію щодо виконання договору.

У відповідь Солобковецька сільська рада, надавши запитувані документи, серед яких інформаційно-цінова довідка Хмельницької торгово-промислової палати від 18.10.2021, також повідомила, що заходи правового характеру по зазначеному договору постачання природного газу нею не вживались у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору (лист від 28.01.2022).

У повідомленні про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді (від 11.05.2022), прокурор, враховуючи те, що шляхом укладення додаткової угоди від 22.10.2021 до договору про закупівлю від 28.09.2021 №21/181-1 фактично зменшено кількість предмету закупівлі, а ціну одиниці товару збільшено, а Солобковецька сільська рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету, повідомив останню про пред`явлення до суду позовної заяви про визнання недійсною додаткової угоди до договору та стягнення надміру сплачених коштів в сумі 12747,70 гривень.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Частиною 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із ч. ч. 3, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною 4 ст. 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави; 2) необхідність їх захисту; 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає; 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №923/35/19, від 23.07.2020 у справі №925/383/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18).

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор визначив органом, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах, Солобковецьку сільську раду.

Так, місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування (ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

У преамбулі Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що цей Закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальної громади та об`єднаних територіальних громад.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, зокрема, що до повноважень міської ради належить питання стосовно розгляду прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання бюджету.

Згідно зі ст. 61 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком (ст. 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" у свою чергу, унеможливлює раціональне та ефективне використання бюджетних коштів і здатне спричинити істотної шкоди не тільки інтересам територіальної громади, але й інтересам держави. Держава намагається створити умови для ефективного використання бюджетних коштів при закупівлі товарів, робіт та послуг, створюючи відповідні механізми при проведенні закупівель, які закладені у цьому Законі. Дотримуватися цих правил повинні всі учасники процедур закупівель.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі" замовниками, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, є юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.

Відповідно, правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Солобковецької сільської ради. Рада як орган місцевого самоврядування наділена повноваженнями розпоряджатися комунальною власністю, в тому числі коштами від імені територіальної громади в межах закону та в інтересах такої громади, і також є компетентним органом, уповноваженим здійснювати такий захист у спірних правовідносинах (позиція Верховного Суду щодо правомірності подання прокурором позову в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, відображена в постановах Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №926/1392/20, від 05.08.2021 у справі №911/1236/20, від 13.10.2020 у справі №912/1580/18).

Порушення інтересів держави обґрунтовано укладенням між позивачем та відповідачем оспорюваної додаткової угоди всупереч вимогам чинного законодавства і інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу поставки, що планувалась при укладенні договору.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Судом враховується, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18, сам факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №924/187/18, лише звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з відповідним позовом можна вважати належним здійсненням захисту інтересів держави.

Прокурор у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звернувся до Солобковецького сільського голови з листом (від 21.01.2022), в якому зазначив про порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» при укладенні додаткової угоди від 22.10.2021 до договору про закупівлю від 28.09.2021 №21/181-1 та у відповідь на який Солобковецька сільська рада, зокрема повідомила, що заходи правового характеру по зазначеному договору постачання природного газу нею не вживались у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору (лист від 28.01.2022).

У подальшому, враховуючи те, що шляхом укладення додаткової угоди від 22.10.2021 до договору про закупівлю від 28.09.2021 №21/181-1 фактично зменшено кількість предмету закупівлі, а ціну одиниці товару збільшено, а Солобковецька сільська рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету, прокурор повідомив останню про пред`явлення до суду позовної заяви про визнання недійсною додаткової угоди до договору та стягнення надміру сплачених коштів (повідомлення від 11.05.2022).

Таким чином, на виконання вимог ч. ч. 3-5 ст. 53 ГПК України і ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор при зверненні з позовом до суду обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави Солобковецькою сільською радою, яка з моменту обізнаності про порушення законодавства (лист прокурора від 21.01.2022, повідомлення від 11.05.2022) самостійно не вжила заходів, спрямованих на захист інтересів держави, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом. Про позицію позивача щодо відсутності наміру самостійно здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах свідчать також заяви позивача від 13.06.2022, 24.06.2022, 19.07.2022 щодо підтримання позовних вимог, заявлених прокурором.

Тобто підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача щодо захисту порушених інтересів держави.

Враховуючи наведене, прокурор навів достатні підстави для звернення з позовом до суду в інтересах держави та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 ст. 20 ГК України серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

За приписами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Як убачається з матеріалів справи, за результатами проведення публічних торгів 28.09.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю "Укргаз енерго поставка" (постачальник) та Солобковецькою сільською радою (споживач) укладено договір №21/181-1 постачання природного газу №21/181-1, відповідно до якого постачальник зобов`язався передати у власність споживача у 2021 році узгоджені обсяги товару "Код ДК 021:2015:09120000-6: Газове паливо", а споживач зобов`язався прийняти узгоджений природний газ та оплатити його вартість у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п. 1.1 договору).

У п. п. 1.2, 3.1 договору сторони погодили обсяг відбору/споживання газу - 32029 м.куб.; загальна сума договору становить 614463,80 гривень. На момент підписання договору ціна за 1000 кубічних метрів природного газу з ПДВ складає 19190,00 гривень.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Одночасно, правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Виходячи з наведених положень законодавства та обставин справи, станом на момент підписання договору про закупівлю сторонами погоджені всі істотні умови - предмет, кількість, ціна та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Разом з тим, у подальшому сторони договору №21/181-1 від 28.09.2021 про закупівлю товарів уклали до нього додаткову угоду №1 від 22.10.2021, у якій погодили викласти п. 3.1 розділу ІІІ договору у редакції, згідно з якою загальна сума договору становить 614463,80 грн; доповнити п. 3.1 розділу ІІІ договору інформацією, згідно з якою ціна товару, який поставлений з моменту укладення договору по 30.09.2021 - 19190 грн. за тис. м. куб., поставлено - 0 тис. куб.м., ціна товару, який буде поставлений з 01.10.2021 - 30930,44 грн, кількість - 19,8659896 тис. м. куб. Загальна вартість - 614463,80 грн; викласти п. 1.2 розділу І договору у редакції, яка передбачає, що річний обсяг відбору/споживання газу становить до 19865,9896 куб. м. (19,8659896 тис.куб.м).

Положеннями ч. 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, установлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після виконання не допускається.

Предметом позову є, зокрема визнання недійсною додаткової угоди №1 від 22.10.2021 до договору №21/181-1 від 28.09.2021 про закупівлю товарів на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України як таких, що укладені з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

За положеннями п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Відповідні умови також погоджено сторонами у п. 11.2 договору.

В абзаці 2 частини 3 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі 924/674/21).

При цьому метою закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Так, ст. 652 ЦК передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 висловив правову позицію, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку.

Водночас, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.

При цьому існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Суд зазначає, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

У п. 11.2 договору сторони узгодили, що внесення таких змін можливе за наявності пред`явленого учасником обґрунтованого документального підтвердження коливання зміни такого товару на ринку, отриманого від уповноваженого органу (довідка (експертний висновок) з Торгово - промислової палати України чи її територіального відділення, територіальних підрозділів Головного управління статистики або іншого органу, який має на це повноваження. Документ, що надається Учасником, повинен містити інформацію про ринкову (середньоринкову) ціну на товар станом на дату укладення договору (попередньої додаткової угоди) та ринкову (середньоринкову) ціну на товар станом на момент укладання додаткової угоди (документ, що підтверджує коливання ціни товару на ринку повинен бути виданим не більше 5 календарних днів відносно дати укладення (додаткової угоди).

Так, у підтвердження підстав укладення оспореної додаткової угоди та коливання ціни товару на ринку відповідачем надано позивачу інформаційно-цінову довідку Хмельницької торгово-промислової палати №22-05/1039 від 18.10.2021, в якій зазначено середньозважені ціни на природній газ, які сформувались на основі біржових котирувань ТОВ "УЕБ" по відношенню до поточного місячного ресурсу, на умовах післяплати: 13.09.2021, 16.09.2021, 28.09.2021 - 18046,83 грн/тис. куб.м (з ПДВ), 01.10.2021 - 29088,93 грн/тис. куб.м (з ПДВ).

Разом з тим, судом враховується, що у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 13.10.2020 у справі №912/1580/18).

Висновки ТПП можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку, але вищезазначена довідка не відповідає вищезазначеним вимогам та не містить інформацію про коливання ціни палива на ринку (не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення за період), а лише містить інформацію про середньоринкові ціни на пальне станом на відповідну дату.

Доводи відповідача про відсутність законодавчого визначення поняття "коливання ціни" не спростовують необхідності доведення визначеної п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" підстави для збільшення ціни за одиницю товару, а саме: коливання ціни такого товару на ринку.

При цьому сторони фактично збільшили ціну на природний газ, що поставлявся протягом жовтня 2021 року, наприкінці місяця (22.10.2021), в результаті чого жодної кількості природного газу за ціною, яка була передбачена основним договором, поставлено не було.

Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (правова позиція викладена Верховним Судому складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19).

Однак доказів щодо звернення відповідача з пропозиціями до позивача щодо внесення змін до договору про закупівлю в частині підвищення ціни за одиницю товару та їх обґрунтування матеріали справи не містять.

При цьому судом враховується, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

З іншого боку, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 у справі №927/550/20).

Так, позивач, який мав беззаперечне право на отримання пального за ціною, визначеною в укладеному між відповідачами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо збільшення ціни товару підписав оспорену додаткову угоду, внаслідок чого ціна за одиницю товару збільшилась, а обсяг поставки, що передбачався за договором, фактично, зменшився.

Крім того, суд погоджується з доводами прокурора про те, що збільшення ціни пального у додатковій угоді по відношенню до погодженої у договорі про закупівлю ціни здійснено з порушенням ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема п. 2 ч. 5 ст. 41 цього Закону, яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення.

Зокрема, з аналізу додаткової угоди слідує, що ціна на газ збільшена сторонами з 19190,00 грн/тис.куб.м до 30930,44 грн/тис.куб.м, тобто на 61,1%, при тому що початково в договорі сторони визначили навіть більшу ціну, ніж та, що існувала на ринку станом на момент його укладення (відповідно до наявних у матеріалах справи інформаційно-цінових довідок середньозважена ціна природного газу на умовах післяплати станом на момент укладення договору 28.09.2021 становила 18046,83 грн/тис.куб.м з ПДВ, у договорі ж сторони визначили ціну 19190,00 грн/тис.куб.м (з ПДВ); станом на 01.10.2022 ціна на умовах післяплати становила 29088,93 грн/тис.куб.м (з ПДВ), у додатковій угоді сторони визначили ціну 30930,44 грн/тис.куб.м (з ПДВ)).

При цьому судом звертається увага на те, що сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку природного газу; враховуючи діяльність відповідача, на момент підписання основного договору відповідач знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на пальне, постачання якого він мав намір здійснювати, та гарантував його поставку замовнику за цінами відповідно до договору.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за принципом 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Отже, сторонами не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та до виконання сторонами в повному обсязі. За таких обставин зміна ціни згідно з оспорюваною додатковою угодою є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", з огляду на що суд доходить висновку про наявність підстав для визнання оспореної додаткової угоди недійсною відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

При цьому судом критично оцінюється посилання сторін при укладенні додаткової угоди на п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", яким передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Так, матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності зазначених у п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" обставин, які би надали сторонам можливість збільшити погоджену у договорі ціну на 61,1% на підставі п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Натомість збільшення ціни у додатковій угоді здійснене сторонами фактично у зв`язку зі збільшенням ціни за одиницю товару на ринку, про що свідчить посилання сторін на довідку №22-05/1039 від 18.10.2021 та що охоплюється правовим регулюванням саме п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Крім того, розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову. Аналогічна правова позиція Верховного суду викладена у постанові від 27.11.2018 у справі №905/1227/17.

Також прокурором заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 12474,70 грн безпідставно сплачених коштів.

При розгляді цієї позовної вимоги судом враховується, що відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним кодексом України і Господарським кодексом України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Зокрема, положеннями ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Отже, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений позивачу, врегульований нормами глави 54 ЦК України "Купівля-продаж". Правова позиція щодо застосування наведених правових норм у аналогічних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19.

З матеріалів справи убачається, що згідно з актом приймання-передачі від 12.11.2021 №11 відповідач у період жовтня 2021 року передав, а позивач прийняв природний газ з ресурсу жовтень 2021 року в кількості 1,0858 тис.куб.м на суму 33584,27 грн, які ним повністю оплачені відповідно до платіжного доручення від 12.11.2021 №111.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Проте з висновку суду про недійсність додаткової угоди від 22.10.2021 №1, якою була встановлена ціна на газ на рівні 30930,44 грн/тис.куб.м, та вищенаведених положень законодавства слідує, що зобов`язання сторін регулювалися умовами основного договору.

Зокрема п. 3.1 договору передбачено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 19190,00 гривень.

Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, враховуючи наведене, загальна вартість отриманого позивачем природного газу в кількості 1,0858 тис.куб.м становить 20836,50 грн (1,0858 тис.куб.м * 19190,00 грн). Відтак решта коштів в сумі 12747,77 грн (33584,27 грн - 20836,50 грн) позивачем сплачена відповідно до платіжного доручення від 12.11.2021 №111 за товар, поставка якого відповідачем не здійснена.

Доказів повернення вказаних коштів матеріали справи не містять.

Виходячи із зазначеного, кошти у сумі 12747,70 грн заявлені прокурором до стягнення у можливих межах та підлягають стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст. 86 ГПК України).

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги наведені положення законодавства, встановлені судом обставини, зміст доводів учасників процесу та наявних доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є обґрунтовані, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов керівника Хмельницької окружної прокуратури, м. Хмельницький в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, - Солобковецької сільської ради, с. Солобківці Хмельницької області до товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз енерго поставка", м. Київ про визнання недійсною додаткової угоди і стягнення 12747,70 грн задовольнити.

Визнати недійсною додаткову угоду №1 від 22.10.2021 до договору №21/181-1 від 28.09.2021 про закупівлю товарів, укладену між Солобковецькою сільською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Укргаз енерго поставка".

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз енерго поставка", м. Київ, пров. Московський, буд. 2-б (код 42907209) на користь Солобковецької сільської ради, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Солобківці (код 04402729) кошти в сумі 12747,70 грн (дванадцять тисяч сімсот сорок сім гривень 70 коп.).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз енерго поставка", м. Київ, пров. Московський, буд. 2-б (код 42907209) на користь Хмельницької обласної прокуратури, м. Хмельницький, пров. Військоматський, буд. 3 (код 02911102) 4962,00 грн (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 22.07.2022.

Суддя В.В. Виноградова

1 - до справи, 2 - Хмельницька окружна прокуратура (вул. Уляни Громової, 10, м. Хмельницький), 3 - Хмельницька обласна прокуратура (пров. Військоматський, 3, м. Хмельницький, 29000), 4 - Солобковецька МР (вул. Грушевського, 2, Хмельницька область, 32162), 5 - ТОВ "Укргаз енерго поставка" (пров. Московський, 2-б, м. Київ, 03169). Рек. з пов. про вруч.

Адреси електронної пошти:

1. Прокуратури: ,

2. Позивача:

3. Відповідача: