ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2022 р. Справа № 917/151/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Погрібної С.В., секретаря судового засідання Лепій О.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Приватного підприємства "Промподшипник", вул. Терьошкіна, 7, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки", вул.Старокотелевська, 2, м. Полтава, Полтавська область, 36015

про стягнення 31 151,13 грн.,

без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2022 р. до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Промподшипник" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" про стягнення 31 151,13 грн. заборгованості, з яких: 26 493,13 грн. основного боргу, 3 595,92 грн. інфляційних нарахувань та 1 062,08 грн. 3% річних від суми боргу, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору поставки № 21/07/01 від 21.07.2020 р. та судового збору.

Ухвалою суду від 12.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі; задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання; встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов - 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановлено відповідачу строк для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановлено відповідачу строк для подання суду (за бажанням) клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - 15 днів з дня вручення даної ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив - встановити відповідачу строк для подання суду заперечень до 20.06.2022 р. (включно); встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

З огляду на введення воєнного стану на території України та вихід судді з відпустки вказана ухвала підписана 12.05.2022.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Направлення сторонам в паперовому вигляді копії ухвали суду від 12.05.2022 не відбулось у зв`язку з відсутністю окремих номіналів поштових марок та тимчасовим припиненням господарським судом Полтавської області відправлення поштової кореспонденції у паперовому вигляді.

Копії ухвал суду направлені судом лише 08.06.2022 р., в зв`язку з чим для забезпечення прав учасників справи на подання відзиву, відповіді на відзив, інших заяв чи клопотань, рішення суду виноситься з порушенням визначеного Кодексом строку на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

30.06.2022 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. № 4247).

11.07.2022 р. від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 4540).

Частиною 5 статті 12 ГПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Приватне підприємство "Промподшипник" (Позивач/Постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" (Відповідач/Замовник) 21 липня 2020 року уклали Договір № 21/07/01 (Договір) на поставку запасних частин для ремонту рухомого складу.

В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник передає у власність Замовнику, а Замовник приймає та оплачує запасні частини для ремонту рухомого складу, загальна кількість, номенклатура, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна яких визначена Сторонами у Специфікаціях, що є додатками до цього Договору (надалі іменується продукція).

Сторонами було вчинено наступні дії. Згідно видаткової накладної № 1605 від 28.07.2020 Приватним підприємством "Промподшипник" було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" товар (підшипники) на загальну суму 105 972,54 грн.

Видаткова накладна підписана сторонами та скріплена печатками юридичних осіб.

Замовником перераховано передоплату в розмірі 52 986,27 грн., що становить 50% від суми замовлення. Також, на рахунок Постачальника надійшла оплата в сумі 26 493,14 грн.

На момент подання цієї заяви, в повному обсязі зобов`язання з оплати Товару Відповідач не виконав, заборгованість за поставлений Товар складає 26 493,13 грн. (105972,54 грн. - 52986,27 грн. - 26493,14 грн. = 26493,13 грн).

Позивачем відповідачу було направлено вимогу від 11.10.2021 р. за вих. № 01/Д про сплату суми основного боргу в розмірі 26 493,13 грн.

Відповідачем надано відповідь на вказану вимогу про намір сплатити заборгованість до 15.11.2021 р., чим підтверджено факт господарських правовідносин з позивачем та наявність заборгованості в сумі 26 493,13 грн. (лист за вих. № 2021/1072 від 18.10.2021 р.).

Однак, у визначений строк сума боргу відповідачем не була сплачена. Докази протилежного відсутні.

В подальшому, позивач направив відповідачу претензію за вих. № 01/П від 23.12.2021 з вимогою сплатити заборгованість.

Однак, станом на час розгляду справи повний розрахунок за поставлений товар відповідачем не здійснений. Відповідь на претензію не надходила, що і стало приводом для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення основної заборгованості в сумі 26 493,13 грн..

Крім того на підставі частини 2 статті 625 ЦК, відповідач просить суд стягнути з відповідача інфляційні нарахування в розмірі 3 595,92 грн. та 3% річних в розмірі 1 062,08 грн. за період прострочення оплати з 02.10.2020 по 01.02.2022.

Відповідач у своєму відзиві проти позову заперечує, зокрема вказує, що Договір № 21/07/01 та Специфікація №1 до нього, не містять усіх реквізитів, що ставляться до такого виду первинних документів, а саме не містять підпису, який складається з назви посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціала(-ів) і прізвища; строк оплати товару у відповідача настав лише з моменту отримання відповідачем Вимоги про сплату грошових коштів, тобто з 18.10.2021 р., а відтак суми інфляційних - 3 595,92 грн. та 3% річних - 1 062,08 грн. заявлені позивачем до стягнення розрахована невірно.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до статті 509 ЦК України, статті 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Обов`язок відповідача сплатити кошти за отриманий товар визначений також статтями 655, 706 ЦК України.

Згідно пункту 5 статті 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем зобов`язань з оплати вартості отриманого товару.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК).

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно видаткової накладної № 1605 від 28.07.2020 р. Приватним підприємством "Промподшипник" було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" товар (підшипники) на загальну суму 105 972,54 грн.

Видаткова накладна підписана сторонами та скріплена печатками юридичних осіб.

Замовником перераховано передоплату в розмірі 52 986,27 грн., що становить 50% від суми замовлення. Також, на рахунок Постачальника надійшла оплата в сумі 26 493,14 грн.

На момент подання цієї заяви, в повному обсязі зобов`язання з оплати Товару Відповідач не виконав, заборгованість за поставлений Товар складає 26 493,13 грн. (105972,54 грн. - 52986,27 грн. - 26493,14 грн. = 26493,13 грн).

Позивачем було направлено відповідачу вимогу від 11.10.2021 р. за вих. № 01/Д про сплату суми основного боргу в розмірі 26 493,13 грн..

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем не надано суду копії чи оригіналу підписаного відповідачем Договору № 21/07/01 від 21 липня 2020 року, строк оплати у відповідача виник з моменту отримання претензії, в даному випадку з листа за вих. № 2021/1072 від 18.10.2021 р. про намір сплатити борг.

Так, вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 26 493,13 грн. підлягає задоволенню.

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних (з урахуванням строку виконання відповідачем обов`язку), дійшов висновку, що стягненню підлягають 721,42 грн. інфляційних та 232,99 грн. 3% річних (розрахунок здійснено за допомогою калькуляторів Ліга Закон). В іншій частині позову слід відмовити.

Інші аргументи сторін були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача (в мінімальному розмірі ставки судового збору за подачу позову до суду).

Керуючись статтями 123, 129, 209, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" (вул. Старокотелевська, 2, м. Полтава, Полтавська область, 36015, ) на користь Приватного підприємства "Промподшипник" (вул. Терьошкіна, 7, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400, ) 26 493,13 грн. основного боргу, 721,42 грн. інфляційних нарахувань, 232,99 грн. 3% річних та 2481,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 26.07.2022

Суддя Погрібна С.В.