РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2022Справа № 910/258/22

За позовомПриватного підприємства «Чудсервіс»
доАкціонерного товариства «Українська залізниця»
проскасування рішення суб`єкта господарювання та зобов`язання вчинити певні дії
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:Носенко А.М.
від відповідача:Гаркавенко І.Г.
ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Чудсервіс» (надалі - «Підприємство») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування рішення суб`єкта господарювання та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для зобов`язання відповідача скасувати розпорядження №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021 заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Букіна А.Ю. та зобов`язання відповідача відкрити колію №10 станції Біличі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» для подачі-прибирання вагонів згідно умов договору №3712 від 24.05.2021 та договору №ПЗ/ПЧ-3-01 від 23.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує на те, що дії заступника директора філії Товариства щодо припинення подачі та забирання вагонів на під`їзну колію відповідають вимогам чинного законодавства з огляду на відсутність проектної та погоджувальної документації на підвищену колію, що експлуатувалась позивачем та розміщена в межах спірної під`їзної колії. Також відповідач заперечує проти позовних вимог в частині зобов`язання Товариства відкрити колію №10 станції Біличі для подачі-прибирання вагонів, оскільки дії щодо закриття такої колії відповідачем не вчинялися.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач проти доводів відповідача заперечує та вказує, що у нього наявна вся дозвільна документація для експлуатації залізничної під`їзної колії вітки №10, а спірна підвищена колія не є окремим об`єктом (спорудою), а відтак не потребує окремої технічної документації.

Протокольною ухвалою суду від 25.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.06.2022.

Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 29.06.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.04.2020 між Підприємством (замовник) та Товариством (виконавець) був укладений договір на поточне утримання та технічне обслуговування залізничної під`їзної колії ПП «Чудсервіс» при станції Біличі №ПЗ/ПЧ-3-01 (надалі - «Договір від 23.04.2020»), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується забезпечити поточне утримування і технічне обслуговування залізничної під`їзної колії при станції Біличі, яку експлуатує замовник. Під`їзна колія знаходиться на балансі виконавця. Довжина залізничної під`їзної колії 1 089,2 м.

Пунктом 1.2 Договору від 23.04.2020 передбачено, що замовник зобов`язується оплатити роботи по технічному обслуговуванню і поточному утримуванню вищезгаданої під`їзної колії.

За змістом п. 1.3 вказаного договору виконавець зобов`язується забезпечити технічне обслуговування і поточне утримування залізничної під`їзної колії, яку експлуатує замовник, на рівні, що забезпечує безперебійний рух поїздів при умові дотримання «Правил технічної експлуатації залізниць України».

24.05.2021 між Підприємством (користувач) та Товариством (залізниця) був укладений договір про подачу та забирання вагонів при станції Біличі Південно-Західної залізниці №3712 (надалі - «Договір від 24.05.2021»).

Пунктом 1 зазначеного договору передбачено, що згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставлення на місця навантаження/вивантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, яка належить залізниці та є продовженням витяжної станційної колії №10 станції Біличі і обслуговується локомотивом залізниці. Межею під`їзної колії є знак «Межа під`їзної колії», який встановлено на відстані 150мвід стика рамної рейки с.п.№18 в бік підприємства.

Розгорнута довжина під`їзної колії становить 1 089,2 погонних метра (на балансі ПЧ-3 під`їзна колія Вітка №10) (п. 2 договору).

За змістом п. 3 Договору від 24.05.2021 у межах смуги відведення залізниці під під`їзною колією і спорудами контрагента зайнято ділянку землі площею 0 кв.м.

Позивач вказує, що на підставі вказаних договорів ним здійснювалася господарська діяльність з постачання щебеневої продукції вантажними вагонами для будування доріг, проте з 02.09.2021 подача вагонів позивача на колію №10 була припинена.

Зокрема, листом №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021 заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Букіна А.Ю. з посиланням на акт комісійного обстеження під`їзної колії зобов`язано відповідальні підрозділи припинити подачу вагонів на залізничну під`їзну колію Підприємства у зв`язку з відсутністю проектної та погоджувальної документації на підвищену колію, що експлуатується користувачем та розміщена в межах зазначеної під`їзної колії до усунення виявлених зауважень.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, ну думку позивача, вказані дії Товариства є неправомірними.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У частині 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, право особи на захист своїх цивільних прав та інтересів забезпечене законом, зокрема ст. 15 Цивільного кодексу України. Перелік способів захисту порушеного права та/або інтересів визначений у ст. 16 Цивільного кодексу України та не є вичерпним.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

При цьому, порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Звертаючись до суду із даним позовом, Підприємство вказує, що діями відповідача, які полягають у припиненні подачі вагонів позивача на під`їзну колію №10 станції Біличі, порушене його право на користування такою колією, передбачене умовами Договорів від 23.04.2020 та 24.05.2021.

Суд критично оцінює твердження позивача, що в даному випадку оскаржується розпорядження №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021, оскільки фактично жодного розпорядження як акту суб`єкта господарювання відповідачем не вчинялося, а оскаржуваний документ є листом заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Букіна А.Ю. до відповідних підрозділів щодо подальших дій роботи спірної під`їзної колії.

Відтак, вподальшому суд вважає за необхідне надавати оцінку саме діям уповноваженої особи відповідача у спірних правовідносинах.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами був укладений Договір від 23.04.2020, за умовами якого Товариство зобов`язалося забезпечити поточне утримування і технічне обслуговування залізничної під`їзної колії при станції Біличі, яку експлуатує Підприємство.

Твердження відповідача про те, що такий договір є розірваним в односторонньому порядку у зв`язку з неналежним виконанням Підприємства грошових зобов`язань з внесення плати за виконання робіт по поточному утриманню і технічному обслуговуванню під`їзної колії судом не приймається до уваги, оскільки відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту існування у Підприємства будь-якої заборгованості станом на момент направлення позивачу листа №1507 від 23.12.2020.

За змістом п. 1.3 вказаного договору виконавець зобов`язується забезпечити технічне обслуговування і поточне утримування залізничної під`їзної колії, яку експлуатує замовник, на рівні, що забезпечує безперебійний рух поїздів при умові дотримання «Правил технічної експлуатації залізниць України».

Стаття 2 Закону України «Про залізничний транспорт» визначає, що залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України. Підприємства залізничного транспорту у взаємодії з іншими видами транспорту повинні своєчасно і якісно здійснювати перевезення пасажирів і вантажів, забезпечувати безпеку руху, розвивати сферу транспортного обслуговування народного господарства та населення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про залізничний транспорт» до під`їзних колій належать залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Стаття 64 Статуту залізниць України, п. 1.1. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій (статті 12, 64-77 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, до залізничних під`їзних колій належать колії, що з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і належать підприємствам, підприємцям, організаціям, установам, незалежно від форм власності, а також громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності (далі - підприємство).

Залізничні під`їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Статтею 67 Статуту залізниць України передбачено, що на кожну залізничну під`їзну колію складається масштабний план з нанесенням на нього розташування вантажних фронтів і механізмів, а також технічний паспорт, поздовжній профіль і креслення споруд.

Пунктом 1.5. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій визначено, що власник під`їзної колії має технічний паспорт, масштабний план під`їзної колії, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій і креслення штучних споруд. У технічному паспорті та в додатках до нього вказується характеристика рейок, шпал, баласту, земляного полотна, штучних споруд, вагових приладів, пристроїв і механізмів, призначених для навантаження, вивантаження, очищення, промивання і підготовки для навантаження залізничних вагонів, маневрових пристроїв, лебідок, локомотивного і вагонного господарства, промислових станцій, гірок, напівгірок, витяжних колій, засобів СЦБ і зв`язку, які використовуються у поїзній і маневровій роботі, та інших пристроїв і механізмів, призначених для роботи з вагонами і локомотивами залізниць. Один примірник цієї документації передається залізниці при прийнятті під`їзної колії в експлуатацію.

Після здачі в експлуатацію нових об`єктів або їх ліквідації в технічний паспорт вносяться відповідні зміни, про що власники під`їзних колій повідомляють залізницю у декадний термін.

Інвентарною карткою №24503 від 01.01.1996, копія якої долучена до матеріалів справи, підтверджується перебування спірної під`їзної колії на балансі Товариства.

При цьому, відповідно до Схеми колійного розвитку станції Біличі, Відомості під`їзної колії №10 інвентарної картки №24503 від 01.01.1996, довідок дистанції колії - споруда (підвищена колія) та її облаштування (майданчик з укладеними на ньому залізобетонними плитами), не перебуває на балансі АТ «Укрзалізниця».

Крім того, відповідно до довідки виробничого підрозділу Київська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» №54 від 20.01.2022, споруда (підвищена колія) та її облаштування (майданчик з укладеними на ньому залізобетонними плитами), яка межує з гілкою №10 і є продовженням останньої, не обліковується на балансі дистанції колії.

Позивач вказує, що у 2020 році ним був виготовлений технічний паспорт залізничної під`їзної колії №10, яка належить виробничому підрозділу Київська дистанція колії та експлуатується Підприємством, при станції Біличі, який затверджений начальником ВП Київська дистанція колії 10.06.2020. За вказаним технічним паспортом спірна підвищена колія є складовою частиною колії - вітки №10, займає 123,7 метрів від загальної довжини колії та є вантажним фронтом для виготовлення вагонів.

Як зазначено судом вище, відповідно до вимог Статуту залізниць України та Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, технічний паспорт на під`їзну залізничну колію розробляється її власником та надається залізниці.

Водночас, технічний паспорт на об`єкт не є правовстановлюючим документом.

Отже, технічний паспорт на під`їзну залізничну колію не підміняє належних і допустимих доказів у спорі (зокрема, доказів прийняття залізничної колії в експлуатацію), оскільки зазначений документ має технічний характер і не є правовстановлюючим документом на залізничні колії.

При цьому, доказів прийняття в експлуатацію спірної підвищеної колії як частини під`їзної колії, що експлуатується позивачем, в матеріалах справи не міститься.

Наказом Міністерства інфраструктури України №842 від 24.12.2020 затверджено Положення про систему управління безпекою руху на залізничному транспорті, відповідно до п. 3 якого вимоги цього Положення є обов`язковими для підприємств під час здійснення господарської діяльності з перевезення пасажирів та вантажів залізничним транспортом.

Безпека руху поїздів та маневрової роботи (безпека руху) - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (п. 4 Положення).

Пунктом 6 Положення визначено, що безпека на транспорті забезпечується, в тому числі, за принципом пріоритетності безпеки руху над господарськими інтересами.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивачем не доведено суду належними та достатніми доказами правомірності використання ним підвищеної колії як частини під`їзної колії Вітки №10 при станції Біличі, а відтак суд приходить до висновку, що дії заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Букіна А.Ю. щодо припинення подачі вагонів на залізничну під`їзну колію Підприємства у зв`язку з відсутністю проектної та погоджувальної документації на підвищену колію з метою дотримання безпеки руху є правомірними.

За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача скасувати розпорядження №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021 відсутні.

Крім того, позовна вимога про зобов`язання відповідача відкрити колію №10 станції Біличі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» для подачі-прибирання вагонів згідно умов договору №3712 від 24.05.2021 та договору №ПЗ/ПЧ-3-01 від 23.04.2020 також не підлягає задоволенню, оскільки згідно довідки ВП «Київська дистанція колії» №32 від 20.01.2022 вбачається, що спірна під`їзна колія відкрита для руху поїздів зі швидкістю 15 км/год.

При цьому, представником відповідача в судових засіданнях факт закриття спірної колії для подачі-прибирання вагонів заперечувався, а позивачем такий факт не доведений належними та допустимими доказами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Чудсервіс» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.07.2022.

Суддя В.П. Босий