ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/15796/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковський О.В. - головуючий, Білоус В.В., Огороднік К. М.

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельний альянс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021

та рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020

у справі № 910/15796/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельний альянс"

до Департаменту патрульної поліції

про стягнення 722 189,91 грн

1. Короткий зміст вимог

1.1. 16.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельний альянс" (далі - ТОВ "Проектно-будівельний альянс", позивач) про стягнення з Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач) майнової шкоди у розмірі 722 189,91 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівник Департаменту патрульної поліції при виконанні своїх службових обов`язків спричинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого транспортному засобу позивача було завдано пошкоджень, вартість відновлення яких складає суму заявленої до стягнення шкоди.

1.3. 11.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли заяви позивача про зміну підстав позову та про зменшення позовних вимог до 230 665,81 грн.

1.4. Відповідач позов не визнав, зазначаючи про необґрунтованість розміру заявленої до стягнення шкоди. На переконання відповідача, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність Департаменту була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8075126 від 06.12.2017 з ПрАТ "Київський страховий дім", то відповідач повинен нести відповідальність за завдану шкоду лише у межах різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою за вищезгаданим договором (100000,00 грн).

2. Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2020, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 130 665,81 грн основного боргу, 8 568,00 грн витрат на правову допомогу та 1 960,07 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

2.2. Судові рішення мотивовані наступним:

- вимога про стягнення майнових збитків має бути зменшена на встановлений полісом №АК/8075126 ліміт відповідальності страховика;

- позивач не довів наявності будь-яких обставин, які не залежать від його волевиявлення і які не унеможливлюють отримання ним відшкодування від МТСБУ у порядку, встановленому статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

3. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

3.1. 13.05.2018 о 21 год 10 хв водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota, номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги у місті Києві, при виконанні невідкладного службового завдання, не подав спеціального звукового сигналу та перед початком і зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Audi, номерний знак НОМЕР_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункти 3.1, 10.1 Правил дорожнього руху, спричинивши механічні пошкодження, в тому числі автомобілю Audi A8 (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ), який використовувався позивачем на підставі договору оренди, посвідченого 08.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапушею І. І.

3.2. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2019 у справі №761/46075/18 водія відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, встановлено відсутність складу адміністративно-правового правопорушення в діях працівника позивача, який на час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) керував транспортним засобом Audi A8 (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

3.3. На час здійснення ДТП цивільно-правова відповідальність при використанні автомобіля Toyota, номерний знак НОМЕР_1 була застрахованою у ПрАТ "Київський страховий дім" відповідно до полісу №АК/8075126 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000 грн та франшиза - 0,00 грн.

3.4. Відповідач 14.05.2018 повідомив страховика про подію, що має ознаки страхового випадку (реєстраційний номер заяви 712-13960).

3.5. Адвокат працівника позивача 16.05.2018 надав страховику заяву про подію, що має ознаки страхового випадку (реєстраційний номер заяви 712-13960), в пункті 7 якої визначено, що у результаті події була пошкодженою "передня права частина" автомобіля Audi A8 (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

3.6. Станом на 16.05.2018 позивач не визначав, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини працівника відповідача було пошкоджено двері, задній бампер, дах та інші частини транспортного засобу. Проте, в частині доведення реальності завданих йому у розмірі 722 189,91 грн (первинна вимога позову) позивач надав суду рахунки з доказами їх оплати Ауді центру Віпос (додатки №№11-13 до позовної заяви, додатки №№1-23 до заяви від 09.11.2020 про залучення додаткових доказів), якими визначено виконання переліку робіт, у тому числі виготовлення та фарбування дверей задніх лівої та правої частин кузову, крил задніх лівого та правового, кришки багажника, бамперу заднього тощо. Окремим рахунком № та відповідним платіжним дорученням позивачем підтверджуються його витрати на ремонт заднього редуктора автомобіля.

3.7. Враховуючи право позивача здійснювати поточний та капітальний ремонти орендованого автомобіля на власний розсуд, а також з огляду на те, що відповідач є зобов`язаною особою виключно за витратами, які прямо пов`язані з відновленням нанесених зіткненням автомобілів пошкоджень, суд першої інстанції встановив, що визначена позивачем сума 722189,91 грн не є грошовим відображенням матеріальних збитків, які було нанесено позивачу у результаті протиправних дій працівника відповідача.

3.8. Натомість відповідно до висновку звіту №886-М/20, за яким ринкова вартість (до пошкодження у ДТП) автомобіля Audi A8 (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) складала 418 457,15 грн, а згідно звіту про оцінку вартості автомобіля (вих.№887-М/20 від 09.07.2020) після його пошкодження у ДТП вартість залишків визначено у розмірі 187 791,34 грн. Різницю наведених оціночних вартостей автомобіля Audi A8 (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) суди прийняли як належним чином оцінену матеріальну шкоду, завдану позивачу в результаті ДТП, що відбулась о 21 год 10 хв 13.05.2018 на проспекті Перемоги у місті Києві. Зазначена грошова сума була відображена в заяві позивача про зменшення розміру грошових вимог до 230 665,81 грн.

3.9. Розмір страхової виплати за шкоду, завдану Департаментом, згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів складає 100 000 грн. Тобто різниця між розміром страхової виплати та розміром загальної матеріальною шкоди завданої ДТП становить 130 665,81 грн і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

4. Короткий зміст касаційної скарги

4.1. 08.02.2021 ТОВ "Проектно-будівельний альянс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

5. Узагальнені доводи касаційної скарги

5.1. Судами попередніх інстанцій неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 1194 ЦК України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

5.2. Судом апеляційної інстанції взято до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. Проте у даній справі існує необхідність відступлення від правової позиції викладеної у згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду, оскільки не врегульоване питання відшкодування шкоди, завданої в ДТП у разі, якщо страхова компанія позбавлена ліцензії, виключена із МТСБУ, перебуває в стані припинення (банкрутства), фактично не здійснює діяльності.

5.3. Скаржником заперечується здійснений судом першої інстанції розподіл витрат на правничу допомогу, з посиланням на його необґрунтованість.

6. Касаційне провадження

6.1. Ухвалою Верховного Суду від 02.03.2021 відкрито касаційне провадження у справі №910/15796/20 за касаційною скаргою ТОВ "Проектно-будівельний альянс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до частини тринадцятої статті 8, частини четвертої статті 301 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

6.2. Ухвалою Верховного Суду від 12.05.2021 касаційне провадження у справі №910/15796/20 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №201/16373/16-ц та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

6.3. 22.02.2022 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі №201/16373/16-ц, яку було оприлюднено в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 21.06.2022.

6.4. Враховуючи, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі №910/15796/20 усунуто, ухвалою Верховного Суду від 29.06.2022 касаційне провадження було поновлено.

6.5. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб.

6.6. В подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, дію воєнного стану продовжено, а саме: Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 №133/2022 - з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, від 18.04.2022 №259/2022 - з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, від 17.05.2022 №341/2022 - з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

6.7. З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Києві у Верховному Суді встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відкриття касаційного провадження та розгляд поданої касаційної скарги здійснювалося Судом у розумні строки з огляду на вищевказані обставини.

6.8. Відзив відповідача на касаційну скаргу не надійшов, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

7. Позиція Верховного Суду

7.1. У даній справі розглядається позов ТОВ "Проектно-будівельний альянс" про стягнення з Департаменту патрульної поліції 230 665,81 грн майнової шкоди, завданої транспортному засобу позивача внаслідок ДТП, спричиненої працівником Департаменту патрульної поліції при виконанні своїх службових обов`язків.

7.2. Місцевий господарський суд частково задовольнив позов, зменшивши заявлену до стягнення суму шкоди на 100000,00 грн, що відповідає встановленому у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.12.2017 №АК/8075126 ліміту відповідальності страховика Департаменту - ПрАТ "Київський страховий дім". Відповідно на користь позивача було стягнуто 130665,81 грн майнової шкоди.

7.3. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду та залишив без змін ухвалене рішення про часткове задоволення позовних вимог.

7.4. За змістом касаційної скарги позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, зазначаючи про те, що судами було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушено норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник просить Суд відступити від правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, яка була врахована під час розгляду справи № 910/15796/20 судами попередніх інстанцій, оскільки ця позиція обмежує права потерпілої особи щодо компенсації збитків, заподіяних внаслідок ДТП. Крім того, правовідносини у справах №755/18006/15-ц та № 910/15796/20 не є тотожними.

7.5. Врахувавши доводи касаційної скарги, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених у цій справі обставин, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

7.6. Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

7.7. Частинами першою-четвертою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

7.8. Свої правила має відшкодування шкоди у разі її завдання внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (стаття 1188 ЦК України), відповідно до яких: шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. При цьому, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України).

7.9. В питанні розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому винною у ДТП особою, Суд звертається до положень статті 1192 ЦК України, відповідно до частини другої якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

7.10. У разі страхування особою своєї цивільної відповідальності, відшкодування цією особою шкоди, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди потерпілому здійснюється на суму різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

7.11. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц).

7.12. За змістом вищенаведених положень загальне правило передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або робіт, необхідних для відновлення речі (стаття 1192 ЦК України).

7.13. Наведене узгоджується також із приписами частини другої статті 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18.

7.14. Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи:

- 13.05.2018 відбулася ДТП за участю автомобіля відповідача Toyota, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля позивача Audi, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілю позивача зазнав механічних пошкоджень;

- постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2019 у справі №761/46075/18 водія відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (порушення пунктів 3.1, 10.1 Правил дорожнього руху);

- на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність при використанні автомобіля Toyota, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахованою у ПрАТ "Київський страховий дім" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8075126 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000 грн та нульовою франшизою;

- уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, ПрАТ "Київський страховий дім" (страховик) взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку відповідача (страхувальника), який завдав шкоди;

- матеріальна шкода у сумі 230 665,81 грн визначена як різниця між ринковою вартістю автомобіля позивача до пошкодження у ДТП у сумі 418 457,15 грн згідно зі звітом №886-М/20 від 13.05.2018 грн та вартістю залишків автомобіля після його пошкодження у ДТП у розмірі 187 791,34 грн згідно зі звітом вих.№887-М/20 від 09.07.2020;

- позивач не надав доказів відмови ПрАТ "Київський страховий дім" у виплаті йому страхового відшкодування та звернення з позовом до цієї особи, як страховика відповідача, а відразу звернувся до відповідача.

7.15. У визначенні обсягу відповідальності винуватця ДТП, колегія суддів звертається до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, згідно з яким внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених вказаним Законом випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

7.16. В частині аргументів касаційної скарги щодо особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду у випадку, якщо страхова компанія позбавлена ліцензії, виключена з МТСБУ, перебуває в стані припинення, банкрутства, фактично не здійснює діяльності, колегія суддів звертається до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), згідно з якими здійснення страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів може відбуватись лише за умови членства страхової компанії у МТСБУ та наявності ліцензії на її здійснення, виданої відповідно до законодавства. Наявність статусу члена МТСБУ надає можливість страховій компанії як юридичній особі здійснювати страхову діяльність, яка насамперед полягає у взятті на себе відповідальності за іншу особу за спричинену шкоду за наслідками ДТП.

7.17. Нездійснення страховиком страхової діяльності протягом 12 місяців є підставою для позбавлення його ліцензії на здійснення страхової діяльності, а позбавлення ліцензії з інших підстав у свою чергу є підставою для припинення страхової діяльності, що в обох випадках має наслідком виключення цього страховика зі складу членів МТСБУ (підпункт "б" пункту 52.2 статті 52 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

7.18. Згідно з положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.

7.19. Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів.

7.20. У випадку укладення страховою компанією договору зі страхувальником після виключення із членства в МТСБУ відповідальність за спричинену шкоду у ДТП за цим страховим договором має нести винна особа. Особа, яка укладає договір зі страховою компанією, має діяти обачливо, з огляду на доступність інформації на сайті МТСБУ, та з`ясувати, чи має така страхова компанія членство в МТСБУ.

7.21. У випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього.

7.22. Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 названого Закону), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

7.23. Згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

7.24. При цьому згідно з пунктом 7 статті 51 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування.

7.25. Відповідно до зазначеного Закону з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

7.26. Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

7.27. У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб.

7.28. Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах.

7.29. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) ухвалена вже після подання касаційної скарги у справі № 910/15796/20. В той же час, викладені у цій постанові висновки щодо застосування норм права мають бути враховані відповідно до частини третьої статті 300 ГПК України, оскільки вони стосуються відповідальності страхової компанії за шкоду спричинену страхувальником, зокрема у випадку, коли страхова компанія перебуває в стані припинення, тобто питань, порушених скаржником у касаційній скарзі.

7.30. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій та на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, свідчать про те, що на дату ДТП (13.05.2018) цивільна цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована ПрАТ "Київський страховий дім" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8075126 від 06.12.2017. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановлено у розмірі 100 000 грн, франшиза - 0 грн.

7.31. Посилання скаржника на прийняття загальними зборами акціонерів у серпні 2018 року рішення про припинення ПрАТ "Київський страховий дім" шляхом ліквідації у добровільному порядку та перебування вказаного товариства в процесі припинення згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28.01.2021 по суті стосуються обставин, які не встановлювалися судами попередніх інстанцій та не відображені в оскаржуваних рішеннях у цій справі, що не відповідає вимогам частини другої статті 300 ГПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, згідно з якою суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7.32. Разом з цим, з огляду на правові висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), наявність вказаних позивачем обставин не є перешкодою для виконання страховиком своїх зобов`язань за полісом №АК/8075126 від 06.12.2017, оскільки страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі ліквідації як юридичної особи. Крім того, у встановлених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" випадках відповідну виплату здійснює МТСБУ. Наведеним спростовуються твердження скаржника про неможливість отримання ним частини шкоди у сумі 100000,00 грн, яка відповідає ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, згідно з полісом страхування №АК/8075126 від 06.12.2017.

7.33. Зважаючи на вищевикладене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі про те, що відповідач як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у ДТП, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди (230 665,81 грн) і лімітом відповідальності страховика (100 000 грн), з огляду на що наявні підстави для часткового задоволення позову у сумі 130 665,81 грн.

Дійшовши вказаного висновку, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, викладені у пункті 5.1 цієї постанови.

7.34. Відносно доводів скаржника про необхідність відступлення від правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, що була врахована судом апеляційної інстанції, з підстав неврегульованості питання відшкодування шкоди, завданої в ДТП у разі, якщо страхова компанія позбавлена ліцензії, виключена із МТСБУ, перебуває в стані припинення (банкрутства) або фактично не здійснює діяльності, колегія суддів зазначає наступне.

7.35. Згідно з частиною четвертою статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

7.36. Розглядаючи справу № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 указаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

7.37. У постанові Великої Палати від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, правовідносини не є подібними до тих, що склалася між сторонами у справі № 910/15796/20, яка переглядається у касаційному порядку, оскільки у справі № 755/18006/15-ц судами не досліджувалися обставини щодо можливості стягнення шкоди з винної особи у випадку ліквідації страхової компанії, виключення її зі складу МТСБУ та позбавлення її ліцензії, і правова позиція з цього приводу Великою Палатою Верховного Суду не висловлювалася.

7.38. Колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив частини четвертої статті 302 ГПК України, якою передбачено таку підставу передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, як необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права саме у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

7.39. Відмінність фактичних обставин справи, яка розглядається, порівняно з фактичними обставинами справи, у якій Великою Палатою Верховного Суду висловлена правова позиція, за відсутності різних підходів судів до вирішення подібної правової проблеми з такими ж фактичними обставинами, не є підставою для відступу (уточнення) висновків Великої Палати Верховного Суду.

7.40. До того ж, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), про яку зазначалося вище, викладено відповідні правові висновки щодо порядку визначення відповідальної за шкоду особи у випадках, якщо страхова компанія фактично не здійснює страхову діяльність, або позбавлена членства в МТСБУ та/або ліцензії, або перебуває у стадії припинення, або визнана банкрутом та виключена з реєстру юридичних осіб.

7.41. Відносно аргументів касаційної скарги в частині здійсненого судом першої інстанції розподілу витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

7.42. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

7.43. Згідно із статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

7.44. Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

7.45. Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 129 ГПК України).

7.46. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

7.47. У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

7.48. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

7.49. Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

7.50. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

7.51. Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

7.52. Ті ж самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

7.53. Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами на підтвердження обсягу наданих адвокатським об`єднанням позивачу послуг, кількості витраченого часу, визначеної вартості цих послуг та їх оплати позивач надав до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги №25/05/П від 25.05.2020, укладений між ТОВ "Проектно-будівельний альянс" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Протас, Сорокін та партнери" (адвокатське об`єднання); детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 05.10.2020; рахунок №1 від 05.10.2020 витрат наданих юридичних послуг правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги №25/05/П від 25.05.2020; Акт №1 від 05.10.2020 приймання-передачі виконаних робіт (надання правової допомоги) відповідно до договору про надання правової допомоги №25/05/П від 25.05.2020; платіжне доручення № 797 від 06.10.2020 на суму 47 600,00 грн із призначенням платежу: "оплата за надання правової допомоги згідно рах.№1 від 05 жовтня 2020р. (Договір №25/05/П від 25 травня 2020р.) без ПДВ".

7.54. Проаналізувавши зміст Акту №1 від 05.10.2020 приймання-передачі виконаних робіт (надання правової допомоги), суд апеляційної інстанції встановив, що результатом наданих адвокатським об`єднанням позивачу послуг є підготовка та пред`явлення до господарського суду позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну позивача внаслідок ДТП. Весь обсяг документів, які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягав розподілу судом, складений та підписаний повноважними представниками сторін до звернення із позовною заявою до суду, містить ідентичний перелік виконаних адвокатським об`єднанням робіт (наданих послуг). На день складання вказаного Акту позивач ознайомився з позовною заявою, погодився з усіма обставинами та позицією, які у ній викладено, жодних доповнень, уточнень, виправлень, заперечень до неї не мав. Крім того, зазначений Акт містить застереження щодо співмірності здійсненого розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, зокрема із ціною позову.

7.55. Врахувавши, що розмір витрат на професійну правничу допомогу визначався обсягом виконаних робіт, які безпосередньо пов`язані саме з підготовкою та пред`явленням позовної заяви про відшкодування завданої майну позивача шкоди із ціною позову, яка на момент складення і підписання зазначених документів становила 722 189,91 грн, суди попередніх інстанцій здійснили розподіл витрат на професійну правничу допомогу, визначивши суму витрат на послуги адвоката, яка підлягає стягненню з відповідача (8 568,00 грн) пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням обсягу робіт, які пов`язані з підготовкою та пред`явленням позовної заяви.

7.56. Заперечення позивача в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті зводяться до незгоди з наданою оцінкою судами попередніх інстанцій наявним у матеріалах справи доказам та до необхідності вирішення питання про перевагу одних доказів над іншими та додаткової перевірки доказів, що виходить за межі перегляду справи в суді касаційної інстанції. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

7.57. Порушення або невірного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при здійсненні розподілу витрат на професійну правничу допомогу судом касаційної інстанції не встановлено, у зв`язку з чим доводи скаржника в цій частині відхиляються Судом.

7.58. Відхиляючи доводи скаржника суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

7.59. Крім того, незгода із рішенням судів попередніх інстанцій не означає їх незаконність, як і не може вказувати на незаконність рішення його негативні наслідки для скаржника, оскільки настання цих наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь однієї із сторін є звичайним, передбаченим процесуальним наслідком.

7.60. Зазначені у касаційній скарзі доводи не є підставою для зміни чи скасування ухвалених у цій справі судових рішень, оскільки вони не доводять порушення або неправильного застосування судами під час розгляду справи норм матеріального та/або процесуального права.

8. Висновки за результатами касаційного розгляду

8.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

8.2. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

8.3. Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає, що підстав для зміни чи скасування оскаржуваних у цій справі судових рішень немає, отже у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

9. Щодо судових витрат

9.1. Понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельний альянс" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/15796/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді В. В. Білоус

К. М. Огороднік