ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" липня 2022 р. Справа № 924/271/22

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В. при секретарі судового засідання Ключці Н.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ваговимірювальні системи"

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення заборгованості

представники:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

У судовому засіданні 06.07.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

До господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ваговимірювальні системи" до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 91200 грн. основного боргу, 6038,51 грн. інфляційних втрат, 128,06 грн. річних відсотків, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №17915-53-124-13-21-15338 від 12.08.2021р.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить задовольнити позов. Представник позивача зазначив, що просить суд завершити розгляд справи за його відсутності.

У заяві про стягнення на професійну правничу допомогу позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою витрат на правничу професійну допомогу, у розмірі 10000 грн. На обґрунтування виникнення у позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. позивач надав до суду: копію договору №181021/1 про надання правових (юридичних) послуг від 18.10.2021р.; копію замовлення №2 від 31.05.2022р. на надання правових (юридичних) послуг (додаток до договору про надання правових (юридичних) послуг №181021/1 від 18.10.2021р.), копію рахунка на оплату № 3105/2022 від 31.05.2022р., акту від 06.07.2022р.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки. При цьому, відзначено, що відповідачем своєчасно подано до облікової системи «Фінансові потоки» заявку на використання коштів для оплати товару за договором відповідно до діючого у ДП «НАЕК «Енергоатом» порядку здійснення платежів. Однак, відповідач зазначив, що не був профінансований через вкрай низький рівень розрахунків за відпущену на ринок електричну енергію в умовах функціонування нового в Україні ринку електроенергії. Всі надходження грошових коштів, перш за все, використовуються для оплати невідкладних першочергових платежів до бюджету, а також для забезпечення безпеки в роботі АЕС. Однак, оплата поставленого товару за договором не була проведена у повному обсязі вчасно, в зв`язку із вкрай важким фінансовим становищем компанії, в якому вона опинилась в умовах законодавчих змін, що відбулись в енергетичному просторі країни. Відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» №2019-VIII від 13.04.2017р., з 1 липня 2019 року в Україні була запроваджена нова модель функціонування оптового ринку електроенергії. До того часу, функції єдиного покупця і продавця електроенергії на Україні виконувало державне підприємство «Енергоринок». Проте на момент запуску нової моделі ринку електроенергії, заборгованість ДП «Енергоринку» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» становила майже 12 млрд грн. При цьому, механізм погашення заборгованості ДП «Енергоринок» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» на законодавчому рівні неврегульований.

Як стверджує відповідач, ДП «НАЕК «Енергоатом» з метою захисту своїх прав та інтересів вимушений був самостійно звертатись до суду про примусове стягнення з ДП «Енергоринок» заборгованості. Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.07.2019р. порушено провадження у справі №910/9796/19 за позовом ДП «НАЕК «Енергоатом» до державного підприємства «Енергоринок» про стягнення заборгованості у розмірі 8,70 грн., розгляд якої триває до теперішнього часу. Відповідач зазначив, що опинившись в умовах функціонування нового ринку електроенергії, відповідач зазнав значного фінансового навантаження, адже тих грошових коштів, що надходили від продажу електроенергії, було недостатньо для виконання попередніх та поточних договірних зобов`язань з оплати товарів робіт та послуг. Крім того, значна частина грошових коштів спрямовувалась для оплати невідкладних першочергових платежів в бюджет, забезпечення безпеки в роботі АЕС а також для проведення позапланових закупівель, з метою забезпечення карантинних заходів, запроваджених у відповідача у зв`язку зі складною епідемічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу COVID-19. Відтак, як зауважив відповідач, запровадження з 01.07.2019р. нового ринку електричної енергії в Україні призвело до формування кризового стану енергетичної галузі, який з часом лише загострився. Станом на сьогодні за відпущену в умовах функціонування нового ринку електроенергію ДП «НАЕК «Енергоатом» не отримало близько 11 мільярдів грн.

Відповідач звертає увагу на те, що станом на 01.01.2022р. прострочена заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом» складає 21 мільярд 41 мільйонів грн. Відтак, відповідач зазначив, що не мав можливості здійснити оплату отриманого від позивача товару в строки визначені умовами договору внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин. Відповідач опинився в таких умовах незалежно від його волі та намірів, а внаслідок законодавчих змін в країні, що призвели до зміни функціонування ринку електричної енергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену на ринок електроенергію і як наслідок до скрутного фінансового становища відповідача, чим унеможливлюється своєчасне виконання відповідачем свої зобов`язань за договором. При цьому, відповідач зауважив, що вживав усіх можливих дій та заходів для проведення оплати за договором, а саме: сума боргу була включена до графіка першочергових платежів, вчасно подано заявку на використання коштів для оплати товару за договором. При цьому, відповідач не мав можливості здійснити оплату наданих послуг у повному обсязі в строки визначені умовами договору внаслідок дії об`єктивних та незалежних від ВП «Хмельницька АЕС» обставин. Адже, невиконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання, не пов`язане із господарською діяльністю підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Компанія опинилась в умовах, незалежних від її волі та намірів.

Відповідач вважає, що викладені обставини можна розцінювати, як надзвичайні та невідворотні. Водночас, відповідач вважає безпідставним і таким, що не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України, проведення позивачем таких нарахувань на суму податку на додану вартість, що включена до вартості товару за договором, при цьому посилається на положення ст. 625 ЦК України, постанову Великої Палати Верховного Суду у від 22.09.2020р. у справі №918/631/20. Також, відповідач вказує на те, що справляння податку на додану вартість регулюється розділом V ст. 185, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, при цьому зазначив, що застосування будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань до юридичної особи не віднесено законодавцем до об`єктів оподаткування ПДВ.

Крім того, посилаючись на положення пункту 9.1 статті 9, підпункту 14.1.179 пункту 14.1 статті 14, статті 180, відповідач відзначив, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України є спеціальною відповідальністю за порушення законодавства і умов договору щодо виконання грошового зобов`язання, вони не можуть бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності. Отже, як вважає відповідач, незалежно від того, прострочено чи не прострочено або від періоду прострочення зобов`язання покупця (споживача робіт, послуг) з оплати постачальнику (платнику податку на додану вартість) вартості товарів (робіт, послуг) за договором, що включає в себе суму нарахованого ПДВ, податкове зобов`язання постачальника (платника податку на додану вартість) за такою операцією постачання залишається незмінним, не збільшується і не зменшуються (у тому числі і на суму інфляційних втрат або 3% річних). За наведених вище умов, відповідач вважає, що відсутні будь-які підстави для твердження про те, що кредитор (який є постачальником і платником ПДВ) несе будь-які матеріальні втрати, в тому числі і від інфляційних процесів, які підлягають компенсації йому, в результаті несвоєчасної сплати йому покупцем (споживачем робіт, послуг) суми ПДВ, нарахованої споживачу за цією операцією постачання, у складі вартості поставленого товару (роботи, послуги).

Водночас, відповідач вважає, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включено до вартості товару, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Разом з тим, відповідач звертає увагу на те, що з розрахунків позивача 3% річних та індексу інфляції, які наведені у позовній заяві вбачається, що позивач не правильно обрахував вищезазначені показники. За таких обставин відповідач вважає, що позивачем належним чином не обгрунтовано, не доведено і не підтверджено належними і допустимими доказами правомірність і обгрунтованість заявлених ним до стягнення з відповідача сум заборгованості за договором, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Крім того, заявлений позивачем у позовній заяві розрахунок судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, вважає надмірно завищеним, при цьому посилається на положення ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», п. 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено та враховується наступне.

12.08.2021р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» (постачальником) та Державним підприємством «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» (покупцем) було укладено договір поставки № 17915/53-124-13-21-15338, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, по коду УКТЗЕД асортиментом, кількістю, ціною, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Згідно із п. 3.1. договору строк поставки товару становить 45 календарних днів з дати укладення сторонами договору.

Як передбачено п. 3.5. договору датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення товару переходить до покупця з моменту поставки товару.

Відповідно до п. 4.1. договору ціна товару по договору становить 84500 грн. Всього ціна договору становить 101400 грн.

Згідно із п. 4.2. договору ціна за одиницю товару, кількість та загальна вартість товару по договору визначається специфікацією № 1.

Як передбачено п. 5.1. договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого вимогам договору щодо його кількості та якості.

Розділом 6 визначені права та обов`язки сторін, де в п. 6.1. вказано, що покупець, зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого товару.

Пунктом 8.4. договору встановлено, що у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу Постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 % річних від простроченої суми.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань сторонами, а в частині виконання гарантійних обов`язків, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків (п. 11.1.).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Відповідно до додатку № 1 «Специфікація № 1» до договору поставки міститься перелік товару на суму поставки 101400 грн.

Дана специфікація скріплена підписами та печатками обох сторін.

Відповідно до додатку № 1 «Технічна специфікація» вказане найменування товару, виробник та технічні характеристики товару.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків, складеного, скріпленого підписом та печаткою товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» за період з липня 2021р. по березень 2022р. заборгованість Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» становить 91200 грн.

Відповідно до видаткової накладної № 979 від 27.09.2021р. на суму 101400 грн. та рахунку на оплату № ВВС-К-09912 від 12.08.2021р. на суму 101400 грн. товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» (постачальник) поставило Державному підприємству «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» (покупцю) на підставі договору № 17915/53-124-13-21-15338 від 12.08.2021р. товар на суму 101400 грн.

Дана видаткова накладна скріплена підписами та печатками обох сторін.

Відповідно до платіжного доручення № 1755 від 15.02.2022р. Відокремленим підрозділом «Хмельницька атомна електрична станція» перераховано на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» 10200 грн. згідно договору № 17915/53-124-13-21-15338 від 12.08.2021р. та видаткової накладної № 979 від 27.09.2021р.

У листі № 412/ДО/22 від 22.03.2022р., адресованому генеральному директору забезпечення виробництва ВП Хмельницька АЕС ДП «НАЕК «Енергоатом», товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» посилаючись на невиконання зобов`язань щодо оплати поставленого товару за умовами договору № 17915/53-124-13-21-15338 від 12.08.2021р. просить оплатити борг у розмірі 91200 грн.

У листі № 441/ДО/22 від 13.04.2022р., адресованому директору із забезпечення виробництва ВП АЕС ДП «НАЕК», товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» просить сплатити заборгованість у сумі 91200 грн. до 20.04.2022р.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору позивач звернувся до суду із позовом.

Крім того, позивачем на підтвердження стягнення витрат на правничу професійну допомогу надано копії: договору про надання правових (юридичних) послуг № 181021/1 від 18.10.2021р.; додатку до договору «Замовлення № 2 на надання правових (юридичних) послуг від 31.05.2022р., в якому визначений склад, обсяг та вартість юридичних послуг на загальну суму 10000 грн.; рахунку № 3105/2022 від 31.05.2022р. на суму 10000 грн. акту від 06.07.2022р.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги таке.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином, згідно частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Правовідносини, що склались між сторонами є правовідносинами з поставки товару.

Частинами 1, 2, 6 статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2021р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» (постачальником) та Державним підприємством «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» (покупцем) було укладено договір поставки № 17915/53-124-13-21-15338, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, по коду УКТЗЕД асортиментом, кількістю, ціною, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Також, умовами договору визначено, що датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем (п. 3.5.).

Крім того, умовами договору визначено, що ціна товару по договору становить 84500 грн. Всього ціна договору становить 101400 грн. (п. 4.1.).

Разом з тим, умовами договору, а саме у п. 6.1. передбачено, що покупець, зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого товару.

Згідно ст. 629 цього Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження розірвання або визнання недійсним договору від 12.08.2021р.

Факт отримання відповідачем товару на суму 101400 грн. на підставі договору № поставки № 17915/53-124-13-21-15338 від 12.08.2021р. підтверджується видатковою накладною № 979 від 27.09.2021р. на суму 101400 грн., скріпленою підписами та печатками обох сторін.

Згідно із ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України визначено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1. договору сторони узгодили, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого вимогам договору щодо його кількості та якості.

При цьому, як встановлено судом та вбачається із наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 1755 від 15.02.2022р. Відокремленим підрозділом «Хмельницька атомна електрична станція» частково сплачено заборгованість на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» в розмірі 10200 грн. згідно договору № 17915/53-124-13-21-15338 від 12.08.2021р. та видаткової накладної № 979 від 27.09.2021р., внаслідок чого у відповідача існує заборгованість перед позивачем у сумі 91200 грн.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження проведення оплати суми заборгованості заявленої до стягнення.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Згідно із приписами статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Провівши перерахунок заявлених до стягнення сум, враховуючи заявлені позивачем періоди нарахування, суд вважає правомірним та арифметично вірним нарахування 6038,51 грн. інфляційних втрат, 128,06 грн. річних відсотків, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо заперечення відповідача про безпідставність нарахування 3% річних та втрат від інфляції на суму заборгованості з урахуванням податку на додану вартість суд зазначає наступне.

В силу положень чинного податкового законодавства, а також статей 625, 627 , 629, 632 ЦК України, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних здійснюється на загальну суму заборгованості за договором, навіть за умови, що така заборгованість включає суму ПДВ. При цьому, нараховані на суму ПДВ інфляційні втрати та 3 % річних не включаються до суми ПДВ, визначеної договором, оскільки незалежно від нарахування їх на суму ПДВ становлять відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, судом зауважується, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості отриманого товару і така вартість товару визначена та погоджена сторонами з урахуванням податку на додану вартість, тому доводи відповідача щодо необґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних на договірну вартість, з врахуванням ПДВ, є безпідставними, оскільки ст. 625 ЦК передбачає стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, виходячи з простроченої суми боргу.

Відповідачем доказів на підтвердження добровільного погашення вказаної заборгованості не подано.

Відтак, позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 10000 грн. витрат на правничу допомогу, посилаючись при цьому, зокрема, на зміст договору №181021/1 про надання правових (юридичних) послуг від 18.10.2021р.; замовлення №2 від 31.05.2022р. на надання правових (юридичних) послуг (додаток до договору про надання правових (юридичних) послуг №181021/1 від 18.10.2021р.), рахунка на оплату № 3105/2022 від 31.05.2022р., акту від 06.07.2022р.

Судом відзначається, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України). Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правової допомоги необхідним є як факт їх надання відповідачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.

Відповідно до ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того судом зауважується, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №910/8443/17, від 11.05.2018 р. та практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р.

Згідно із ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як передбачено ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь позивача 7000 грн. витрат на правничу допомогу. При цьому, визначаючи розмір належних до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу вирішено із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права. Повний текст рішення (враховуючи зміст положень ст.233 ГПК України, а також перебування судді у відпустці) остаточно складено 21.07.2022р.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ, вул. Назарівська, будинок 3, код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Хмельницька область, місто Нетішин, вулиця Енергетиків, будинок 20, код 21313677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ваговимірювальні системи" (місто Дніпро, проспект Слобожанський, будинок 29, кімната 416, ідентифікаційний код 36495890) 91200 основного боргу, 6038,51 грн. інфляційних втрат, 128,06 грн. річних відсотків, 2481 грн. відшкодування судового збору, 7000 грн. витрат на правничу допомогу.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 21.07.2022р.

Суддя М.В. Смаровоз

Віддруков. 3 прим. (рек. з пов. про вруч.): 1 - до справи;

2 - позивачу - (49083, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 29, кімн. 416)

3 - відповідачу - 30100, Хмельницька обл., тм. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20

Ел. адреси: позивачу -

представнику позивача ІНФОРМАЦІЯ_1

відповідачу -