ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2022 р. Справа№ 911/1038/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Ващенко В.А.

за участю представників

позивача: не з`явився;

відповідача: Семак О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Енергія» на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2021 (повний текст складено 20.12.2021)

за заявою Приватного акціонерного товариства «Енергія» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 911/1038/20 (суддя - Саванчук С.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Приватного акціонерного товариства «Енергія»

про стягнення 3 415 495,49 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Енергія» про стягнення 341 5495,49 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.11.2020 у справі №911/1038/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Енергія» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1 070 614,45 грн пені, 153 480,42 грн 3 % річних, 444 701,45 грн інфляційних втрат та 25 031,94 грн судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство «Енергія» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2020 у справі № 911/1038/20 - без змін.

На виконання рішення місцевого господарського суду, 29.04.2021 у справі №911/1038/20 Господарським судом Київської області видано наказ.

12.11.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви відповідач зазначив, що оскільки погашення основної частини боргу за договором природного газу № 1610/1617-ТЕ від 26.09.2019 відповідачем здійснено до 01.06.2021, а саме: 17.11.2017, рішення про виключення відповідача з реєстру не приймалось, то присуджені до стягнення за рішенням Господарського суду Київської області від 18.11.2020 у справі № 911/1038/20 суми підпадають під дію статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», отже, виданий судом наказ підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2021 у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Енергія» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №911/1038/20 відмовлено повністю.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що оскільки рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, то суд зобов`язаний видати наказ, що кореспондується з принципом обов`язковості судового рішення як акта правосуддя. Водночас, суд зазначив, що відповідач вправі звернутися до органу виконавчої влади з заявою про зупинення виконавчого провадження на підставі статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження, в якому здійснюється примусове виконання судового рішення у справі № 911/1038/20.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Приватне акціонерне товариство «Енергія» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2021 у справі № 911/1038/20, прийняти нове рішення про задоволення заяви Приватного акціонерного товариства «Енергія» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню; визнати наказ Господарського суду Київської області від 29.04.2021 у справі № 911/1038/20 таким, що не підлягає виконанню повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. Стаття 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» є нормою прямої дії, що не ставить в залежність виконання будь-яких умов, окрім погашення боржником заборгованості основної частини боргу за спожитий газ у строк до 01.06.2021. Основна заборгованість апелянтом була сплачена до 01.06.2021, а тому нарахована на основну заборгованість пеня, інфляційні втрати та проценти річних підлягають списанню в силу Закону. Отже, суд першої інстанції мав лише встановити наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника у зв`язку з його добровільним виконанням чи з інших причин.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Барсук М.А., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 відкладено вирішення питання про подальший рух апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Енергія» на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2021 у справі №911/1038/20 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12335/21.

17.02.2022 матеріали справи №911/1038/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Однак, з 23.02.2022 головуючий суддя Кропивна Л.В. перебувала на лікарняному.

Водночас, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Наказом Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022, у зв`язку з можливістю здійснення повноважень суддів безпосередньо у приміщенні суду, відновлено здійснення судочинства.

Утім, головуючий суддя з 04.04.2022 по 14.04.2022 перебував у щорічній відпустці, а з 15.04.2022 по 22.04.2022 на навчанні в Академії фінансового моніторингу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Енергія» та поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 14.12.2021 у справі №911/1038/20. Відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційний розгляд справи на 08.06.2022, що на думку суду є розумним строком розгляду справи, тобто таким, що є суб`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав з урахуванням Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 133/2022 від 14.03.2022 і ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На підставі службової записки головуючого судді Кропивної Л.В. від 08.06.2022 розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1798/22 від 08.06.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із перебуванням судді Барсук М.А., яка не є головуючими суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2022 для розгляду справи № 911/1038/20 визначено колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 прийнято апеляційну скаргу до провадження у визначеному складі суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

У судовому засіданні апелянт підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 у справі № 911/1038/20 та визнати наказ Господарського суду Київської області від 29.04.2021 у справі № 911/1038/20 таким, що не підлягає виконанню повністю.

Позивач чи його представник у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому судова колегія констатує, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 була направлена учасникам по справі на їхню зазначену в матеріалах справи офіційну електронну адресу.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Отже, про дату, час та місце судового засідання апелянт був повідомлений належним чином.

Також слід зазначити, що інформація про судове засідання була оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судової влади України", тому учасники по справі не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022, від 17.05.2022), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача у судовому засіданні 08.06.2022. Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, заслухавши пояснення апелянта, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.07.2019 у справі № 910/8665/17 та від 30.03.2021 у справі № 910/8794/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2021 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2020 (яке набрало законної сили 23.03.2021) у справі №911/1038/20 видано наказ про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Енергія» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1 070 614,45 грн пені, 153 480,42 грн 3 % річних, 444 701,45 грн інфляційних втрат та 25 031,94 грн судового збору.

В обґрунтування поданої заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відповідач (боржник) вказував на те, що предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення 1 070 614,45 грн пені, 153 480,42 грн 3 % річних, 444 701,45 грн інфляційних втрат та 25 031,94 грн судового збору за прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання за договором постачання природного газу від 26.09.2016 №1610/1617-ТЕ-17 у період з жовтня-грудня 2016, січня-березня 2017. При цьому, як зазначає відповідач, сума основного боргу за зазначений період ним погашена 17.11.2017. Підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є те, що 29.08.2021 набрав чинності Закон України від 14.07.2021 № 1639-ІХ "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", яким було внесено зміни до Закону України від 03.11.2016 № 1730-VІІІ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". З урахуванням внесених змін, зважаючи на погашення за зазначені вище періоди суми основного боргу до 01.06.2021, керуючись положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VІІІ, нараховані позивачем неустойка та проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України від 03.11.2016 № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон України від 03.11.2016 № 1730-VIII). Цим Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Зазначений Закон визначає порядок участі в процедурі врегулювання заборгованості; встановлює умови проведення взаєморозрахунків; висвітлює питання реструктуризації заборгованості теплопостачальних і теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиту електричну енергію; регулює питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення.

Вказаний Закон передбачав, що:

на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості (частина перша статті 7);

на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (частина третя статті 7).

29.08.2021 набрав чинності Закон України від 14.07.2021 № 1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон України від 14.07.2021 № 1639-IX), яким внесено зміни до Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду): кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

За ча

За частиною 1 ст. 7 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Таким чином, вказаною статтею законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування і стягнення з боржників (споживачів) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.

Положеннями ст. 13 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

В силу вимог статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

За правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Вказана правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

На підтвердження факту сплати суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу від 26.09.2016 №1610/1617-ТЕ-17 у строк до 01.06.2021 Приватним акціонерним товариством «Енергія» до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню додано:

- бухгалтерську виписку Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» стосовно операції по підприємству відповідача за період з 01.09.2016 по 31.01.2020;

- журнал проводок за 4 квартал 2017 по Приватному акціонерному товаристві «Енергія»;

- акт звіряння рахунків Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Приватного акціонерного товариства «Енергія» станом на 31.05.2021.

Відповідно до частини другої статті 1087 Цивільного кодексу України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами першою та другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За загальним правилом доказом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку. Доказом підтвердження проведення розрахунків між юридичними особами у їх господарській діяльності, зокрема проведення оплати товару (наданих послуг) у певній господарській операції, є розрахункові документи, що відповідають встановленим законом вимогам.

У разі здійснення між юридичними особами в їх господарській діяльності безготівкових розрахунків, доказом здійснення оплати товару є також і виписка банку з особового рахунку особи, що здійснила оплату, з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №904/3242/18 суд дійшов висновку, що банківські виписки з особових рахунків клієнтів банку є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку особи (клієнта банку), вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Крім того банківська виписка з особового рахунку особи, яка є учасником спірної господарської операції, є не лише доказом здійснення оплати, а підтверджує також факт проведення такої операції банком, тобто є доказом дійсності цієї операції.

Натомість, звіт по проводкам за даними бухгалтерського облік, як і виписка стосовно операції по підприємству, не є ні розрахунковим документом, ні первинним документом, а є лише внутрішнім технічним (фіксуючим) бухгалтерським документом, що відображає бухгалтерський облік грошових операцій по рахунку відповідача. Зазначений доказ, хоча і має інформаційний характер, проте не має доказової сили за відсутності інших належних доказів проведення розрахунків по спірним господарським операціям.

Водночас, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами, а сам акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб

Отже надані заявником бухгалтерська виписка стосовно операції по підприємству відповідача, журнал проводок та акт звіряння рахунків не є належним та допустимим доказом у справі в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, який би з достовірністю підтверджував оплату відповідачем поставленого йому газу, тобто оплати суми основного боргу до 01.06.2021.

А відтак, відсутні підстави для застосування статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» та визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Водночас, колегія суду звертає увагу апелянта, що він не позбавлений права повторно звернутися з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, надавши до суду належні докази на підтвердження факту оплати суми основної заборгованості до 01.06.2021.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни ухвали не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (стаття 276 ГПК України).

Апеляційна скарга подана особою звільненою від сплати судового збору.

Керуючись приписами статей 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Енергія» на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2021 у справі № 911/1038/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2021 у справі № 911/1038/20 залишити без змін.

Матеріали справи №911/1038/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.07.2022.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко