РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.07.2022Справа № 910/3337/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" 03150, м. Київ, вул. Є. Ґедройця, 5) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (79000, м. Львів, вул. Гоголя, 1)

до Державного агентства резерву України (01004, Київ, вул. Пушкінська, 28)

про стягнення 738 197,43 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" особі Регіональної філії "Львівська залізниця" до Державного агентства резерву України про стягнення 738 197,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазнає, що у відповідача існує перед позивачем заборгованість за договором про відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № Л/НР-0315з/НЮ від 11.06.2003 у сумі 738 197,43 грн за 3 та 4 квартали 2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2022 суд відкрив провадження у справі №910/3337/22, розгляд якої вирішив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №899 вбачається, що ухвала про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 19.05.2022, проте, у визначений судом строк відзив на позовну заяву останнім не подано.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

11 червня 2003 року між Державним комітетом України з Державного матеріального резерву, правонаступником якого відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 є Державне агентство резерву України (далі - відповідач), та Львівською державною залізницею був укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №Л/НР-0315з/НЮ (надалі - договір), предметом якого є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву без користування ними зберігачем, що здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача.

30 грудня 2015 року між Державним агентством резерву України та Публічним акціонерним товариства "Українська залізниця" укладено додаткову угоду №11, відповідно до якої внесено зміни до п. 8 договору та визначено, що зберігачем по договору є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця".

Відповідно до пункту 1.2. договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1. Передбачені договором форми актів затверджуються комітетом.

Згідно із пунктом 2.1. договору зберігач зобов`язаний забезпечити належне зберігання цінностей і вести бухгалтерський облік на позабалансовому рахунку зберігача.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що комітет зобов`язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженим комітетом зведеним кошторисом витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 4.3. договору сторони погодили, що зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Згідно із пунктом 4.4. договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до пункту 4.3 договору, не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву (пункт 7.3 договору).

На виконання умов вищевказаного договору Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" протягом третього та четвертого кварталів 2021 року здійснювала зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву України.

Загальна сума витрат, здійснених зберігачем на утримання та зберігання вищевказаних цінностей склала 738 197,43 грн, з яких:

- за 3-й квартал 2021 року - 359 460,55 грн, в т.ч. ПДВ 59 910,09 грн;

- за 4-й квартал 2021 року - 378 736,88 грн, в т.ч. ПДВ 63 122,82 грн.

Позивачем було підготовлено звіти про витрати, акти на відшкодування витрат, акти звірки взаєморозрахунків та первинні документи за третій та четвертий квартали 2021 року, які направлялись супровідними листами №Н-10/7517 від 19.10.2021 та №Н-10/248 від 14.01.2022 на адресу Державного агентства резерву України.

03 грудня 2021 року Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" звернулась до Державного агентства резерву України з претензією № НГ-10/8752 про сплату заборгованості за 3 квартал 2021 року в сумі 359 460,55 грн, яка була залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Листом № Н-10/884 від 09.02.2020 Регіональна філія «Львівська залізниця» зверталась до Державного агентства резерву України із вимогою виконати умови договору та сплатити заборгованість за 3 та 4 квартали 2021 року в сумі 738 197,43 грн проте, відповідь на вказаний лист відповідач також не надав, заборгованість не погасив.

За доводами позивача, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання щодо відшкодування витрат за зберігання цінностей мобілізаційного резерву за 3 та 4 квартали 2021 року, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 738 197,43 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором зберігання.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 статті 946 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Нормами частини 3 статті 7 Закону України "Про державний матеріальний резерв" встановлено, що фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов`язаних з обслуговуванням і зберіганням, списання збитків від уцінки і природних втрат матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, одержаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Між Регіональною філією "Львівська залізниця" та Державним агентством резерву України було погоджено кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву АТ "Українська залізниця" в межах регіональної філії "Львівська залізниця" на 2021 рік у розмірі 1 952 734,82 грн.

Відповідно до звітної документації про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобрезерву, в тому числі: звітів про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву, актів звірки взаєморозрахунків на відшкодування витрат матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та актів на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Львівська залізниця" за 3 та 4 квартали 2021 року позивач фактично витратив на зберігання 738 197,43 грн, а саме: за 3-й квартал 2021 року - 359 460,55 грн, за 4-й квартал 2021 року - 378 736,88 грн..

На виконання умов пункту 4.3. договору позивач супровідними листами №Н-10/7517 від 19.10.2021 та №Н-10/248 від 14.01.2022 направляв на адресу Державного агентства резерву України вищевказані документи для підписання. Однак, з боку відповідача зазначені документи були залишені без підписання, листів з запереченнями щодо підписання вищевказаних документів позивач не отримував, витрати на зберігання матеріальних цінностей відповідач не компенсував.

Суд зазначає, що сам факт не підписання (відмови від підписання) таких актів та звітів про витрати, за відсутності вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про те, що такі витрати не були понесені позивачем.

Відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний був відшкодовувати залізниці витрати за зберігання та утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом (п.п. 4.4 договору), в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат та зведеним кошторисом витрат зберігача.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат позивачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №Л/НР-0315з/НЮ від 11.06.2003 року за 3 та 4 квартали 2021 року та факту наявності заборгованості з відшкодування витрат за зберігання цінностей у розмірі 738 197,43 грн, вимоги позивача про стягнення з відповідача вищевказаної суми визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01004, Київ, вул. Пушкінська, 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вулю Є. Ґедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (79000, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний код 40081195) заборгованість у розмірі 738 197 грн 43 коп. та судовий збір у розмірі 11 073 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.07.2022

Суддя Л. Г. Пукшин