ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/20870/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Стратієнко Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Данилова М.В.)

від 21.07.2021

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Руденко М.А., судді: Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.)

від 09.11.2021

у справі № 910/20870/20

за позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "Національний депозитарій України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Даліз-Фінанс"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Європа Електронікс", Закрите акціонерне товариство "Виробничо-торгова фірма "Радосинь"

про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії,

за участю представників учасників справи:

позивача - Авраміч В.О.;

відповідача 1 - Панченко О.В.,

відповідача 2 - не з`явився;

третьої особи 1 - Матвійчук О.В.,

третьої особи 2 - Ганюк Т.М., Сабодаш Р.Б.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням уточнення позовних вимог та клопотання про заміну відповідача) до Приватного акціонерного товариства "Національний депозитарій України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Даліз-Фінанс" про:

- визнання за позивачем права власності на 20 317 штук акцій простих іменних в бездокументарній формі (міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (код ISIN): UA, реєстраційний номер випуску акцій: 179/10/1/98, номінальна вартість одного цінного паперу - 3, 50 грн кількість цінних паперів у випуску - 124 404 штук) емітента Закритого акціонерного товариство "Виробничо-торгова фірма "Радосинь", які зберігались на рахунку позивача в депозитарній установі - Товариство з обмеженою з обмеженою відповідальністю "Аффінаж";

- зобов`язання депозитарної установи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Даліз-Фінанс" надати Приватному акціонерному товариству "Національний депозитарій України" розпорядження на переказ на свій рахунок 20 317 штук акцій простих іменних в бездокументарній формі (міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (код ISIN): НОМЕР_1 , реєстраційний номер випуску акцій: 179/10/1/98, номінальна вартість одного цінного паперу - 3, 50 грн, кількість цінних паперів у випуску - 124 404 штук) емітента Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь", які зберігались на рахунку позивача в депозитарній установі Товаристві з обмеженою відповідальністю "Аффінаж", та після переказу від Приватного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" здійснити зарахування 20 317 штук акцій простих іменних в бездокументарній формі (міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (код ISIN): UA, реєстраційний номер випуску акцій: 179/10/1/98, номінальні вартість одного цінного паперу - 3, 50 грн, кількість цінних паперів у випуску - 124 404 штук) емітента Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" на рахунок у цінних паперах № НОМЕР_2 позивача у новій депозитарній установі Товариства з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Даліз-Фінанс";

- зобов`язання Приватного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" виконати розпорядження депозитарної установи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Даліз-Фінанс", складене на підставі судового рішення, на переказ на її рахунок 20 317 штук акцій простих іменних в бездокументарній формі (міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (код ISIN): UA, реєстраційний номер випуску акцій: 179/10/1/98, номінальна вартість одного цінного паперу - 3, 50 грн, кількість цінних паперів у випуску - 124 404 штук) емітента Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь", які зберігалися на рахунку позивача в депозитарній установі Товариства з обмеженою відповідальністю "Аффінаж".

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набув права власності на спірні цінні папери на підставі укладеного з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу цінних паперів №320/4-Б-2008 від 14.02.2008, проте, враховуючи те, що у визначений законодавством строк (до 12.10.2013) Закрите акціонерне товариство "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" не здійснило дематеріалізацію власних акцій, а зберігач спірних цінних паперів (Товариство з обмеженою відповідальністю "Аффінаж") після застосування до нього санкції у вигляді анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на фондовому ринку в порушення вимог чинного законодавства не передав уповноваженому на зберігання (Приватному акціонерному товариству "Національний депозитарій України") всі документи, бази даних, архіви баз даних депозитарної установи, інформацію щодо її депонентів, які не закрили рахунки в цінних паперах, та прав на цінні папери, які обліковувалися на їх рахунках, станом на кінець операційного дня, що передує даті припинення діяльності, та невиплачені депозитарною установою кошти за цінними паперами особам, що мають право на їх отримання, на даний час позивач позбавлений можливості здійснювати будь-які дії із належними йому акціями, в тому числі відчужувати акції у будь-якій формі.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021, в задоволенні позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 у справі №25/494 визнано недійсним укладений 02.05.2007 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (продавець спірних цінних паперів за укладеним з позивачем договором - примітка суду) договір дарування спірних акцій та зобов`язано останнього повернути ОСОБА_3 такі цінні папери. За змістом положень статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, отже договір який укладено між позивачем та ОСОБА_2 не має під собою правової підстави, а відтак набуває ознак неправомірності, що свідчить про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірні цінні папери.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

3.2. Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 визначив пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 124 Конституції України, частини 1 статті 18 ГПК України та як наслідок частини 1 статті 216 ЦК України у подібних правовідносинах.

Також підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначив пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суди попередніх інстанцій фактично застосували частину 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України та взяли до уваги постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 у справі №25/494, однак, всупереч частині 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України суди взяли безпідставно до уваги зазначену постанову, у якій викладено правову оцінку в іншій справі. Таким чином, Скаржник зазначив підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Приватне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" у відзиві на касаційну скаргу просило відмовити в її задоволенні в частині вимог до Приватного акціонерного товариства "Національний депозитарій України". Так, відповідач 1 зазначає, що позовні вимоги до нього є нормативно необґрунтованими та безпідставними. При цьому Приватне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" вказує на те, що проведення Центральним депозитарієм депозитарної операції з переказу цінних паперів з рахунку депозитарної установи, що не виконала вимоги Положення № 431, на рахунок обраної власником депозитарної установи - здійснюється Центральним депозитарієм на підставі отриманого судового рішення, яким визнано право власності особи на цінні папери, права на які обліковувались на її рахунку, відкритому депозитарною установою, якщо така депозитарна установа не передала у встановлені законодавством строки документи, бази даних, копії баз даних, архіви баз даних на виконання вимог Положення № 431, а також на підставі поданого обраною власником депозитарною установою розпорядження.

3.4. На адресу суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення на відзив Приватного акціонерного товариства "Національний депозитарій України", в яких позивач зазначає про те, що він не вимагає зобов`язати відповідача 1 проводити будь-які операції з цінними паперами на будь-якій іншій підставі ніж судове рішення.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

14.02.2008 за участю торговця цінними паперами - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СЛ Капітал" (торговець), позивач як покупець та громадянин України ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу цінних паперів №320/4-Б-2008 від 14.02.2008, в п. 1.1 якого погодили, що продавець зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти і оплатити наступні цінні папери: акції прості, іменні у кількості 20 317 шт., емітент - закрите акціонерне товариство "Виробничо-торгова фірма "Радосинь", Код , ISIN UA, номінальною вартістю 3, 50 грн/шт., загальна номінальна вартість 71 109, 50 грн, договірна вартість пакету цінних паперів 1 000, 00 грн.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що право власності на цінні папери, які є предметом цього договору, переходить від продавця до покупця після підписання цього договору. Передача цінних паперів від продавця до покупця здійснюється не пізніше 5 банківських днів з моменту відкриття покупцем рахунку в цінних паперах та повідомлення його реквізитів продавцю. Сторони домовились, що перереєстрація прав власності на вищезгадані цінні папери буде проводитись у Депозитарній системі України згідно з чинним законодавством. Передача цінних паперів від продавця до покупця оформлюється актом прийому-передачі цінних паперів, який є невід`ємною частиною цього договору.

22.02.2008 на виконання умов договору сторонами підписано акт прийому-передачі цінних паперів, в п. 1.1 якого погоджено, що продавець передав, а покупець прийняв наступні цінні папери: акції прості, іменні у кількості 20 317 шт., емітент - Закрите акціонерне товариство "Виробничо-торгова фірма "Радосинь", Код , ISIN UA, номінальною вартістю 3, 50 грн/шт., загальна номінальна вартість 71 109, 50 грн, договірна вартість пакету цінних паперів 1 000, 00 грн.

Відповідно до п. 2.4 договору продавець гарантує, що цінні папери, які є предметом дійсного договору, нікому не передані, не заставлені, не знаходяться під арештом, не погашені та не блоковані іншим чином. Продавець гарантує, що підписання і виконання цього договору не тягне порушення закону, іншого нормативного акту чи судового рішення, яке вступило в силу і на момент підписання цього договору, і яке стосується продавця.

З відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень суди попередніх інстанцій встановили, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 у справі №25/494 визнано недійсним договір дарування простих іменних акцій, номінальною вартістю однієї 3, 50 грн у загальній кількості 20 317 штук, емітованих Закритим акціонерним товариством "Виробничо-торгова фірма "Радосинь", укладений 02.05.2007 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 прості іменні акції, номінальною вартістю однієї 3, 50 грн у загальній кількості 20317 штук, емітовані Закритим акціонерним товариством "Виробничо-торгова фірма "Радосинь", що були передані на підставі договору дарування акцій від 02.05.2007.

Отже, вказаним судовим рішенням встановлено недійсність договору, на підставі якого громадянин України ОСОБА_2 , який продав позивачу спірні акції, набув їх у власність.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

5.1. Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Предметом спору в цій справі є матеріально-правова вимога ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Даліз-Фінанс" про визнання за позивачем права власності на 20 317 штук акцій простих іменних в бездокументарній формі емітента Закритого акціонерного товариство "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" та зобов`язання Центрального депозитарія та депозитарної установи вчинити дії щодо зарахування таких акцій на рахунок позивача.

Причиною спору в спірних правовідносинах стало невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Аффінаж" покладених на нього зобов`язань щодо здійснення необхідних дій, пов`язаних із припиненням депозитарної діяльності депозитарної установи.

5.3. Підставою для відмови в позові стало те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 у справі №25/494 визнано недійсним, укладений 02.05.2007 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (продавець спірних цінних паперів за укладеним з позивачем договором - примітка суду) договір дарування спірних акцій, та зобов`язано останнього повернути ОСОБА_3 такі цінні папери. За змістом положень статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У зв`язку наведеним суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що договір, який укладено між позивачем та ОСОБА_2 , не має під собою правової підстави, а відтак набуває ознак неправомірності, що свідчить про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірні цінні папери.

Не погоджуючись з наведеними висновками судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження визначив пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 124 Конституції України, частини 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України та як наслідок частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 1291 Конституції України (текст норми якої цитує скаржник, помилково посилаючись на статтю 124) суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суди попередніх інстанцій, врахувавши наведені правові норми, а також взявши до уваги постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 у справі №25/494, якою визнано недійсним укладений 02.05.2007 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (продавець спірних цінних паперів за укладеним з позивачем договором) договір дарування спірних акцій та зобов`язано останнього повернути ОСОБА_3 акції, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому фактичні обставини, встановлені у справі № 25/494 не є преюдиційними у цій справі, проте суди попередніх інстанцій правильно взяли до уваги постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 у справі №25/494, яка набрала законної сили та не скасована, що узгоджується з принципом правової визначеності.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій не врахували правої позиції Верховного Суду у справі № 910/1744/19, колегією суддів відхиляються, оскільки в згаданій справі суди попередніх інстанцій не встановлювали обставин щодо наявності ознак неправомірності набуття позивачем права власності на цінні папери.

Інші доводи касаційної скарги, зокрема щодо добросовісності позивача, колегією суддів відхиляються, оскільки такі обставини підлягають встановленню у спорі з іншим складом сторін та з інших підстав.

Крім того, колегія суддів враховує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, як це передбачено статтями 76, 77, 78, 79, 86, 300 Господарського процесуального кодексу України, і при цьому, порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в касаційній інстанції, враховуючи вимоги та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

7. Судові витрати

7.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 у справі № 910/20870/20- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

Л. Стратієнко