ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" липня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3403/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Шаратова Ю.А.

при секретарі судового засідання Кастровій М.С.

розглянувши справу за позовом Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська пл. 8) в особі Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5, )

про стягнення заборгованості в розмірі 1 051 395,96 грн.

Представники:

Від позивача Тарановський Р.В. (в порядку самопредставництва юридичної особи);

Від відповідача не з`явився.

Суть спору:

Головне управління ДПС в Одеській області (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості щодо понесених витрат по електропостачанню, водопостачанню та теплопостачанню у приміщеннях, вивезення сміття та послуг з прибирання приміщень у розмірі 1 051 395,96 грн.

Ухвалою суду від 15.11.2021 позовну заяву Головного управління ДПС в Одеській області залишено без руху, постановлено усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки, а саме надати документи, які підтверджують відправлення відповідачу Головному управлінню ДФС в Одеській області копії позовної заяви і доданих до неї документів, з урахуванням вимог частини першої статті 172 Господарського процесуального кодексу України в десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Роз`яснено Головному управлінню ДПС в Одеській області, що при невиконанні вимог даної ухвали, позовна заява вважається неподаною та повертається заявнику.

18.11.2021 на адресу суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків від 16.11.2021 № 27778/5/15-32-05-01-10 (вх. № 30960/21) разом із доказами направлення відповідачу копії позовної заяви разом із додатками до неї.

Ухвалою суду від 08.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.12.2021.

Протокольною ухвалою від 28.12.2021 відкладено підготовче засідання на 11.01.2022.

Протокольною ухвалою від 11.01.2022 продовжено підготовче провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 07.02.2022.

Підготовче засідання призначене протокольною ухвалою від 11.01.2022 на 07.02.2022 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Шаратова Ю.А. на лікарняному, про що складено відповідну довідку.

Ухвалою суду від 17.02.2022 призначено підготовче засідання на 04.03.2022.

Підготовче засідання призначене на 04.03.2022 не відбулося у зв`язку із зняттям справи з розгляду, про що складено відповідну довідку.

Ухвалою суду від 25.03.2022 призначено підготовче засідання на 04.05.2022.

На адресу суду 27.01.2022 надійшло клопотання Головного управління ДПС в Одеській області (вх. № 2422/22) в якому просило суд вважати позивачем Державну податкову службу України в особі Головного управління ДПС в Одеській області.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління ДПС в Одеській області, затвердженого Наказом ДПС України від 12.11.2020 № 643, Головне управління ДПС в Одеській області є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. Головне територіальне управління ДПС в Одеській області забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території Одеської області.

Протокольною ухвалою від 04.05.2022 задоволено клопотання позивача від 27.01.2022 (вх. № 2422/22).

Крім того, протокольною ухвалою від 04.05.2022 відкладено підготовче засідання на 25.05.2022.

Протокольною ухвалою від 25.05.2022 задоволено клопотання позивача про відкладення від 25.05.22 вх. № 8762/22 та відкладено підготовче засідання на 15.06.2022.

Протокольною ухвалою від 15.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.07.2022.

Протокольною ухвалою від 04.07.2022 оголошено перерву в судовому засіданні на 18.07.2022.

Представник Позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Позовні вимоги із посиланням на статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, статтю 193, 199 Господарського кодексу України, обґрунтуванні тим, що в порушення вимог чинного законодавства, ГУ ДФС в Одеській області займало приміщення у будівлях, що обліковуються на балансі Головного управління ДПС в Одеській області без укладання договорів оренди приміщень та договорів на відшкодування понесених ГУ ДПС в Одеській області витрат по електропостачанню, водопостачанню, теплопостачанню зазначених приміщень, вивезення сміття та послуг з прибирання приміщень за наступними адресами: м. Одеса, вул. Семінарська, 5 1257,16 кв.м. (29,8 % від загальної площі), вул. Стовпова, 17 709,8 кв.м. (31,92 % від загальної площі), Французький бульвар, 7 372,6 кв.м. (16,5 % від загальної площі).

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника до судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Як випливає зі змісту виписки з офіційного сайту АТ Укрпошта, відповідно до якої відправлення за трек номером 621, яким було надіслано на адресу Відповідача ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.07.2022, якою повідомлено його про судове засідання 18.07.2022, повернення за зворотною адресою: Адресат відсутній за вказаною адресою. Правильність адреси підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до якого місцезнаходженням Головного управління ДФС в Одеській області є: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5.

28.12.2021 на адресу суду надійшов Відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості від 20.12.2022 № 7021/9/15-97-09-08 (вх. № 35165/21) в якому Відповідач просив суд відмовити в позовних вимогах Головному управлінню ДПС в Одеській області в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», Розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р, Наказу Державної податкової служби України від 28.08.2019 № 36, Постанови Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» процесуальним правонаступником всіх прав та обов`язків Головного управління ДФС в Одеській області, є - Головне управління ДПС в Одеській області.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з набуттям чинності Закону України від 28 січня 2021 року № 1150-ХІ «Про Бюро економічної безпеки України», відповідно до підпункту 2 пункту 10 розділу VI Кабінет Міністрів України забезпечує ліквідацію Державної фіскальної служби України не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021№ 761 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», виключено позицію ДФС, тобто взагалі - 0.

Також Відповідач вказує, що Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» № 6000 від 02.12.2021 не передбачені бюджеті кошти на реорганізацію Державної фіскальної служби України. Таким чином, з 01.01.2022 року відповідно до пп. 10 п. 1. статті 51 Бюджетного кодексу України зазначено, «У разі ліквідації або реорганізації державних органів у поточному бюджетному періоді забезпечення їх діяльності у наступному бюджетному періоді до завершення процедур ліквідації або реорганізації здійснюються в межах видатків, передбачених новим державним органам, які визначені правонаступниками чи яким передається функції органів, що ліквідуються та реорганізуються, тобто Головним управлінням ДПС в Одеській області.

04.01.2022 на адресу суду надійшла Відповідь на відзив від 04.01.2022 № 11/5/15-32-05-01-10 (вх. № 116/22).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представника Позивача, суд

в с т а н о в и в :

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує, що за результатами перевірки проведеної Південним офісом Держаудитслужби було складено Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Головного управління Державної податкової служби в Одеській області за період з 01.01.2019 по 31.05.2020 від 27.08.2020 № 08-11/31.

Як випливає зі змісту вказаного акту було виявлено необгрунтоване покриття витрат сторонньої організації юридичної особи (ГУ ДФС в Одеській області, Відповідача), та таке, що ГУ ДПС в Одеській області () протягом 2020 року проведено видатки бюджетних коштів загального фонду на оплату теплопостачання, водопостачання і водовідведення, електроенергію, вивезення сміття та послуг з прибирання приміщень без часткового відшкодування спожитих комунальних послуг ГУ ДФС в Одеській області, що призвело до завищення обсягів у натуральних показниках для власних потреб та, як наслідок, до покриття витрат сторонніх осіб по електропостачанню, водопостачанню, теплопостачанню зазначених приміщень, вивезення сміття та послуг з прибирання приміщень, протягом 2020 року, за наступними адресами: м. Одеса, вул. Семінарська, 5 1257,16 кв.м. (29,8 % від загальної площі), вул. Стовпова, 17 709,8 кв.м. (31,92 % від загальної площі), Французький бульвар, 7 372,6 кв.м. (16,5 % від загальної площі).

Частинами першою та другою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Позивач, посилаючись на статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, статті 193, 199 Господарського кодексу України, виходить з того, що між ним та Відповідачем наявні зобов`язальні правовідносини. Проте, у даному випадку, відсутній будь-який договір, що встановлював би для Відповідача обов`язок щодо сплати (відшкодування) вартості послуг у певних розмірі та строки. Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Згідно із частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду викладений пункті 86 постанови від 04.12.2019 № 917/1739/17, згідно із яким, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

З огляду на наведене, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, суд визначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню не норми статей 202, 509 Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини зобов`язання, а норми, які, зокрема, регулюють відносини у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Тобто до спірних відносин слід застосовувати норми статті 1212 Цивільного кодексу України.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Згідно із частинами першою, другою статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач обґрунтовує наявність заборгованості розрахунком викладеним у позовній заяві відповідно до якого за Відповідачем рахується заборгованість в розмірі 1 051 395,96 грн., а саме:

За період з 01.12.2019 по 31.05.2020.

- за послуги з прибирання приміщень Головного управління ДФС в Одеській області за період з 01.12.2019 по 31.05.2020 на загальну суму 18 467,56 грн. (КЕКВ 2240).

За період з 01.01.2020 по 31.05.2020.

- послуги з теплопостачання на суму 107 285,09 грн. (КЕКВ 2271);

- послуги водопостачання та водовідведення на суму 29 175,21 грн. (КЕКВ 2272);

- послуги з постачання електричної енергії на суму - 154 202,98 грн. (КЕКВ 2273);

- послуги з вивезення ТПВ на суму - 4 495,40 грн. (КЕКВ 2275).

За період з 01.06.2020 по 31.12.2020.

- послуги з теплопостачання за період з 01.11.2020 по 31.12.2020 на суму 38 475,89 грн. (КЕКВ 2271);

- послуги водопостачання та водовідведення на суму - 38 698,71 грн. (КЕКВ 2272);

- послуги з постачання електричної енергії та реактивної електроенергії на суму 213 466,74 грн. (КЕКВ 2273);

- послуги з вивезення ТПВ на суму - 6 294,93 грн. (КЕКВ 2275);

- послуги з розподілу природного газу за період з 01.04.2020 по 31.12.2020 на суму 889,20 грн. (КЕКВ 2274);

- послуги за спожитий природний газ за період з 01.11.2020 по 31.12.2020 на суму 8 598,22 грн. (КЕКВ 2274).

За період з 01.01.2021 по 30.09.2021.

- послуги з теплопостачання на суму - 45 444,93 грн. (КЕКВ 2271);

- послуги з водопостачання та водовідведення на суму - 63 512,83 грн. (КЕКВ 2272);

- послуги з постачання електричної енергії та реактивної електроенергії та розподіл електричної енергії на суму - 314 581,77 грн. (КЕКВ 2273);

- послуги з вивезення ТПВ на суму - 5 912,45 грн. (КЕКВ 2275);

- послуги з розподілу природного газу на суму 1 894,04 грн. (КЕКВ 2274).

Проте Позивачем не доведено сам факт отримання Відповідачем вказаних послуг на зазначені суми у ці періоди безпосередньо Відповідачем. При цьому, Позивачем взагалі не доведено жодними належними та допустимими доказами факт перебування Відповідача за цими адресами, зокрема, зайняття ним площ приміщень за адресами: АДРЕСА_1 у розмірі 29,8 % від 1257,16 кв.м., АДРЕСА_2 у розмірі 31,92 % від 709,8 кв.м., АДРЕСА_3 у розмірі 16,5 % від 372,6 кв.м.

При цьому, Відповідач не визнає обставин отримання ним вказаних послуг.

Надані Позивачем платіжні доручення (а.с. 93-195) свідчать лише про здійснення ним оплат іншим особам та не підтверджують обставини отримання послуг саме Відповідачем.

Витяг з Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Головного управління Державної податкової служби в Одеській області за період з 01.01.2019 по 31.05.2020 від 27.08.2020 № 08-11/31, наданий Позивачем, не є належним та допустимим доказом на підтвердження отримання послуг саме Відповідачем у певному розмірі та у відповідні періоди.

Окрім того, окремо слід зазначити, що в акті ревізії йдеться про суму 313 626,25 грн., а не про суму позову 1 051 395,96 грн.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про те, що Позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами обставин виникнення зобов`язання у Відповідача зі сплати послуг, що є предметом спору у цій справі.

Щодо доводу Відповідача про реорганізацію, слід зазначити наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (із змінами) утворено Державну податкову службу України (далі - ДПС) та Державну митну службу України (далі - Держмитслужба), реорганізувавши ДФС шляхом поділу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» було постановлено: 1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1; 2. Реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2; 3. Установити, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 «перелік територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються» зокрема Головне управління ДПС в Одеській області.

Згідно із додатком 2 вказаної постанови Головне управління ДФС в Одеській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС в Одеській області.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Головне управління ДФС в Одеській області перебуває у стані припинення.

В матеріалах справи відсутні відомості про закінчення реорганізації та припинення юридичної особи - Відповідача.

З огляду на наведене, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості щодо понесених витрат по електропостачанню, водопостачанню та теплопостачанню у приміщеннях, вивезення сміття та послуг з прибирання приміщень у розмірі 1 051 395,96 грн.

При розподілі господарських витрат суд виходить з положень частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись частиною першою статті 11, частиною першою статті 509, статтями 525, 526, частиною першою статті 530, статтями 629, 1212 Цивільного кодексу України, статтею 193, частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, статтями 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги в строк встановлений частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 28 липня 2022 р.

Суддя Ю.А. Шаратов