РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2022Справа № 910/20532/21

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

За позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вулиця Кудрявська, будинок 26/28, місто Київ, 04053)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нотокс" (вулиця Михайлівська, будинок 24 А, місто Київ, 01001)
простягнення 15 237 120 грн 53 коп.
Представники сторін:
від позивача: Хлопузян Р.Д. - представник за довіреністю

від відповідача: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Укргазвидобування" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нотокс" про стягнення 15 237 120 грн 53 коп. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 21.07.2016 № 15-163, в тому числі: 9 340 000 грн 00 коп. основної заборгованості, 4 673 782 грн 18 коп. інфляційних втрат та 1 223 338 грн 35 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання з оплати газу, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 9 340 000 грн 00 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 4 673 782 грн 18 коп. інфляційних втрат та 1 223 338 грн 35 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 відкрито провадження у справі № 910/20532/21, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.01.2022.

Ухвалою від 20.01.2022, в порядку статей 120-121 Господарського суду міста Києва, сторін повідомлено про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 24.02.2022.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжувався двічі на той самий строк Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 та № 259/2022 від 18.04.2022.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 "Про продовження дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Підготовче засідання, призначене на 24.02.2022 не відбулось у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та активними бойовими діями у Київській області та місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 підготовче призначено на 27.06.2022.

У підготовчому засіданні 27.06.2022 суд протокольною ухвалою постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 18.07.2022.

У судове засідання 18.07.2022 з`явився представник позивача та надав пояснення по суті справи, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зв`язався вимоги ухвали суду про відкриття провадження у справі не виконав, про розгляд справи був повідомлений належним чином, а саме на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (вулиця Михайлівська, будинок 24 а, місто Київ, 01001) судом були направлені ухвали, проте поштові відправлення повернуті із зазначенням причин: за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до частин 2, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є обов`язковою. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З огляду на вищевикладене, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Нотокс" не скористалося наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, на підставі частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 18.07.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" як оператором Спільної діяльності між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (позивач у справі) , Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" та Компанією Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises АВ) за Договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 (продавець за договором), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нотокс" (відповідач у справі, покупець за договором) було укладено договір № 15-163 купівля продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на до умов даного договору.

Згідно з умовами пункту 1.2. договору, продавець у серпні 2016 року передає покупцю газ в об`ємі 5 000 000 м3. Сторони домовились про те, що зазначені обсяги природного газу можуть бути змінені у додаткових угодах.

У відповідності до пункту 3.3 договору перехід права власності на газ здійснюється до точки входу в газотранспортну систему України, в якій відбувається передача продавцем покупцю газу у відповідному місяці та оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому визначається фактичний обсяг переданого газу

Відповідно до пункту 5.1 договору ціна газу, який підлягає передачі за цим договором, за 1 000 кубічних метрів становить 5 070,00 грн., крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, що складає 1 014,00 грн., разом з ПДВ 20% - 6 084,00 грн. Вказана ціна є дійсною щодо поставки обсягів газу визначених в пункті 2.1.

Загальна вартість газу, що передається за цим Договором, складає: 25 350 000,00 грн., крім того ПДВ 20% -5 070 000,00 грн., разом з ПДВ 20% - 30 420 000,00 грн. (пункт 5.3 договору).

Пунктом 6.1. договору сторони визначили, що оплата за газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами на банківський рахунок продавця, зазначений у розділі 13 цього договору, в порядку визначеному у цьому Договорі. Причому покупець зобов`язується: до 10.08.2016 включно здійснити продавцю оплату у розмірі - 10 140 000,00 грн; до 19.08.20216 включно здійснити продавцю оплату у розмірі - 10 140 000,00 грн; до 29.08.2016 включно здійснити продавцю решту оплати у розмірі -10 140 000,00 грн.

У відповідності до пункту 12.1 договору даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє в частині поставки газу до 31.08.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладених між позивачем та відповідачем договорів, суд дійшов висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору продавцем було поставлено, а покупцем прийнято передбачений договором товар на загальну суму 30 420 000 грн 00 коп., що підтверджується наявним в матеріалах підписаним між сторонами актом прийому-передачі природного газу від 31.08.2016

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору купівлі-продажу природного газу від 21.07.2016 № 15-163 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 9 340 000 грн 00 коп.

Як вказує позивач, ту зв`язку із виникненням спору між сторонами Договору №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002, він звернувся до Арбітражного інституту Торгової палати міста Стокгольм з вимогою про розірвання вказаного договору.

23.09.2020 між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" та Компанією Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises АВ) в рамках арбітражного спору щодо розірвання Договору № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 було укладено Мирову угоду про врегулювання окремих правовідносин, якою сторони спору погодили: чисту вартість майна, яке сторони набули у зв`язку із виконанням Договору № 3 про діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 та яке є їх спільною частковою власністю; строки перерахування позивачем грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" та Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises АВ) як компенсації вартості часток останніх у праві спільної часткової власності; момент переходу до позивача права власності на частки ТОВ "Карпатигаз" та Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises АВ) у праві спільної часткової власності учасників спільної діяльності за Договором № 3 про спільну діяльність без створення юридичної особи від 10.06.2002.

Кінцевим рішенням на узгоджених умовах Арбітражного інституту Торгової палати міста Стокгольм від 05.11.2020 у справі № V/2016/114 було затверджено Мирову угоду від 23.09.2020 щодо врегулювання окремих правовідносин та завершено арбітражний спір.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.01.2021 у справі № 824/218/20 (провадження № 22-вк/824/22/2021) визнано і надано дозвіл на виконання в Україні Кінцевого рішення Арбітражного інституту Торгової палати міста Стокгольм від 05.11.2020 у справі № V/2016/114. Вказана ухвала набрала законної сили 05.02.2021.

Як зазначає позивач, на виконання вищевказаного рішення арбітражного суду, ухвали Київського апеляційного суду від 05.01.2021 та відповідно до умов Мирової угоди від 23.09.2020, 10.02.2021 ним було перераховано на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" та Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises АВ) грошові кошти в якості компенсації вартості їх часток у праві спільної часткової власності.

Листами від 11.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз"та компанія Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises АВ) підтвердили надходження на їх банківські рахунки відповідних грошових коштів, а також підтвердили перехід до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" права власності на їх частки у праві спільної часткової власності на майно сторін договору №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002.

З огляду на викладене, позивач зазначає, що з 10.02.2021 він є одноособовим кредитором у зобов`язанні за договором.

Про відповідну обставину Акціонерне товариство"Укргазвидобування" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Нотокс" листом від 19.07.2021 №10.2-09-2638, у якому, крім зазначеного, просило виконати грошове зобов`язання у сумі 9 340 000 грн 00 коп. на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

З метою досудового врегулювання спору позивачем неодноразово направлялись на адресу відповідача претензії щодо сплати суми заборгованості, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів кладення у цінні листи та поштових накладних. Проте, вказані претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару за договором купівлі-продажу природного газу від 21.07.2016 № 15-163 та факту наявності заборгованості у розмірі 9 340 000 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1 223 338 грн 35 коп., нарахованих за період прострочення з 02.04.2017 по 01.18.2021, та інфляційні втрати у розмірі 4 673 782 грн 18 коп., нарахованих за загальний період прострочення з 11.08.2016 по 01.07.2021.

Суд зазначає, що у разі прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, підлягають стягненню річні відсотки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за Договором, зокрема, в частині процентів річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат та процентів річних судом встановлено, що розмір інфляційних втрат та процентів річних, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного позивачем періоду прострочення, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам договору та є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 223 338 грн 35 коп. 3 % річних та 4 673 782 грн 18 коп. інфляційних втрат підлягають задоволенню за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нотокс" (01001, місто Київ, вулиця Михайлівська, будинок 24А, ідентифікаційний код 39775542) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (Україна, 04053, місто Київ, вулиця Кудрявська, будинок 26/28; ідентифікаційний код 30019775) 9 340 000 (дев`ять мільйонів триста сорок тисяч) грн 00 коп. основної заборгованості, 4 673 782 (чотири мільйони шістсот сімдесят три тисячі сімсот вісімдесят дві) грн 18 коп. інфляційних втрат, 1 223 338 (один мільйон двісті двадцять три тисячі триста тридцять вісім) грн 35 коп. 3 % річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 228 556 (двісті двадцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн 81 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено: 21.07.2022

Суддя Н.Плотницька