ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2022 Справа № 904/6262/20

м.Дніпро

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Мороза В.Ф., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 року ( суддя Владимиренко І.В. повна ухвала складена 16.05.2022) у справі № 904/6262/20

кредитор: Акціонерне товариство "Альфа-Банк", м. Київ

боржник: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 )

про визнання неплатоспроможним

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі № 904/6262/20, поміж іншого, клопотання керуючого реалізацією майна боржника № 01-29/668 від 16.02.22р. про затвердження грошової винагороди арбітражного керуючого Колошина В.П. по справі №904/6262/20 за період з 07.05.2021 року по 08.02.2022 року у загальній сумі - 93 818,79грн. та витрати арбітражного керуючого у розмірі 825,00 грн. за рахунок кредитора АТ "Альфа-Банк" та стягнення з кредитора АТ "Альфа-Банк" у справі №904/6262/20 на користь арбітражного керуючого Колошина В.П. грошову винагороду арбітражного керуючого у розмірі 93 818,79грн. та витрати арбітражного керуючого у розмірі 825,00 грн. задоволено.

Клопотання (в новій редакції) керуючого реалізацією майна боржника № 01-29/692 від 11.04.22р. про затвердження грошової винагороди арбітражного керуючого Колошина В.П. по справі №904/6262/20 за період з 07.05.2021 року по 13.04.2022 року у загальній сумі - 109 803,52грн. та витрати арбітражного керуючого у розмірі 825,00 грн. та стягнення з кредитора АТ "Альфа-Банк" у справі №904/6262/20 на користь арбітражного керуючого Колошина В.П. грошову винагороду арбітражного керуючого у розмірі 109 803,52грн. та витрати арбітражного керуючого у розмірі 825,00 грн. та клопотання керуючого реалізацією майна боржника № 01-29/697 від 26.04.22р. про затвердження грошової винагороди арбітражного керуючого Колошина В.П. по справі №904/6262/20 за період з 07.05.2021 року по 11.05.2022 року у загальній сумі - 116 660,28грн. та витрати арбітражного керуючого у розмірі 825,00 грн. та стягнення з кредитора АТ "Альфа-Банк" у справі №904/6262/20 на користь арбітражного керуючого Колошина В.П. грошову винагороду арбітражного керуючого у розмірі 116 660,28грн. та витрати арбітражного керуючого у розмірі 825,00 грн. відхилено.

Затверджено звіт грошової винагороди арбітражного керуючого Колошина В.П. по справі №904/6262/20 про нарахування і виплату грошової винагороди за період з 07.05.2021 року по 08.02.2022 року у розмірі 93 818,79грн., здійснення та відшкодування витрат за період з 07.05.2021 року по 08.02.2022 року у розмірі 825,00 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Альфа - Банк на користь арбітражного керуючого Колошина Вадима Петровича основну грошову винагороду за період з 07.05.2021р. по 08.02.2022 у сумі 93 818,79 грн. та витрати у розмірі 825,00 грн.

Затверджено звіт керуючого реалізацією у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Колошина В.П.

Завершено процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 ..

Припинено повноваження керуючого реалізацією майна арбітражного керуючого Колошина Вадима Петровича.

Закрито провадження у справі № 904/6262/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та звільнено її від боргів, окрім боргів з відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати аліментів, виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи. Такі вимоги, що не були повністю погашені у справі про неплатоспроможність, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про неплатоспроможність у непогашеній частині.

Зазначено, що протягом п`яти років після визнання фізичної особи ОСОБА_1 банкрутом не може бути відкрито провадження у справі про неплатоспроможність за її заявою, крім випадку, якщо боржник погасив усі борги в повному обсязі у порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства.

Ухвала суду в частині стягнення з банку на користь арбітражного керуючого Колошина В.П. грошової винагороди за період 07.05.2021 по 08.02.2022 у сумі 93818,79 грн. та витрат у сумі 825грн. мотивована наступним:

- 17.02.2022р. до суду від керуючого реалізацією майна боржника надійшло клопотання № 01-29/668 від 16.02.22р. про затвердження грошової винагороди арбітражного керуючого Колошина В.П. по справі №904/6262/20 за період з 07.05.2021 року по 08.02.2022 року у загальній сумі - 93 818,79грн. та витрати арбітражного керуючого у розмірі 825,00 грн. за рахунок кредитора АТ "Альфа-Банк" та стягнення з кредитора АТ "Альфа-Банк" у справі №904/6262/20 на користь арбітражного керуючого Колошина В.П. грошову винагороду арбітражного керуючого у розмірі 93 818,79 грн. та витрати арбітражного керуючого у розмірі 825,00 грн.;

- на думку господарського суду, у справі № 904/6262/20 наявні всі підстави для здійснення оплати грошової винагороди арбітражного керуючого Колошина В.П. за період з 07.05.2021 року по 08.02.2022 року у загальному розмірі 93 818,79 грн. та витрат у розмірі 825,00 грн.;

- законодавством визначено декілька джерел для здійснення оплати послуг ліквідатора, у тому числі і за рахунок коштів кредиторів, виходячи з принципу пропорційності їх грошовим вимогам.

- у зв`язку із відсутністю у Боржника коштів та будь-яких майнових активів, покладення оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень ліквідатора у справі на кредиторів за реєстром, пропорційно сумам визнаних вимог, є правомірним, оскільки вказане положення закріплене законодавством як одне із джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № Б14/040-07/15-08, від 14.08.2019 у справі № 5/80-10, від 13.02.2019 у справі № 910/22696/15, від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16, від 19.04.2018 у справі № 265/2б-02/14/13-08, від 21.03.2018 у справі № 3/67-Б, постановах Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2021 у справі № 912/3214/18, від 23.06.2021 у справі № 904/10924/16.;

- відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 912/1783/16 (постанова КГС ВС від 01.08.2018) у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам.;

- відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 916/1503/17 (постанова КГС ВС від 04.10.2018) Законом № 2343-XII про банкрутство передбачено декілька джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією ліквідатора), разом з тим Закон № 2343-XII не містить заборони здійснювати таку оплату за рахунок коштів кредиторів.;

- надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим безоплатно, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 918/454/18 (постанова КГС ВС від 16.07.2020).

2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою суду в частині стягнення з банку на користь арбітражного керуючого Колошина В.П. грошової винагороди за період 07.05.2021 по 08.02.2022 у сумі 93818,79 грн. та витрат у сумі 825грн., 27.05.2022 Акціонерне товариство "Альфа-Банк" подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 року у справі № 904/6262/20 скасувати в зазначеній частині.

Апеляційна скарга мотивована не повним з`ясуванням обставин справи судом, не правильним застосуванням норм матеріального права, що полягає у наступному:

- при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник ОСОБА_1 здійснила авансування винагороди арбітражного керуючого у розмірі 32955 грн. на депозитний рахунок Господарського суду Дніпропетровської області. Вказані кошти відповідно ухвали суду були сплачені ОСОБА_2 в повному обсязі. Однак процедура у справі про неплатоспроможність боржник ОСОБА_1 тривала після закінчення авансованих заявником коштів;

- Кодексом України з процедур банкрутства жодною статтею не передбачено джерело фінансування діяльності арбітражного керуючого, окрім як авансування винагороди самим боржником, а також можливе за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна боржника, проте ніяк не за рахунок фінансування кредитором, за винятком створення окремого фонду за власною ініціативою та бажанням кредитора;

- відповідно до висновку ВС, викладеного у постанові від 19.11.20 у справі №910/726/20, законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансування на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструкторізацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає положенням 2,6 ст. 43 Конституції України;

- відповідно до Протоколу зборів кредиторів у справі № 904/6262/20 затверджено звіт про нарахування та виплату грошової винагороди за період з 07.05.2021 по 08.02.2022 у сумі 93818,79 грн. за рахунок боржника;

- судом порушено статті 2, 236 ГПК України, оскільки кредитор фактично в примусовому порядку позбавляється можливості повернення коштів запозичених боржником, фактично несе збитки в розмірі 3371076,70 грн., в зв`язку з чим є несправедливим для нього додатково сплачувати послуги арбітражного керуючого, що надані ним в ініційованій самим боржником процедурі.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу, додаткові клопотання, заяви до суду не надходили.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2022 поновлено Акціонерному товариству "Альфа - Банк" строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 року у справі № 904/6262/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 19.07.2022.

19.07.2022 у судовому засіданні арбітражний керуючий надав пояснення по справі та навів обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Інші учасники справи своїм процесуальний правом не скористалися, явку представників у судове засідання не забезпечили.

19.07.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін з таких підстав.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Постановою господарського суду від 10.11.21р. визнано фізичну особу ОСОБА_1 - банкрутом. Введено відносно фізичної особи ОСОБА_1 процедуру погашення боргів. Встановлено строк процедури погашення боргів на 4 місяці. Призначено керуючим реалізацією майна боржника фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Колошина Вадима Петровича (свідоцтво № 582 від 26.03.2013р.; адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 29/13, к. 1).

Протоколом зборів кредиторів від 09.02.2022р. затверджено звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат. Встановлено грошову винагороду арбітражному керуючому Колошину В.П. за період з 07.05.2021 року по 08.02.2022 року у загальній сумі - 93 818,79 грн. Встановлені витрати арбітражного керуючого у розмірі 825,00 грн. Оплату грошової винагороди арбітражному керуючому та відшкодування витрат арбітражного керуючого зборами вирішено здійснити за рахунок коштів боржника.

10.11.2021 року у справі №904/6262/20 розпочата процедура погашення боргів боржника, арбітражний керуючий Колошин В.П. був призначений постановою господарського суду керуючим реалізації майна Куріло Г.В.

Починаючи з 07.05.2021 року, керуючий реалізацією майна арбітражний керуючий Колошин В.П. не отримує винагороду за виконану роботу.

Грошова винагорода арбітражного керуючого Колошина В.П. починаючи 10.11.2021 року, з огляду на виконання ним повноважень керуючого реалізацією майна, складає: «... три розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб: кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень» (ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства).

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції від 11.05.2022 у справі № 904/6262/20 в частині стягнення з кредитора АТ «Альфа-Банк» на користь арбітражного керуючого Колошина В.П. грошової винагороди за період 07.05.2021 по 08.02.2022 у сумі 93818,79 грн. та витрат у сумі 825грн.

6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

З 21.10.2019 введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Пунктом 4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом; скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Згідно з приписом пункту третього частини першої статті 12 КУзПБ арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.

Приписом частини першої статті 30 КУзПБ передбачено, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень (абзац 1 частини другої статті 30 КУзПБ).

У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває у заставі (абзац 7 частини другої статті 30 КУзПБ).

Витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом, що передбачено приписом частини четвертої статті 30 КУзПБ.

Кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду (абзац 1 частини п`ятої статті 30 КУзПБ).

Згідно з приписом абзацу п`ятого частини другої статті 30 КУзПБ право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.

Нормами абзацу 2 частини шостої статті 30 КУзПБ), серед іншого, визначено, що звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений комітетом кредиторів у процедурі банкрутства юридичної особи, а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором.

Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку (абз.3 ч.6 стаття 30 КУзПБ).

Таким чином, Кодексом визначено, що сплата грошової винагороди арбітражного керуючого в справі про банкрутство можлива за рахунок: 1) авансування коштів заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду; 2) коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності; 3) коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі; 4) коштів створеного комітетом кредиторів фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Отже, надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим безоплатно (правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 918/454/18).

Кредитори як споживачі послуг арбітражного керуючого, які очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що арбітражний керуючий в свою чергу правомірно очікує на отримання передбаченої законом грошової винагороди у зв`язку із належним здійсненням ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією у конкретній справі, оплата грошової винагороди у випадку неможливості здійснення її оплати з інших джерел має покладатися на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника (правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 902/626/20).

За умови недоліків у роботі арбітражного керуючого або належного виконання покладених на нього функцій, незгоди з розміром оплати праці арбітражного керуючого учасники провадження вправі були подавати скарги на дії арбітражного керуючого, ставити питання про відсторонення його від виконання повноважень, оскаржувати ухвалу суду про затвердження звітів розпорядника майна про нарахування і виплату грошової винагороди.

Колегія суддів апеляційної інстанції, аналізуючи відповідний протокол зборів кредиторів від 09.02.2022р. зауважує, що представником АТ «Альфа-Банк» на зборах кредиторів не зроблено жодних зауважень щодо виконання ліквідатором арбітражним керуючим Колошиним В.П. своїх обов`язків, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, що дозволяє суду зробити висновок, що робота ліквідатора визнається задовільною.

Окрім наведеного, судом апеляційної інстанції встановлено відсутність в матеріалах справи скарг на дії та бездіяльність ліквідатора боржника, а також клопотань від кредитора або окремих кредиторів про усунення арбітражного керуючого Колошина В.П. від виконання ним своїх обов`язків.

Згідно з частинами 1, 4, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що у банкрута відсутні майнові активи, за рахунок яких можливе погашення суми основної грошової винагороди арбітражного керуючого. При цьому грошова винагорода у сумі 93818,79 грн. не сплачена, витрати у сумі 825грн. арбітражному керуючому за період 07.05.2021 по 08.02.2022 не відшкодовані.

Таким чином, за відсутності у боржника будь-яких майнових активів, покладення оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого та його витрат у справі на кредиторів боржника є правильним і справедливим, як у разі створення ними фонду для авансування таких витрат відповідно до частини п`ятої статті 30 КУзПБ, так і за ухвалою суду пропорційно сумам визнаних вимог, адже залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого у відповідності до приписів статті 43 Конституції України та статті 30 КУзПБ (правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №5002-17/1718-2011).

Враховуючи встановлені обставини та наведені мотиви, апеляційна інстанція погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав стягнути з кредитора кошти для сплати арбітражному керуючому винагороди та витрат.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги не обґрунтованими з огляду на п. 6 цієї постанови.

Щодо посилань скаржника на те, що при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник ОСОБА_1 здійснила авансування винагороди арбітражного керуючого у розмірі 32955 грн. на депозитний рахунок Господарського суду Дніпропетровської області, вказані кошти відповідно ухвали суду були сплачені ОСОБА_2 в повному обсязі, однак процедура у справі про неплатоспроможність боржник ОСОБА_1 тривала після закінчення авансованих заявником коштів, колегія апеляційного суду зазначає наступне.

Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

У разі, якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

При вирішенні питання про затвердження поданого керуючим реструктуризацією звіту приймається до уваги, що відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.1956 року, Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.

Поряд із цим, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватися за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам.

Зазначені висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 01.08.2018р. у справі №912/1783/16 та постанові Верховного Суду від 16.04.2019р. у справі №914/2458/16.

Крім того, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг керуючого реалізацією майна в залежність від майнового стану кожного кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Як вже зазначалось у п.6 постанови, відповідно до правової позиції, закріпленої в постанові Верховного Суду від 14.12.2021р. у справі №902/626/20, кредитори як споживачі послуг арбітражного керуючого, які очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що арбітражний керуючий в свою чергу правомірно очікує на отримання передбаченої законом грошової винагороди у зв`язку із належним здійсненням ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією у конкретній справі, оплата грошової винагороди у випадку неможливості здійснення її оплати з інших джерел має покладатися на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.

При цьому, можливість покладення на кредиторів передбаченої законом грошової винагороди арбітражного керуючого у зв`язку із належним здійсненням ним повноважень керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, у разі якщо провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи триває після закінчення авансованих заявником коштів, повинна стимулювати кредиторів боржника здійснювати належний контроль за діяльністю арбітражного керуючого, приймати активну участь у такому провадженні та ухилятися від зловживання своїми правами і нехтування обов`язками, що, зокрема, може мати наслідком недопущення безпідставного затягування розгляду справи (постанова Верховного Суду від 14.12.2021р. у справі №902/626/20).

З огляду на викладене вище, відмінність боржників, яка виражається у різному статусі юридичних та фізичних осіб і застосування до них різних процедур, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, жодним чином не може нівелювати право арбітражного керуючого на отримання передбаченої законом винагороди та на відшкодування його витрат, а тому враховуються правові висновки Верховного Суду викладені в постановах від 24.04.2018р. у справі №910/2923/15-г, від 01.08.2018р. у справі №912/1783/16, від 16.04.2019р. у справі №914/2458/16, від 30.01.2019р. у справі № 910/32824/15.

Щодо посилань скаржника на висновок ВС, викладений у постанові від 19.11.20 у справі № 910/726/20, де зазначено, що законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансування на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструкторізацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає положенням 2,6 ст. 43 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові ВС у складі колегії суддів КГС від 19.11.20 у справі № 910/726/20 роз"яснив нюанси щодо звільнення від авансування винагороди арбітражному керуючому.

У п.36 постанови зазначено, що Колегія суддів касаційного суду погоджується з правильністю таких висновків апеляційного суду з огляду на те, що законодавцем обрано спосіб врегулювання неплатоспроможності фізичної особи виключно за заявою боржника. При цьому, Законом України "Про судовий збір" не передбачено сплати судового збору за подання заяви фізичною особою про порушення справи про банкрутство. Зазначене обґрунтовує виконання державою свого позитивного обов`язку забезпечення доступу неплатоспроможних фізичних осіб до правосуддя у справах про банкрутство у спосіб не встановлення для таких фізичних осіб ставок судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Разом з тим, законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.

Проте слід зазначити, що при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник ОСОБА_1 здійснила авансування винагороди арбітражного керуючого у розмірі 32955 грн. на депозитний рахунок Господарського суду Дніпропетровської області. Вказані кошти відповідно ухвали суду були сплачені ОСОБА_2 в повному обсязі. Даний факт зазначає й не заперечує скаржник.

Таким чином, посилання апелянта на постанову ВС у складі колегії суддів КГС від 19.11.20 у справі № 910/726/20 у контексті фраз та своїм власним розумінням висновків Верховного Суду не є релевантним до справи № 904/6262/20. Застосування у справі вказаної постанови є безпідставним.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені мотиви судового рішення, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що вимоги про покладення оплати грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого на кредитора правомірні і справедливі, відтак, не погоджується з доводами скаржника про порушення судом першої інстанції статті 2, 236 ГПК України.

З приводу решти доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржена ухвала є вмотивованою, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001 р.).

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. Право скаржника порушено не було. Висновки місцевого господарського суду не спростовані.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі № 904/6262/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі № 904/6262/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.07.2022.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А. Верхогляд