ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/6377/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Берднік І. С., Сухового В. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Дерлі І. І.

за участю представників сторін:

позивача - Рощин І. Г. (адвокат),

відповідача-1 - не з`явився,

відповідача-2 - не з`явився,

третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" (назву якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецспектр Плюс")

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 (судді: Кравчук Г. А. - головуючий, Коробенко Г. П., Козир Т. П.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 (суддя Нечай О. В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс"

до: 1. Печерської районної в місті Києві державної адміністрації,

2. Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРВ Естейт"

про покладення обов`язків орендодавця та визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" (далі - ТОВ "Теплосервіс", Позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Державна адміністрація, Відповідач-1) та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (далі - Керуюча компанія, Відповідач-2) про покладення обов`язків орендодавця та визнання недійсним договору оренди комунального майна.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Житлово-комунальною конторою АТ "Промтехмонтаж-2" та Позивачем було укладено договір оренди від 23.03.2000, за умовами якого ТОВ "Теплосервіс" було передано в оренду приміщення площею 64,1 кв. м, за адресою: м. Київ, вул. П. Лумумби (у подальшому змінено на вул. Іоанна Павла ІІ), буд. 10 корп. 1, кім. 20. Водночас, вказане приміщення було передано в оренду також Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРВ Естейт" (далі - ТОВ "ТРВ Естейт", Третя особа) на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва № 315/КК/606 від 28.12.2020, укладеного між Державною адміністрацією, Керуючою компанією та ТОВ "ТРВ Естейт", а відтак, на думку Позивача, відповідачами не визнається факт укладення договору оренди від 23.03.2000 між ЖКК АТ "Промтехмонтаж-2" та ТОВ "Теплосервіс".

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у справі №910/6377/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021, в позові відмовлено.

2.2. Зазначені рішення обґрунтовано тим, що Позивачем не доведено наявності правових підстав для покладення на Відповідача-1 обов`язків орендодавця та для визнання договору № 315/КК/606 недійсним, а отже і порушення прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ "Теплосервіс" внаслідок укладення такого договору. Так, за висновком судів Позивач фактично не був орендарем спірного приміщення в розумінні норм чинного законодавства, оскільки вказане приміщення, яке належить територіальній громаді міста Києва, на момент укладення договору між Житлово-комунальною конторою АТ "Промтехмонтаж-2" та Позивачем вже перебувало в управлінні Відповідача-1 та не передавалось ТОВ "Теплосервіс" на підставі договору оренди.

2.3. При цьому Позивачем не заявлено вимог про визнання недійсними результатів аукціону (за наслідками якого було укладено спірний договір), як такого, що проведений з порушенням вимог чинного законодавства. До того ж, ТОВ "Теплосервіс" не могло розраховувати на продовження договору оренди за результатами вказаного аукціону, оскільки Позивач фактично не був орендарем спірного приміщення.

2.4. Крім того, суди зазначили, що ТОВ "Теплосервіс" пред`явлено вимогу про визнання недійсним договору № 315/КК/606 до Відповідача-1, як орендодавця, та Відповідача-2, як балансоутримувача, тоді як ТОВ "ТРВ Естейт", яке є орендарем за вказаним договором, за клопотанням Позивача, було залучено судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів. Відповідно до вимог частини першої статті 48 Господарського процесуального кодексу України, суд наділений повноваженнями щодо залучення до участі у справі співвідповідачів лише за клопотанням позивача, проте ТОВ "Теплосервіс" такого клопотання у встановлений строк не подавало.

2.5. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, господарський суд апеляційної інстанції не прийняв як додатковий доказ додане Позивачем до апеляційної скарги розпорядженням Московської районної державної адміністрації міста Києва від 17.07.2000 № 833, оскільки ТОВ "Теплосервіс" не навело жодних пояснень щодо неможливості подання такого доказу в процесі розгляду справи в суді першої інстанції.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі ТОВ "Теплосервіс" просить повністю скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

3.2. У якості підстави для подання вказаної скарги заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм п. п. 9, 12 Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 № 891 у аналогічних правовідносинах.

3.3. Крім того, у якості підстави для подання касаційної скарги Позивач посилається на те, що судом апеляційної інстанції було безпідставно не прийнято в якості додаткового доказу розпорядженням Московської районної державної адміністрації міста Києва від 17.07.2000 № 833.

3.4. Відзиву на зазначену касаційну скаргу не надходило.

4. Розгляд справи Верховним Судом

4.1. Ухвалою Верховного Суду від 27.01.2022 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" залишено без руху до 28.02.2022, у зв`язку із незазначенням заявником підстав подання вказаної скарги, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а також ненаданням доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

4.2. 11.02.2022 засобами поштового зв`язку Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" направило заяву про усунення недоліків касаційної скарги разом з її новою редакцією, до якої (заяви) додало квитанцію №0.0..1 від 11.02.2022 про сплату судового збору у розмірі 9 080,00 грн, що надійшла до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 15.02.2022.

4.3. Водночас, розгляд заяви про усунення недоліків у строки, встановлені процесуальним законодавством, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду не відбувся з огляду на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації, у тому числі введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

4.4. Розпорядженням Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №29.3-02/954 від 19.05.2022 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/6377/21 у зв`язку з увільненням судді ОСОБА_1 від роботи у зв`язку із призовом на військову службу по мобілізації.

4.5. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2022 для розгляду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" у справі № 910/6377/21 визначено колегію суддів у складі: Зуєв В. А. - головуючий, Берднік І. С., Суховий В. Г.

4.6. Ухвалою Верховного Суду від 24.05.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у справі № 910/6377/21 та призначено розгляд зазначеної справи у судовому засіданні на 13.07.2022.

4.7. З огляду на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації, у тому числі введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", зміною складу суду, справа розглядається у розумний строк.

5. Обставини, встановлені судами

5.1. Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Київської міської ради "Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчих житлових будинків" від 30.03.1999 № 185/286 житловий будинок № 10 к. 1 на вул. П. Лумумби в м.Києві було прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передано до комунальної власності територіальної громади Печерського району у місті Києві. Доручено Київській міській державній адміністрації здійснити прийняття-передачу майна згідно з п. 1. цього рішення в установленому чинним законодавством України порядку.

5.2. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 22.05.1999 № 775 прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Києва житловий фонд, що перебуває у повному господарському віданні Відкритого акціонерного товариства "Промтехмонтаж-2", у тому числі й будинок за адресою: м. Київ, вул. П. Лумумби, буд. 10 корп. 1.

5.3. Рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 "Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва" житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. П. Лумумби, буд. 10 корп. 1 було включено до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади Печерського району міста Києва.

5.4. Рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 № 359/9416 житловий будинок №10, корп. 1, на вул. Патріса Лумумби був переданий до сфери управління Відповідача-1 та знаходиться на балансі Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва", про що Відповідач-2 повідомив Позивача листом вих. 432-1665 від 28.03.2017.

5.5. У той же час, 23.03.2000 між Житлово-комунальною конторою АТ "Промтехмонтаж-2" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" (орендар) було укладено договір оренди, згідно з п. 1.1. якого орендодавець надає та експлуатаційно обслуговує, а орендар отримує в оренду за актом прийому-передачі приміщення площею 64,1 кв. м за адресою: м. Київ, вул. П. Лумумби, буд. 10 корп. 1, кім. 20, для використання під офісні приміщення, вартістю 105 600,00 грн.

За умовами п.п. 2.1.1. п. 2.1.договору орендодавець зобов`язався надати орендарю приміщення, зазначене в п. 1.1. договору, відповідно до акта прийому-передачі з 14.07.2000.

У п. 3.1.договору сторони обумовили, що розмір орендної плати становить 2 150 грн в рік.

Відповідно до п.п. 3.6.1., 3.6.2. п. 3.6. договору, починаючи з 14.07.2049, встановлену п. 3.1. суму орендар здійснює 100 % передоплату за весь строк дії договору. Орендар передає, а орендодавець приймає в рахунок орендної плати обладнання на загальну суму 105 600,00 грн.

Згідно з п. 6.1. договору строк оренди приміщень, зазначених в його п. 1.1., становить 49 років: з 14.07.2000 по 14.07.2049.

5.6. Як зазначає Позивач, на підставі договору обміну продукцією (бартерної угоди) та вибуткової накладної № 53 від 23.03.2000, ним було передано Житлово-комунальній конторі АТ "Промтехмонтаж-2" обладнання загальною вартістю 105 600,00 грн.

5.7. Згідно з актом від 14.07.2000 Житлово-комунальна контора АТ "Промтехмонтаж-2" передала, а ТОВ "Теплосервіс" прийняло в оренду нежитлове приміщення площею 64,1 кв. м за адресою: м. Київ, вул. П.Лумумби, буд. 10 корп. 1, кв.20.

5.8. Як зазначає ТОВ "Теплосервіс", воно неодноразово зверталося до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням переоформити договір оренди вказаного приміщення, про що свідчать наявні у матеріалах справи листи від 01.03.2001 № 108, від 23.10.2001 № 130 та від 07.11.2001 № 112.

5.9. Листом № 1104/3 від 27.11.2001 Відповідач-1 повідомив Позивача про те, що для оформлення необхідних документів потрібно направити свого представника до Комунального підприємства "Печерськжитло".

5.10. Згідно з листами № 180 від 04.02.2009, № 401/4 від 19.03.2009, № 1134-ПБ від 27.12.2010, Комунальне підприємство "Печерська брама" просило Позивача надати копії документів на приміщення, забезпечити доступ до нього, сплачувати вартість комунальних послуг, а також необхідність переукладення договору про надання комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

5.11. За доводами Позивача, з моменту укладення договору оренди по грудень 2020 року ним систематично здійснювалися платежі комунальним підприємствам за комунальні послуги, які (підприємства) входять до сфери управління Відповідача-1, про що свідчать вищевказані листи КП "Печерська брама", а також квитанції про оплату ТОВ "Теплосервіс" комунальних послуг. Отже, на думку Позивача, відповідачі були обізнані про існування договірних відносин з оренди зазначеного приміщення та факт користування ним ТОВ "Теплосервіс".

5.12. Господарськими судами також встановлено, що 27.11.2018 право власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 6 (група приміщень № 20), поверх І, літ. А, загальною площею 64,1 кв. м на вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 10 корп. 1 в м. Києві було зареєстровано за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №239943081 від 09.01.2021.

5.13. 07.12.2020 відбувся електронний аукціон щодо передачі в оренду нерухомого майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, площею 64,1 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 10 корп. 1, переможцем якого визнано Третю особу, що підтверджується копією Протоколу електронного аукціону №UA-PS-2020-11-13-000035-2.

5.14. 28.12.2020 між Відповідачем-1 (орендодавець), Відповідачем-2 (балансоутримувач) та Третьою особою (орендар) було укладено договір №315/КК/606 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, за умовами якого орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове, платне користування нежитлове приміщення, площею 64,1 кв. м на першому поверсі, що розташоване в будинку № 10, корп. 1 на вул. Іоанна Павла ІІ в м.Києві.

5.15. Як зазначає Позивач, починаючи з 08.01.2021 право ТОВ "Теплосервіс" на користування орендованим ним приміщенням порушено, оскільки вхід до нього заблоковано представниками ТОВ "ТРВ Естейт", яким на підтвердження перебування у вказаному приміщенні надано копію договору оренди комунального майна № 315/КК/606 від 27.12.2019, укладеного з відповідачами.

5.16. Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ "Теплосервіс" зазначає, що Відповідачами не визнається факт існування договору оренди від 23.03.2020, укладеного з Житлово-комунальною конторою АТ "Промтехмонтаж-2" та, відповідно, обов`язки орендодавця за вказаним договором, внаслідок чого права та законні інтереси Позивача є порушеними. При цьому, на думку ТОВ "Теплосервіс", Відповідачі, укладаючи з Третьою особою договір оренди нерухомого майна, діяли неправомірно, оскільки на час його укладення зазначене майно вже перебувало в оренді Позивача.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника сторони, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

6.2. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.3. Як зазначалося вище, у якості підстави для подання касаційної скарги заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм п. п. 9, 12 Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 № 891 (далі - Положення) у аналогічних правовідносинах.

6.4. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

6.5. Зі змісту вказаної норми убачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

6.6. При цьому формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

6.7. Так, обґрунтовуючи необхідність формування Верховним Судом висновку щодо застосування п. п. 9, 12 Положення, скаржник посилається на незрозумілість, нечіткість змісту вказаних правових норм та на можливість, у зв`язку з цим, їх різного застосування при визначенні моменту приймання-передачі відомчого житлового фонду до комунальної власності.

6.8. Відповідно до п. 1 Положення (тут і далі - в редакції, що була чинною на момент передачі спірного майна до комунальної власності територіальної громади міста Києва) це Положення визначає порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі - відомчий житловий фонд), у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій.

Згідно з п. п. 2, 3 Положення передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду (крім гуртожитків). Відомчий житловий фонд передається у власність відповідних міст, селищ і сіл безплатно.

За умовами п. 5 Положення передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомами відповідної Ради. До складу цієї комісії входять представники відповідних місцевих комунальних підприємств, житлово-експлуатаційної організації, на баланс якої передаються будинки відомчого житлового фонду, регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна, місцевого фінансового органу, бюро технічної інвентаризації, спеціалізованого проектного інституту, підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд, та представники інших заінтересованих підприємств, установ і організацій. Комісію очолює заступник голови держадміністрації або виконкому.

У п. п. 9, 12 Положення передбачено, що акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність складається в чотирьох примірниках, підписується членами комісії з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність та затверджується держадміністрацією або виконкомом, який утворив цю комісію. До акта приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність додаються: акти передачі наявного службового житла; договори оренди нежилих приміщень; акти передачі договорів найму жилих приміщень. Зміна умов договорів найму або оренди здійснюється відповідно до чинного законодавства.

6.9. З викладеного вбачається, що п. п. 9, 12 Положення стосуються порядку оформлення і затвердження акта приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність та переліку документів, які до нього додаються, а відтак застосування вказаних пунктів залежить виключно від встановлених судами у кожній конкретній справі фактичних обставин щодо дотримання чи недотримання відповідного прядку при передачі житлового фонду.

При цьому зміст наведених положень чинного законодавства є чітким та однозначним, а їх застосування - передбачуваним, що виключає необхідність формування судом касаційної інстанції висновку щодо особливостей та порядку застосування зазначених правових норм.

6.10. За таких обставин, вищевказані доводи заявника про наявність передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав для подання касаційної скарги фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій та до необхідності встановлення інших обставин, ніж ті, що були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, і стосуються переоцінки наданих сторонами доказів, без урахування меж повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України.

6.11. Отже, з огляду на встановлені господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи та підстави для відмови у задоволенні позову, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для формування правового висновку Верховного Суду щодо застосування наведених скаржником правових норм, а тому касаційна скарга у цій частині задоволенню не підлягає.

6.12. Водночас, посилаючись в якості підстави для подання касаційної скарги на безпідставне неприйняття судом апеляційної інстанції в якості додаткового доказу розпорядження Московської районної державної адміністрації міста Києва від 17.07.2000 № 833, скаржник зазначає, що вказаним розпорядженням було затверджено акти приймання-передачі житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. П. Лумумби, буд. 10 корп. 1 у комунальну власність району міста Києва, а відтак, на думку ТОВ "Теплосервіс", прийняття зазначеного додаткового доказу судами вплинуло б на визначення дати переходу майна у комунальну власність (яка є пізнішою від дати договору оренди спірного приміщення, укладеного між Житлово-комунальною конторою АТ "Промтехмонтаж-2" та Позивачем), за умови формування судом касаційної інстанції правового висновку про застосування норм п. п. 9, 12 Положення, про який ішлося вище.

6.13. Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, підставою для відмови у позові стали, у тому числі, встановлені місцевим і апеляційним господарськими судами істотні обставини справи щодо прийняття саме до комунальної власності територіальної громади міста Києва житлового будинку № 10 к. 1 на вул. П. Лумумби на підставі рішення Київської міської ради від 30.03.1999 №185/286 та розпорядження Київської міської державної адміністрації від 22.05.1999 №775.

6.14. Зазначене додатково спростовує необхідність надання Судом висновку щодо застосування п. п. 9., 12. Положення, оскільки як доводи скаржника, так і доказ, який не прийнято судом апеляційної інстанції, стосуються моменту набуття комунальної власності району, проте не стосуються і не спростовують момент передачі спірного майна у комунальну власність міста Києва.

6.15. Згідно зі статтею 13, частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

6.16. Однак, заперечуючи факт набуття Київською міською радою (Київською міською державною адміністрацією) правомочностей щодо розпорядження спірним майном з моменту прийняття вказаних рішення та розпорядження, заявник з урахуванням стандартів доказування не спростував визначеного господарськими судами попередніх інстанцій моменту переходу прав на вказане майно саме до територіальної громади міста Києва (а не району), а відтак і моменту виникнення управлінських повноважень щодо такого майна.

6.17. Таким чином, доводи скаржника про безпідставне неприйняття апеляційним судом поданого ТОВ "Теплосервіс" додаткового доказу (розпорядження Московської районної державної адміністрації міста Києва від 17.07.2000 № 833), який, на думку заявника, має суттєве значення для правильного вирішення спору, є безпідставними та не спростовують законних і обґрунтованих висновків господарських судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову і фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, що, відповідно до норм статті 300 Господарського процесуального кодексу України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

6.18. При цьому колегія суддів враховує, що підставами для відмови в позові стали також обставини оспорювання Позивачем договору оренди № 315/КК/606, укладеного за результатами аукціону, без заявлення вимог про визнання недійсними результатів такого аукціону, а також пред`явлення ТОВ "Теплосервіс" вимоги про визнання недійсним вказаного договору до Відповідача-1, як орендодавця, та Відповідача-2, як балансоутримувача, без подання клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача ТОВ "ТРВ Естейт", яке є орендарем за наведеним договором (було залучено судом за клопотанням Позивача до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору).

Отже, навіть у випадку визначення господарськими судами попередніх інстанцій іншої дати переходу спірного майна у комунальну власність, вказана обставина не мала б впливу на результат вирішення спору у цій справі.

6.19. Інші доводи скаржника про необґрунтованість та незаконність оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій є неаргументованими та відхиляються колегією суддів як такі, що спрямовані на переоцінку доказів з метою встановлення інших фактичних обставин справи, що, як вже неодноразово зазначалося, виходить за межі встановленої законом компетенції Верховного Суду.

6.20. Суд звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою господарських судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

6.21. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін.

7. Висновки Верховного Суду

7.1. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

7.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

7.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

7.4. За змістом частини першої статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

7.5. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.

8. Розподіл судових витрат

8.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у справі №910/6377/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді І. С. Берднік

В. Г. Суховий