РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2022Справа № 910/3454/22
Суддя Господарського суду міста Києва Спииак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32, літ. А, 3-й поверх; ідентифікаційний код: 41564379)

про стягнення 5020,56 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.05.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» про стягнення 5020,56 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те що ним були надані відповідачу послуги із зберігання вагонів в місцях загального користування, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача збір за зберігання вагонів №95439469, №95483277, №95491254, №95915625, №95482808 у місцях загального користування у загальному розмірі 5020,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2022 відкрито провадження у справі №910/3454/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

25.05.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що для нарахування збору за зберігання необхідна сукупність таких обставин: - вантаж має бути завантажений у вагони, - завантажені вагони мають простоювати в очікуванні оформлення перевезення (ненадання або неналежне оформлення залізничної накладної), - простій має бути не з вини залізниці та оформлений актом загальної форми із зазначенням обставин, які стали підставою для затримки. Крім того, відповідач зазначив, що у випадку ввезення вантажу частинами збір за зберігання нараховується за ставкою 2,50 грн за тонну ввезеного вантажу.

03.06.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

08.06.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Листом вих. №701 від 24.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» просило начальника станції Дубно залізниці вагони-зерновози №95439469, №95483277, №95491254, №95915625, №95482808, які прибули у забезпечення заявки на навантаження для позивача подати на колію загального користування.

О 07:00 годині 24.11.2021 на місця загального користування були подані вказані вагони та складено пам`ятку про подавання вагонів форми ГУ-45, яка підписана позивачем та відповідачем.

24.11.2021 о 08:30 годині працівниками залізниці зафіксовано ввезення вантажу для навантаження у вагони та навантажувальний пристрій біля вагонів, що засвідчено в акті загальної форми №2068 форми ГУ-23, який підписано представниками залізниці та Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард».

24.11.2021 о 22:00 годині менеджером Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» подано повідомлення про закінчення вантажних операцій.

На виконання заяви №504 від 24.11.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» вагони №95439469, №95483277, №95491254, №95915625, №95482808 подано для перевірки тари та брутто на вагах залізниці.

25.11.2021 здійснено зважування вагонів Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард», що підтверджується витягом з книги зважування вантажів на вагонних вагах форми ГУ-36 станції Дубно, а отримані при зважування результати занесені в накладу №35134717 (вагон №95439469 - маса вантажу 68400 кг, вагон №95483277 - маса вантажу - 70450 кг), в накладу №35134733 (вагон №95491254 - маса вантажу 69700 кг, вагон №95915625 - маса вантажу 68850 кг, вагон №95482808 - маса вантажу 68000 кг).

25.11.2021 о 01:48 годині на підставі пам`ятки про забирання вагонів №214 форми ГУ-45 вказані вагони забрано з місць загального користування.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що зберігання вагонів №95439469, №95483277, №95491254, №95915625, №95482808 в місцях загального користування тривало з 24.11.2021 (08:30 годин) по 25.11.2021 (01:48 годин), у зв`язку з чим збір за зберігання вагонів становить 5020,56 грн (з ПДВ), що було внесено залізницею в накопичувальну картку №28110724 від 28.11.2021.

Однак, представник відповідача підписав вказану накопичувальну картку з зауваженнями - затримка вагонів була з вини залізниці.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача збір за зберігання вагонів №95439469, №95483277, №95491254, №95915625, №95482808 у місцях загального користування у загальному розмірі 5020,56 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до п.9 розділу 7 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 866/5087 за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Розділом III Збірника тарифів на перевезення вантажів у межах України та пов`язані з ними послуги передбачено розмір ставок зборів за роботи та послуги, пов`язані з перевезенням вантажів.

Пунктом 2 Розділу ІІІ Збірника тарифів передбачений збір за зберігання вантажів на місцях загального користування.

Відповідно до п.2.1. Збірника тарифів термін безоплатного зберігання обчислюється згідно з відповідними Правилами. Після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі: 4,0 грн за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах - за масу брутто, округлену до повних тонн.

Згідно п. 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 866/5085 усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Відповідно до п. 5.1. роз`яснення Президії Вищого господарського суду України 29.09.2008 N 04-5/225 облік використання коштів з особового рахунку ведеться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами. Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (якщо вони не були включені у відомості плати за користування вагонами і контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника. Перевізні документи, відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки мають бути підписані уповноваженим працівником платника. У разі відмови від підписання зазначених документів станція складає акт загальної форми, додає його до відповідного документа та надсилає в ТехГІД для списання грошей з особового рахунку. Однак якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має врегульовуватись платником безпосередньо зі станціями, які нарахували платежі, і ТехПД, що провадить розрахунки. У разі недосягнення домовленості стягнення коштів вирішується в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.

Судом приймаються доводи позивача про те, що суми нарахованих зборів включені у накопичувальну картку №28110724, яка складена станцією призначення Дубно Львівської залізниці.

Отже, на переконання суду факт зберігання вантажу у вагонах більше доби, підтверджується матеріалами справи, а саме пам`яткою №214 про забирання вагонів.

Що стосується заперечень відповідача, суд зазначає наступне.

Розділом III Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги передбачено розмір ставок зборів за роботи та послуги, пов`язані з перевезенням вантажів.

Зокрема, п.2 зазначеного розділу III Збірника тарифів передбачено нарахування Збору за зберігання вантажів на місцях загального користування.

Таким чином, відповідачу на підставі вищезазначеного п.9 розділу 7 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України та пп.2.1 п.2 розділу III Збірника тарифів, нараховано збір за зберігання вантажу на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони, які простоюють в очікуванні оформлення перевезення.

Відповідно до п. 2.1 розділу III Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язаними з ними послуги термін безоплатного зберігання обчислюється згідно з відповідними Правилами. Після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі: 4,0 грн за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах - за масу брутто, округлену до повних тонн. У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

Згідно п. 14 Оглядового листа ВГСУ від 29.11.2007 №01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» збір за зберігання вантажів повинен стягуватись не лише за зберігання вантажів на станції призначення, а й на станції відправлення, та у разі затримки вагонів на шляху перевезення.

Суд зазначає, що відповідач необґрунтовано посилається на п. 8 Правил користування вагонами, оскільки збір за зберігання справляється незалежно від плати за користування вагонами (контейнерами).

Крім того, фіксування початку та кінець затримки вагонів передбачають саме Правила користування вагонами, де ставки плати за користування вагонами залежить від часу користування і від кількості операцій.

При цьому, згідно з відомостями плати за користування вагонами №25110144 відповідачем сплачено плату за користування вагонами по 25.11.21 01:48 год., (копія відомості надається). Тобто у даному випадку відповідач погодився з періодом користування вагонами, однак щодо збору за зберігання вважає, що затримка сталася з вини залізниці.

Згідно п. 9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Тобто в даному випадку моментом закінчення оформлення перевезення є створення вантажовідправником накладних (перевізних документів) №35134733, (дата оформлення 25.12021 01:45 год.), №35134717 (дата оформлення 25.11.2021 01:48 год.).

Створення додаткових актів загальної форми не передбачено.

При цьому, як встановлено судом, накопичувальну картку №28110724 від 28.11.2021 представник відповідача підписав з зауваженнями - затримка вагонів була з вини залізниці.

Втім, будь-яких доказів затримки вагонів з вини залізниці відповідачем суду не надано та вказаними обставинами відповідачем не обґрунтовує свої заперечення на позов.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач не спростовував факт правомірності та обґрунтованості нарахування позивачем збору за зберігання вантажу поза межами термінів безоплатного зберігання відповідно до п.2.1. Збірника тарифів, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» плати за зберігання вагоні №95439469, №95483277, №95491254, №95915625, №95482808 у загальному розмірі 5020,56 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32, літ. А, 3-й поверх; ідентифікаційний код: 41564379) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) грошові кошти у розмірі 5020 (п`ять тисяч двадцять) грн 56 коп. та судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак