РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2022Справа № 910/21600/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Стасюка С.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тех Системс"

про стягнення 106 214,57 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тех Системс" (відповідач) про стягнення 106 214,57 грн., з яких 105 909,90 грн. основного боргу, 304,67 грн. 3 % річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного між сторонами Договору про надання гарантії № 4680-0818/PRG5.1v від 27.08.2018 позивачем видано гарантію, відповідно до якої останній взяв на себе зобов`язання виплатити бенефіціару (Міністерству оборони України) 105 909,90 грн. у випадку неналежного виконання відповідачем умов Договору про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/18/84 від 28.08.2018. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 910/21160/20, встановлено факт настання гарантійного випадку за банківською гарантією № 4680-0818/PRG5.1v від 27.08.2018 та стягнуто з позивача на користь Міністерства оборони України 105 909, 90 грн. гарантії та 2 102,00 грн. судового збору. Таким чином, сплачена банківська гарантія підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 позовну заяву залишено без руху.

25.01.2022 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/21600/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

На виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали від 31.01.2022 року про відкриття провадження у справі № 910/21600/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01133, місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 26, що підтверджується поштовим повідомленням з трек-номером 113.

Проте, зазначене відправлення з трек-номером 113 вручене відповідачу не було про що свідчить Довідка Укрпошти про причини повернення/досилання Ф.20 з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання особою кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси сторін є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Таким чином, про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/21600/21 відповідач вважається повідомленим належним чином. Позивач також повідомлений про розгляд справи належним чином, що підтверджується повернутим на адресу суду повідомленням про вручення поштового відправлення.

Станом на дату розгляду справи інших заяв та/або доказів від сторін на підтвердження своїх вимог та заперечень, в тому числі клопотань процесуального характеру до Господарського суду міста Києва не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2018 між Міністерством оборони України (Бенефіціар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тех Системс» (Принципал/відповідач) було укладено договір №286/2/18/84 про поставку товарів для державних потреб матеріально - обладнання для закладів громадського харчування.

27.08.2018 Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" (Гарант/позивач) надало Товариству з обмеженою відповідальністю «Тех Системс» банківську гарантію № 4680-0818/PRG5.1v (далі - Гарантія), відповідно до якої банк (позивач) прийняв на себе безвідкличні та безумовні зобов`язання здійснити Міністерству оборони України платіж в сумі 105 909,90 грн. у випадку настання обставин, які передбачені цією Гарантією.

Зокрема, зобов`язання у банка за гарантією виникли у разі невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору на поставку обладнання для закладів громадського харчування бенефіціару.

Відповідно до абз. 2 Гарантії, відповідальність гаранта перед бенефіціаром за цією банківською гарантією обмежується сумою, на яку вона видана. Згідно з абз. 4 Гарантії, термін дії гарантії з 27 серпня 2018 року по 01 лютого 2019 року.

В абз. 5 Гарантії зазначено, що зобов`язання гаранта перед бенефіціаром припиняється у разі настання одного з таких випадків: 1) закінчення строку дії цієї Гарантії; 2) своєчасного виконання у повному обсязі Принципалом своїх зобов`язань перед Бенефіціаром за Договором; 3) повернення оригіналу Гарантії Банку або подання Бенефіціаром письмової заяви про звільнення Банку від обов`язків за Гарантією.

В силу умов Гарантії, гарант зобов`язується виплатити бенефіціару суму гарантії, після одержання письмової вимоги останнього, в якій стверджується про те, що принципал не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору.

15.01.2019 позивачу надійшла вимога Міністерства оборони України №286/6/7052 від 26.12.2018 про перерахування йому 105 909,90 грн., у зв`язку з настанням гарантійного випадку за Гарантією, а саме те, що відповідач несвоєчасно поставив товар бенефіціару (Міністерству оборони України).

Позивач, відмовив у сплаті за гарантією бенефіціару, у зв`язку з чим останній звернувся до суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі

№ 910/21160/20, законність якого підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2021, доведено факт настання гарантійного випадку за банківською гарантією № 4680-0818/PRG5.1v від 27.08.20218 та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на користь Міністерства оборони України суму банківської гарантії у розмірі 105 909,90 грн.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі

№ 910/21160/20 позивачем було перераховано на користь Міністерства оборони України суму банківської гарантії № 4680-0818/PRG5.1v у розмірі 105 909,90 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № 23083866 від 12.11.2021.

Частиною 1 ст. 569 Цивільного кодексу України передбачено, що гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Регресу вимогу № 4519/12-01 від 17.11.2021 позивач направив відповідачу 17.11.2021, що підтверджується доказами направлення, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо сплати суми гарантії, а отже позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку суму гарантії у розмірі 105 909,90 грн., а також 3 % річних у розмірі 304, 67 грн. за період прострочення з 20.11.2021 до 24.12.2021.

Предметом позову є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього основного боргу в порядку регресу в сумі - 105 909,90 грн., та

3 % річних у розмірі 304, 67 грн. за період прострочення з 20.11.2021 до 24.12.2021.

Так згідно з доводами позивача, викладеними в позовній заяві:

1) 28.08.2018 між Міністерством оборони України (Бенефіціар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тех Системс» (Принципал/відповідач) було укладено договір №286/2/18/84 про поставку товарів для державних потреб матеріально - обладнання для закладів громадського харчування.

2)27.08.2018 Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" (Гарант/позивач) надало Товариству з обмеженою відповідальністю «Тех Системс» банківську гарантію № 4680-0818/PRG5.1v (далі - Гарантія), відповідно до якої банк (позивач) прийняв на себе безвідкличні та безумовні зобов`язання здійснити Міністерству оборони України платіж в сумі 105 909,90 грн. у випадку настання обставин, які передбачені цією Гарантією. Зокрема, зобов`язання у банка за гарантією виникли у разі невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору на поставку обладнання для закладів громадського харчування бенефіціару.

3)15.01.2019 позивачу надійшла вимога Міністерства оборони України №286/6/7052 від 26.12.2018 про перерахування йому 105 909,90 грн. гарантійного випадку за банківською гарантією.

4)Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі

№ 910/21160/20, доведено факт настання гарантійного випадку за банківською гарантією №4680-0818/PRG5.1v від 27.08.20218 та стягнуто з позивача на користь Міністерства оборони України суму банківської гарантії у розмірі 105 909,90 грн.

5)На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі

№ 910/21160/20 позивач сплатив суму банківської гарантії у розмірі 105 909,90 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № 23083866 від 12.11.2021.

6) 17.11.2021 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою в порядку ст. 569 Цивільного кодексу України щодо виконання зобов`язання за гарантією. Принципалом (відповідачем) сума гарантії в розмірі 105 909,90 грн. не сплачена.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо несплати відповідачем регресного відшкодування за гарантією та 3% річних.

Отже, на переконання суду, для вирішення справи по суті суду необхідно надати відповіді на наступні питання, що мають значення для вирішення спору:

-чи підтверджено матеріалами справи наявність регресної вимоги позивача до відповідача?

-чи наступив у відповідача обов`язок з виплати на вимогу позивача суми гарантії та вимоги про сплату 3 % річних?;

-чи правильно позивач розрахував період з 20.11.2021 до 24.12.2021 нарахування 3% річних?

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України). Аналогічне положення міститься в ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як встановлено Господарським судом міста Києва у справі № 910/21160/20 від 12.03.2021 між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відпвідальністю «Тех Систем» було укладено договір №286/2/18/84 про поставку товарів для державних потреб матеріально - обладнання для закладів громадського харчування.

27.08.2018 позивач надав відповідачу банківську гарантію № 4680-0818/PRG5.1v, відповідно до якої банк (позивач) прийняв на себе безвідкличні та безумовні зобов`язання здійснити Міністерству оборони України платіж в сумі 105 909,90 грн. у випадку настання обставин, які передбачені цією Гарантією.

Гарантія у відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання.

В силу приписів ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, відповідно до п. 9 ч. 3 розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що гарантія - це односторонній правочин, за яким гарант приймає на себе обов`язок сплатити бенефіціару на його вимогу певну грошову суму внаслідок невиконання боржником (принципалом) взятих на себе зобов`язань, забезпечених гарантією. Основна функція гарантії полягає в забезпеченні належного виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром. Отже підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.07.2021 у справі № 910/7575/20).

27.08.2018 позивач надав банківську гарантію № 4680-0818/PRG5.1v відповідачу, відповідно до умов якої гарант зобов`язується виплатити бенефіціару (Міністерству оборони України) суму гарантії, після одержання письмової вимоги останнього, в якій стверджується про те, що принципал не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору.

За наслідком невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №286/2/18/84 від 28.08.2018 позивач отримав вимогу бенефіціара про сплату за гарантією, проте, позивач відмовив у сплаті за гарантією бенефіціару.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/21160/20 від 12.03.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 позов задоволено повністю та стягнуто з позивача суму гарантії в розмірі 105 909,90 грн.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі № 910/21160/20 позивачем було перераховано суму банківської гарантії в розмірі 105 909,90 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 524 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

17.11.2021 позивач направив на адресу відповідача регресну вимогу № 4519/12-01 щодо виконання зобов`язання за гарантією.

Згідно з ст. 75 Господарського процесуального кодексу України факти виникнення зобов`язання у банку сплатити суму гарантії на вимогу бенефеціара через порушення зобов`язань принципалом, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, тому суд приходить до висновку, що позивач має право регресної вимоги до відповідача.

Враховуючи те, що відповідач не надав суду докази сплати суми гарантії позивачу, суд доходить до висновку про задоволення вимоги позивача до відповідача щодо стягнення основного боргу в розмірі 105 909,90 грн.

Позивачем в позовній заяві, також заявлено вимогу до відповідача щодо стягнення з останнього 3 % річних в розмірі 304,67 грн. за період з 20.11.2021 до 24.12.2021 (35 днів).

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2019 по справі № 924/312/18).

Суд дійшов висновку, що обов`язок сплати суми гарантії виникає в силу вимог закону з моменту сплати банком-гарантом суми гарантії принципалу, тобто в даному випадку з 12.11.2020, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з наступного дня, то суд вважає, що не дивлячись на невірну дату початку періоду нарахування 3% річних позивачем, однак така дата є пізнішою моменту прострочення відповідача, то суд задовольняє вимоги про стягнення 3% річних з визначеного позивачем періоду з 20.11.2021 по 24.12.2021, оскільки відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання раніше визначеної позивачем дати.

Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 304,67 грн. за період з 20.11.2021 по 24.12.2021.

Відповідач, всупереч ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не надав суду будь-яких належних доказів, які б спростовували заявлені позивні вимоги і належних та допустимих доказів іншого матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені судом, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що позивні вимоги Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» підлягають задоволенню.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех Системс» про стягнення 106 214,57 грн. задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех Системс" (01133, м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26, ідентифікаційний код 16282325) на користь Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк" (03150, м. Київ, вул. Ділова 9-а, ідентифікаційний код 21570492) суму основного боргу у розмірі 105 909 (сто п`ять тисяч дев`ятсот дев`ять) грн. 57 коп., 304 (триста чотири) грн. 67 коп. 3 % та судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі сімдесят) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.07.2022.

Суддя С. В. Стасюк