ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2022 р. Справа№ 920/748/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

від позивача: Пронюк В.В. (довіреність від 22.12.2020 №14-340);

від відповідача: не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

на рішення господарського суду Сумської області від 07.10.2021

у справі №920/748/21 (суддя Яковенко В.В.)

за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

про стягнення 4 430 793,18 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 3 515 004,62 грн. за поставлений за договором постачання природного газу №4230/1920-ТЕ-29 від 09.10.2019 природного газу, але не у повному обсязі та несвоєчасно оплачений природній газ, пені в сумі 330 753,69 грн., 3% річних в сумі 251 625,37 грн. та інфляційних втрат в сумі 333 409,50 грн.

У відзиві на позов відповідач не заперечив проти наявності у нього заборгованості за поставлений позивачем природній газ та визнав обґрунтованість здійснених позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, проте просив суд першої інстанції зменшити на 90% розмір заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Сумської області від 07.10.2021, повний текст якого складений 12.10.2021, позов задоволено повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 3 515 004,62 грн. основного боргу, 330 753, 69 грн. пені, 251 625,37 грн. 3% річних, 333 409,50 грн. інфляційних втрат та 66 461,90 грн. витрат по сплаті судового збору.

Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленого позивачем газу, з огляду на що вимоги про стягнення основного боргу, а також пені, 3% річних та інфляційних втрат у заявлених позивачем до стягнення розмірах є законними та обґрунтованими.

При цьому суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат з огляду на те, що:

- у обґрунтування вимог клопотання відповідач послався на те, що він є збитковим підприємством, що позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, що обрахована позивачем пеня становить близько 9,4% від несвоєчасно невиконаного зобов`язання, що є неспіврозмірним;

- нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних за своєю правовою природою не є санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та виступають способом захисту майнового права та інтересу;

- за змістом положень чинного законодавства зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення;

- нараховані позивачем штрафні санкції підлягають стягненню за сам факт допущення споживачем порушення, незалежно від того, чи завдано постачальнику у зв`язку з цим збитків, оскільки позивач є таким само господарюючим суб`єктом, як і відповідач, та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності;

- відповідачем не надано достатнього обсягу доказів на підтвердження обставин, які мають істотне значення та які можуть бути підставою для зменшення розміру пені;

- відповідачем умови договору щодо строків проведення розрахунків були порушені, пеня нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою ним 105 млн. грн. протягом жовтня 2019 року по лютий 2020 року, основний борг в сумі 3 515 004,62 грн. існує вже понад рік і на нього в силу законодавчих обмежень пеня позивачем не нараховувалася;

- розмір нарахованої позивачем до стягнення пені є співрозмірним з допущеним відповідачем порушенням, не є надмірно великим, зокрема, приймаючи до уваги несвоєчасно сплачену вартість за договором поставленого газу в загальному розмірі понад 108,5 млн. грн., що в майбутньому стимулюватиме відповідача належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить задовольнити заяву апелянта про зменшення пені, зменшити заявлену до стягнення позивачем пеню на 50%, рішення господарського суду Сумської області від 07.10.2021 у справі №920/748/21 в частині стягнення на користь позивача пені у сумі 330 753,69 грн. змінити, стягнувши з відповідача 165 376,85 грн. пені.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції в оспорюваній частині прийняте з застосуванням до спірних правовідносин ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України без врахування висновків, які наведені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19 від 10.02.2019 у справі №910/1175/19, від 19.01.2021 у справі №920/705/19.

У обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.01.2021 у справі №920/705/19, правовідносини у якій є тотожними спірним правовідносинам (стягнення заборгованості за договором постачання природного газу який (природній газ) використовується для надання комунальної послуги з централізованого постачання тепла та гарячої води, а також, нарахованих за несвоєчасне виконання вказаного обов`язку, пені, 3% річних та інфляційних втрат - примітка суду) та під час розгляду якої відповідачем також було подано клопотання про зменшення розміру пені, яке обґрунтовано аналогічними у цій справі №920/748/21 обставинами та яке (клопотання) було частково задоволено та зменшено розмір присудженої до стягнення пені на 50%.

До апеляційної скарги апелянтом додані докази, а саме належним чином засвідчені копії постанови про арешт коштів боржника від 17.07.2020 ВП №57084810, постанови про арешт коштів боржника від 18.06.2019, постанови про арешт коштів боржника від 15.12.2020, звіту апелянта про фінансові результати за 2020 рік та довідки апелянта №60/22 від 25.03.2021, проте всі вказані документи вже наявні у матеріалах справи, а відтак такі документи не можна вважати додатковими доказами.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Ходаківської І.П., судді Попікова О.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 витребувано у господарського суду Сумської області матеріали справи №920/748/21, з огляду на що вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення господарського суду Сумської області від 07.10.2021 по справі №920/748/21 відкладено до надходження даної справи з суду першої інстанції.

24.12.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №920/748/21.

17.01.2022 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду скаржником було подано клопотання про долучення до матеріалів справи платіжного доручення щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Сумської області від 07.10.2021 у справі №920/748/21.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 враховуючи перебування головуючого судді (судді-доповідача) Ходаківської І.П. на лікарняному, справу №920/748/21 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 справу №920/748/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 враховуючи перебування на лікарняному судді Пономаренка Є.Ю., який не є головуючим суддею, справу №920/748/21 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2022, справу №920/748/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення господарського суду Сумської області від 07.10.2021 у справі №920/748/21 прийнято до провадження вказаною колегією суддів, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, справу призначено до розгляду на 01.03.2022 об 11 год. 00 хв.

22.02.2022 через систему «Електронний суд» Північного апеляційного господарського суду від адвоката акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» М.А. Сафронова надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 22.02.2022.

У зв`язку із веденням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану в України та активними бойовими діями, судове засідання, призначене на 01.03.2022 не відбулось.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 враховуючи перебування судді Кропивної Л.В., яка не є головуючим суддею, у відпустці, справу №920/748/21 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2022 справу №920/748/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.05.2022.

Ухвалою північного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 розгляд справи було відкладено на 21.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 18.07.2022.

22.06.2022 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь представника відповідача в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 було відмовлено в задоволенні клопотання про участь представника відповідача в режимі відеоконференції.

13.07.2022 через канцелярію суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

18.07.2022 у судове засідання з`явився представник позивача, та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення залишити без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с.221-223)

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення), яким визначено порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема підсистем "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх підсистем (модулів).

Відповідно до п. 5.8 Положення офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України.

Згідно п. 59 Положення до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС процесуальні та інші документи можуть подаватися до суду в електронній формі з використанням офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти, з якої надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом. До початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС суд надсилає документи у справах або на офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти, з якої надійшли до суду документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом.

Як слідує з матеріалів справи, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 про відкладення розгляду справи була направлена на електронні адреси представникам сторін зазначені на сайті Міністерства юстиції України та в документах у справі, про що свідчить роздруківка з сервісу направлення електронних листів (а.с.221, 222), окрім того, відповідач зареєстрований в системі «Електронний суд», та відповідно до довідки від 22.06.2022 (а.с.223), відповідач був обізнаний з ухвалою суду про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача у судовому засіданні 18.07.2022.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.10.2019 позивач як постачальник та відповідач як споживач, керуючись Законом України «Про ринок природного газу», Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 (зі змінами), постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №293 (із змінами), Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 (із змінами та доповненнями), Кодексом газорозподільних систем, Кодексом газотранспортної системи, іншими нормативно-правовими актами, уклали договір постачання природного газу №4230/1920-ТЕ-29 (далі Договір) (а.с.20-29), відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ, а відповідач - прийняти його та оплатити на умовах Договору.

За змістом п. 1.2 Договору природній газ, що постачається за Договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У п. 2.1 Договору сторони погодили, що позивач передає відповідачу у жовтні 2019 року - квітні 2020 року замовлений відповідачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 25 756,440 тис. куб. метрів, та визначили помісячні обсяги поставки газу.

Відповідно до п. 3.8 Договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 4.2 Договору ціна за 1 000 куб. м газу за цим договором визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту.

Відповідно до пункту 5.1 Договору оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 5.4 Договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від відповідача, погашає вимоги позивача у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного відповідачем: у першу чергу відшкодовуються витрати позивача, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума заборгованості за використаний природній газ, компенсація вартості послуг на підключення та відшкодування збитків.

Згідно з п. 9.3 Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису позивача печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1 Договору).

В подальшому сторонами вносилися зміни до договору шляхом укладення додаткових угод (а.с.30-40) (№1 від 22.10.2019, №2 від 12.11.2019, №3 від 09.12.2019, №4 від 24.01.2020, №5 від 28.01.2020, №6 від 24.02.2020, №7 від 23.03.2020, №8 від 30.04.2020, №9 від 22.05.2020, №10 від 31.07.2020), якими, серед іншого, внесено зміни до:

- п. 2.1 Договору який доповнено абзацом у наступній редакції: «постачальник передає споживачу у травні - вересні 2020 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 4 240 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: травень 2020 - 1 100 тис. куб. м; червень 2020 - 1 100 тис. куб. м; липень 2020 - 660 тис. куб. м; серпень 2020 - 380 тис. куб. м; вересень 2020 - 1 090 тис. куб. м (додаткова угода № 8 від 30.04.2020);

- п. 11.1 Договору викладено в наступній редакції: «Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30 вересня 2020 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (додаткова угода №8 від 30.04.2020).

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору позивач за період з жовтня 2019 року по травень 2020 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 108 538 352,70 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу (а.с.41-48) від 31.10.2019 на суму 3 820 571,74 грн., від 30.11.2019 на суму 23 225 732,14 грн., від 31.12.2019 на суму 20 193 102,43 грн., від 31.01.2020 на суму 22 309 239,62 грн., від 29.02.2020 на суму 18 230 205,11 грн., від 31.03.2020 на суму 13 660 964,10 грн., від 30.04.2020 на суму 5 037 967,99 грн., від 31.05.2020 на суму 2 060 569,57 грн..

Як слідує з зазначених актів приймання-передачі природного газу за вказаний період та довідок позивача (а.с.49-51), відповідач за отриманий за Договором у період з жовтня 2019 року по березень 2020 року включно природний газ розрахувався повністю, за поставлений у квітні 2020 року газ - частково на суму 3 583 532,94 грн. (неоплаченим залишився газ на суму 1 454,435,05 грн. - примітка суду), а за поставлений у травні 2020 року газ на загальну суму 2 060 569,57 грн. - не розрахувався.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

З огляду на несвоєчасне та неповне виконання відповідачем свого договірного зобов`язання по оплаті природного газу, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 3 515 004,62 грн. пеню в сумі 330 753,69 грн., 3% річних в сумі 251 625,37 грн. та інфляційні втрати в сумі 333 409,50 грн.

В свою чергу відповідач у відзиві на позов проти наявності у нього основного боргу у визначеній позивачем сумі не заперечив, визнав обґрунтованість здійснених позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, проте просив суд першої інстанції зменшити на 90% розмір заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 7.2 Договору, в редакції додаткової угоди №5 від 28.01.2020, у разі прострочення відповідачем оплати згідно п.п. 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 14,2 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції визнав доведеним, як факт несвоєчасного виконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого за Договором газу, так і те, що, з огляду на вказані прострочення, позивач має право на стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат у заявлених до стягнення сумах.

При цьому суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення на 90% розміру заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, суд першої інстанції повністю задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 3 515 004,62 грн., пеню в сумі 330 753,69 грн., 3% річних в сумі 251 625,37 грн. та інфляційні втрати в сумі 333 409,50 грн.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з апеляційної скарги у цій справі, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині відмови у задоволення заяви відповідача про зменшення пені на 50%, тобто, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат не оскаржується, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 269 ГПК України свідчить про відсутність підстав для його перегляду в апеляційному порядку.

Водночас колегія суддів зауважує на тому, що за змістом положень ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, у випадку встановлення судом апеляційної інстанції, визначених ч. 4 ст. 269 ГПК України, правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в тому числі і у частині, яка апелянтом не оскаржується, будуть наявні правові підстави для зміни рішення і у вказаній вище частині, тобто в частині позовних вимог про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на досліджені документальні докази колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленого у квітні 2020 року газу на суму 1 454,435,05 грн. та у травні 2020 року газу на суму 2 060 569,57 грн. і відповідачем вказані обставини не спростовані, а відтак, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 3 515 004,62 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення основного боргу в сумі 3 515 004,62 грн. не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 330 753,69 грн., 3% річних в сумі 251 625,37 грн. та інфляційних втрат в сумі 333 409,50 грн. слід зазначити наступне.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати отриманого за Договором у період з жовтня 2019 року по травень 2020 року включно природного газу, позивач відповідно до приписів Договору має право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань пеню, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України - право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань інфляційні втрати та 3% річних та звернутися за їх стягненням до суду.

При цьому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо обґрунтованості здійснених позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон № 1730-VIII), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

В свою чергу Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», який набрав чинності 29.08.2021 (далі Закон № 1639-IX), серед іншого, внесено зміни до Закону № 1730-VIII.

Так, за змістом положень ст. 1 Закону №1730-VIII (тут і далі в редакції Закону №1639-IX) заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду):

- кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування;

- кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг (у тому числі заборгованість перед НАК «Нафтогаз України», право вимоги якої набуто шляхом заміни кредитора у зобов`язанні);

- кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії, електропостачальником, оператором системи розподілу (як правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення;

- заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася непогашеною станом на 1 червня 2021 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах), методика визначення якої затверджується Кабінетом Міністрів України;

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію (ст. 2 Закону №1730-VIII);

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Закону №1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону (взаєморозрахунки щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення - примітка суду) не потребує обов`язкового включення до реєстру.

Так в ст. 1 Закону №1730-VIII встановлено, що процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Отже за змістом Закону №1730-VIII врегулювання заборгованості згідно з нормами Закону може відбуватися шляхом проведення взаємозаліку, реструктуризації заборгованості або її списання, необхідною умовою саме для проведення яких необхідним є включення до реєстру.

Водночас, за змістом ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII:

- на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються;

- нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Зі змісту ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII, серед іншого, слідує, що нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01.06.2021, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021.

Списання у порядку ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII не вимагає реалізації процедури взаєморозрахунків або реструктуризації, передбачених ст. 5 цього закону, а, отже, по суті є окремим економічним заходом, спрямованим на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожиті енергоносії.

Отже, списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на вже погашену заборгованість в силу прямого припису ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII, не обумовлено жодною іншою обставиною, крім набрання ним чинності та, зокрема, не вимагає як узгодження з постачальником природного газу чи підтвердження останнім, так і включення підприємства споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Слід зазначити і про те, що з контекстного змісту Закону №1730-VIII випливає, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього закону, та заборгованість з 3% річних, неустойки, інфляційних витрат відокремлені законодавцем, хоча остання заборгованість включається у довідку для включення в реєстр, але вона відображається із основною заборгованістю, яка підлягає врегулюванню згідно закону.

При цьому неможливість внесення до реєстру основної заборгованості, яка погашена станом на 01.06.2021, фактично унеможливлює та робить недоцільним внесення заборгованості зі сплати неустойки, 3% річних та інфляційних витрат, в умовах відсутності боргу, який підлягає врегулюванню за Законом №1730-VIII.

Тобто запровадження в дію ч. 1 ст.7 Закону №1730-VIII по суті скасовує ознаки протиправності в діях відповідача в частині прострочення оплати за поставлений природній газ оплата якого проведена до 01.06.2021, скасовує дію підстав для проведення відповідних нарахувань та встановлює імперативний припис про списання вже нарахованих санкцій, а списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на вже погашену заборгованість, що свідчить про те, що вказаною статтею законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування та стягнення з боржників (споживачів) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.

При цьому, слід зазначити і про те, що відомостей, які містяться на офіційному сайті Міністерства розвитку громад та територій України відповідача наказом Мінрегіону від 12.09.2019 №209 включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (№ запису в реєстрі 229) (https://www.minregion.gov.ua/napryamki-diyalnosti/zhkh/reyestr-pidpriyemstv-shho-berut-uchast-u-protseduri-vregulyuvannya-zaborgovanosti/reyestr-reyestr-pidpriyemstv-shho-berut-uchast-u-protseduri-vregulyuvannya-zaborgovanosti/reyestr-teplopostachalnih-ta-teplogeneruyuchih-organizatsiy-pidpriyemstv-tsentralizovanogo-vodopostachannya-ta-vodovidvedennya-shho-berut-uchast-u-protseduri-vregulyuvannya-zaborgovanosti-za-spozhit-2/).

З матеріалів справи слідує, що заявлені до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати позивачем нараховані за порушення строку виконання обов`язку по оплаті природного газу поставленого у період з жовтня 2019 року по травень 2020 року включно, при цьому за поставлений у період з жовтня 2019 року по березень 2020 року включно природний газ відповідач розрахувався повністю, а поставлений у квітні 2020 року газ відповідач оплатив частково на суму 3 583 532,94 грн. (неоплаченим залишився газ на суму 1 454,435,05 грн.).

При цьому повна оплата поставленого у період з жовтня 2019 року по березень 2020 року включно та часткова оплата поставленого у квітні 2020 року природного газу відбулась у період до 20.10.2020, що, з огляду на положення ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII, свідчить про безпідставність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строків оплати поставленого у вказаний період природного газу.

Враховуючи принцип судочинства jura novit curia - «суд знає закони», неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суди від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, відтак при розгляді даної справи суд мав самостійно визначити Закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин та надати правильну кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін. Подібні за змістом правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц.

З матеріалів справи слідує, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин положень законодавства, які підлягають застосуванню, а саме Закону №1730-VIII, в редакції Закону №1639-IX, з огляду на що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих за порушення строку виконання обов`язку по оплаті природного газу поставленого у період з жовтня 2019 року по березень 2020 року включно та частково у квітні 2020 року.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на заборгованість, яка виникла за актами за квітень (у неоплаченій частині - примітка суду) та травень 2020 року (вимоги про стягнення пені за вказаними зобов`язаннями позивачем не заявлялись - примітка суду) слід зазначити наступне.

Перевіривши виконані позивачем розрахунки сум 3% річних та інфляційних втрат за актом за травень 2020 року та встановивши їх вірність колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню за розрахунками позивача в сумі 57 495,58 грн. та 190 469,05 грн. відповідно.

В свою чергу розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат за актом за квітень 2020 року (у неоплаченій частині - примітка суду) слід проводити виходячи з визначеного позивачем періоду їх нарахування - з 26.05.2020 по 31.05.2021 та суми заборгованості щодо якої нарахування 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими - 1 454 435,05 грн.

За розрахунком суду сума 3% річних за актом за квітень 2020 року становить 44 278,45 грн. (26 227,52+18 050,93).

1 454 435,05/100*3/366*220=26 227,52 грн.

1 454 435,05/100*3/365*151=18 050,93 грн.

Водночас при розрахунку інфляційних втрат за актом за квітень 2020 року сума вказаних втрат виявилась більшою ніж заявлена до стягнення позивачем (вказане не свідчить про наявність у розрахунку позивача арифметичних помилок, а є наслідком часткової оплати поставленого у квітні 2020 року газу та дефляції у ті періоди, у які сума заборгованості була більшою (липень та серпень 2020 року) - примітка суду), а відтак, вказані позовні вимоги підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 120 512,26 грн.

Отже законними та обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 101 774,03 грн. та інфляційних втрат в сумі 310 981,31 грн.

Щодо доводів відповідача, наведених в його апеляційній скарзі, стосовно наявності правових підстав для зменшення розміру пені на 50% то, враховуючи наведені вище обставини щодо відсутності підстав для стягнення пені, вказані доводи апеляційної скарги так саме як і подане до суду першої інстанції клопотання в частині зменшення на 90% розміру заявленої позивачем до стягнення пені колегією суддів не розглядаються.

Стосовно поданого відповідачем до суду першої інстанції клопотання в частині зменшення на 90% розміру заявлених позивачем до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі №908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі №802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі №922/795/19, від 19.12.2019 у справі №911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, де вказано, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Водночас колегія суддів зазначає про те, що обставини у справі №920/748/21 та справі №902/417/18 не є подібними, оскільки в них різні предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Так, у договорі, вимоги про стягнення основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних за яким були предметом розгляду у справі №902/417/18, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів, а загальна сума заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу та відсотків річних майже в два рази перевищила суму основного боргу станом на дату звернення позивача до суду з позовом та який був сплачений відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі.

Саме з огляду на вказані обставини та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

При цьому у цій справі №920/748/21 сторони в Договорі не передбачили інший розмір відсотків річних, ніж той, який встановлений ЦК України.

В свою чергу висновок про відсутність підстав для зменшення відсотків річних, які обраховані, виходячи з розміру, встановленого ст. 625 ЦК України, тобто у розмірі 3% річних, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2021 у справі №927/184/13-г(927/1074/20).

При цьому висновок Верховного Суду про можливість за певних умов зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунків відповідно до ст. 625 ЦК України, не стосується такого способу захисту майнового права та інтересу, як стягнення інфляційних втрат.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення клопотання відповідача в частині зменшення 3% річних та інфляційних втрат.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягає зміні, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені відмовляється, позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 101 774,03 грн. та в сумі 310 981,31 грн. відповідно, в решті рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення господарського суду Сумської області від 07.10.2021 у справі №920/748/21 підлягає зміні, позов задовольняється частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основний борг в сумі 3 515 004,62 грн., 3% річних в сумі 101 774,03 грн. та інфляційні втрати в сумі 310 981,31 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, з огляду на фактичний розмір позовних вимог у задоволенні яких відмовлено, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення господарського суду Сумської області від 07.10.2021 у справі №920/748/21 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Сумської області від 07.10.2021 у справі №920/748/21 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Сумської області від 07.10.2021 у справі №920/748/21 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, ідентифікаційний код 05747991) на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) основний борг в сумі 3 515 004 (три мільйони п`ятсот п`ятнадцять тисяч чотири) грн. 62 коп., 3% річних в сумі 101 774 (сто одна тисяча сімсот сімдесят чотири) грн. 03 коп., інфляційні втрати в сумі 310 981 (триста десять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) грн. 31 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 58 916 (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот шістнадцять) грн. 40 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.»

4. Стягнути з акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, ідентифікаційний код 05747991) витрати по сплаті судового забору за подачу апеляційної скарги 3 720 (три тисячі сімсот двадцять) грн. 98 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити суду першої інстанції.

6. Матеріали справи №920/748/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 20.07.2022.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук