ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2022м. ДніпроСправа № 904/1471/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Попової Я.В.

та представників:

позивача: Мельникова А.О. адвоката;

відповідача: Команова В.В. адвоката

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецсервіс", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь", м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення 644 128,25 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецсервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" заборгованості в сумі 644128,25 грн, з яких: 615000,00 грн - основний борг, 4349,40 грн - пеня, 21204,00 грн - інфляційні втрати, 3574,85 грн - 3% річних.

Судові витрати за попереднім (орієнтовним) розрахунком у сумі 29661,93 грн, з яких: 9661,93 грн судовий збір; 20000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором підряду №21/М-297 від 29.10.2021 щодо повної та своєчасної оплати виконаних робіт з капітального ремонту генератора візка 4ПГ-400-26МУЗ.

Ухвалою суду від 14.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; відповідачу у справі запропоновано подати протягом 15-ти днів з дня вручення зазначеної ухвали відзив на позовну заяву; відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України сторонам визначено граничний строк для вчинення процесуальних дій до 14.07.2022 включно.

Ухвалою суду від 17.06.2022 задоволено клопотання представника позивача адвоката Мельникова А.О. про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання; судовий розгляд справи по суті призначено на 14.07.2022.

08.07.2022 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 615000,00 грн з підстав пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Заявлене клопотання відповідач обґрунтовує сплатою ним під час судового провадження у справі зазначеної суми боргу, на підтвердження чого до клопотання долучено копії платіжних доручень № від 14.06.2022 на суму 61500,00 грн та № від 28.06.2022 на суму 553500,00 грн.

13.07.2022 позивач подав до суду банківські виписки за 14.06.2022 та 28.06.2022 про сплату відповідачем основного боргу у загальній сумі 615000,00 грн, з яких 61500,00 грн 14.06.2022 та 553500,00 грн - 28.06.2022.

14.07.2022 представником відповідача адвокатом Комановим В.В. подано до суду відзив на позов, в якому останній, посилаючись на статтю 551 Цивільного кодексу України та статтю 233 Господарського кодексу України, просить зменшити розмір пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат на 100% від заявленого розміру та відмовити в цій частині у позові, а також відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з відсутністю доказів їх розрахунку та фактичної їх сплати позивачем, а у разі надання таких доказів зменшити розмір цих витрат до 1000,00 грн.

При цьому відповідач зазначає про те, що основна сума боргу була сплачена ним до ухвалення судом рішення, чим продемонстрована істинна причина прострочення сплати боргу скрутне становище в умовах воєнного стану. Після цього відповідач виступив з ініціативою мирного врегулювання спору, однак позивач її відхилив.

Заявляючи про зменшення заявлених до стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, відповідач посилається на складнощі у здійсненні ним господарської діяльності через блокування в умовах воєнного стану морських портів, перевантаженість залізничного транспорту, що зумовлює перебування його на межі зупинки. Також відповідач зауважує на незначному терміні прострочення виконання ним грошових зобов`язань за договором.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн, то відповідач вважає, що ця сума є неспівмірною і визначена з формальних міркувань.

Зокрема, як стверджує відповідач, ця справа є малозначною й очевидно, що складання позовної заяви не потребує особливих зусиль, специфічних навичок або значного професійного досвіду. Матеріали справи складаються з договору, специфікації до нього, акта здачі-приймання робіт, рахунку на оплату, що не вимагає тривалого часу для їх опрацювання. Визначений розмір винагороди адвоката не узгоджується з будь-якими розумними міркуваннями: в цілому вартість правової допомоги еквівалентна 8 прожитковим мінімумам для працездатних осіб або 3 мінімальним заробітним платам у місячному розрахунку.

У судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору.

При цьому позивач, наполягаючи на задоволенні позову в частині стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат з підстав, зазначених у позові, вважає за необхідне вирішувати справу без урахування відзиву на позов з підстав подання його відповідачем із пропуском строку, встановленого судом.

Представник відповідача у своїх поясненнях просить суд врахувати його правову позицію, викладену у відзиві на позов; подання відзиву з пропуском строку пояснює особливостями розподілу поштової кореспонденції на підприємстві, яка впливає на час надходження її до виконавця.

Приймаючи рішення щодо відзиву на позов, суд враховує надходження на офіційну електронну адресу відповідача, а відтак отримання ним ухвали суду про відкриття провадження у справі в день її постановлення 14.06.2022 (а.с. 39). З урахуванням встановленого судом п`ятнадцятиденного строку для надання відзиву з дня вручення ухвали відзив на позов мав бути поданий до суду не пізніше 29.06.2022. Не позбавлений був можливості подати відзив на позов відповідач також і разом із клопотанням про закриття провадження у справі в частині основного боргу, що надійшло до суду 08.07.2022, хоча ця дата також виходить за межі встановленого судом строку для подання ним відзиву на позов.

За таких обставин вбачається, що відповідач своєчасно був обізнаний про наявність відкритого судового провадження; тривала процедура розподілу між виконавцями поштової кореспонденції представником відповідача належними й допустимими доказами не підтверджена; поважність причин пропуску встановленого судом строку для подання відзиву на позов відповідачем не доведена.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене у суду відсутні правові підстави для врахування під час вирішення справи відзиву на позов.

За наслідком судового засідання судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством «Дніпровський коксохімічний завод» (далі замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецсервіс» (далі підрядник, позивач) укладено договір підряду № 21/М-297 від 29.10.2021 (далі договір).

У зв`язку із зміною найменування відповідача на Приватне акціонерне товариство «Камет-Сталь», додатковою угодою № 2 від 14.02.2022 сторонами внесені зміни до договору в частині відповідного найменування замовника за текстом цього договору та у всіх його додатках (а.с. 24).

За умовами пункту 1.1 договору за дорученням замовника підрядник прийняв на себе зобов`язання виконати роботи з капітального ремонту основних засобів за переліком, зазначеним у специфікаціях до договору.

За текстом пункту 1.2 договору роботи, передбачені в специфікаціях, є плановими й допускається їх коригування за вказівкою замовника. Склад робіт за цим договором, а також окремих обсягів (об`єктів, етапів, видів) визначається на підставі кошторисів, калькуляцій, ремонтних (дефектних) відомостей та наводиться у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Строки виконання робіт за договором, а також окремих обсягів (об`єктів, етапів, видів) визначаються відповідними додатками до договору (далі специфікаціями), які є невід`ємною частиною договору. Фактично кінцевий строк завершення робіт по окремим об`єктам визначається датою підписання замовником акта приймання виконаних робіт форми № КБ-2В з додатками, підтвердженого довідкою про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3. У специфікації може бути визначений інший склад документів, що підтверджують фактичний строк завершення робіт (пункт 1.4 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору вартість робіт, виходячи з особливості та способів виконання робіт, визначається на підставі затверджених замовником кошторисів, договірних цін, калькуляцій, протоколів узгодження договірної вартості робіт та вказується у відповідних специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Роботи вважаються виконаними з дати підписання уповноваженими представниками обох сторін акта приймання виконаних робіт і надання підрядником рахунку (пункт 3.3 договору).

Замовник проводить оплату за виконані роботи у строк до 45 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками обох сторін відповідних актів КБ-2в з додатками до цих актів, підтверджених довідками КБ-3 (або інших документів, узгоджених сторонами згідно з умовами договору) на підставі наданих підрядником рахунків і податкових накладних, якщо інше не вказано в специфікаціях (пункт 3.4 договору).

Пунктом 6.4 договору передбачено, що у випадку порушення термінів оплати, встановлених пунктом 3.4 договору, замовник сплачує підряднику неустойку за кожен день прострочення оплати в розмірі 0,01% від вартості неоплачених у строк робіт, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені.

Договір набуває чинності з дати підписання його уповноваженими представниками обох сторін, але не раніше виконання вимог установчих документів сторін щодо необхідності надання згоди на його укладення органами управління сторін, які мають відповідні повноваження (за наявності таких вимог) (пункт 11.1 договору).

Договір діє до 31 грудня 2021 року включно. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання прострочених на дату закінчення дії договору зобов`язань, у тому числі гарантійних, а також не зупиняє нарахування штрафних санкцій до дати фактичного виконання зобов`язань (пункт 11.2 договору).

Додатком № 2 до договору (Специфікація № 2 від 04.11.2021) сторони визначили:

- вид капітального ремонту ремонт генератора візка 4ПГ-400-26МУЗ, 315 кВт, техн. №55510, інв. № 05122646. РГП № 8 (R-D-2303-20-004);

- строк виконання робіт згідно з пунктом 3 цієї специфікації;

- вартість робіт 684 000,00 грн з ПДВ.

За змістом пунктів 2, 3 цієї специфікації строк виконання робіт 50 календарних днів з дати передачі об`єкта в ремонт на підставі акта, підписаного представниками сторін; роботи виконуються на ремонтній базі ТОВ «Укрспецсервіс» у м. Дніпро із застосуванням матеріалів підрядника.

Відповідно до пунктів 9, 10 специфікації оплата замовником виконаних робіт здійснюється за фактом їх виконання з наступною оплатою в строк до 30 календарних днів з дати підписання сторонами відповідних актів виконаних робіт; вартість формується із суми підписаних актів приймання виконаних підрядних робіт.

Позивач у повному обсязі виконав, а відповідач прийняв передбачені умовами договору роботи на загальну суму 684 000,00 грн, про що свідчить підписаний обома сторонами без заперечень та зауважень акт здачі-приймання виконаних робіт № 38 від 07.03.2022 (а.с. 10).

На час звернення позивача з позовом до суду замовник оплату виконаних підрядником робіт здійснив частково у сумі 69 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою за 27.05.2022 (а.с. 27).

Не сплачений відповідачем залишок грошових коштів за договором у сумі 615 000,00 (684000,00 69000,00 = 615000,00) й став причиною звернення позивача до суду з позовом.

Предметом доказування є обставини щодо виконання сторонами своїх зобов`язань за укладеним договором підряду в частині виконання робіт та їх оплати.

Відповідно до частин першої, другої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом частини четвертої статті 837 Цивільного кодексу України до окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 4 цієї глави (глава 61 - Підряд), положення цього параграфа (параграф 1 - Загальні положення про підряд) застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Згідно з частиною першою статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За приписом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт прийняття відповідачем, як замовником, виконаних позивачем у повному обсязі робіт на суму 684000,00 грн підтверджується доказами у справі та не оспорюється відповідачем, як не оспорюється ним його заборгованість на суму 615000,00 грн на час звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 9 специфікації до договору заявлена до стягнення заборгованість у сумі 615000,00 грн за виконані роботи мала бути сплачена відповідачем не пізніше 06.04.2022.

Зазначена заборгованість була сплачена відповідачем з порушенням строку під час судового провадження у справі двома платежами, а саме: 61500,00 грн - за платіжним дорученням № від 14.06.2022 та 553500,00 грн - за платіжним дорученням № від 28.06.2022, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

За таких обставин заявлене відповідачем клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 615000,00 грн підлягає задоволенню.

За частиною третьою статті 231 цього Кодексу у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Аналогічні приписи містяться у частині другій статті 343 Господарського кодексу України.

Заявлена позивачем до стягнення пеня у сумі 4349,40 грн визначена відповідно до пункту 6.4 договору із розрахунку 0,01% від суми заборгованості за загальний період з 07.04.2022 по 10.06.2022, з урахуванням часткових оплат.

За результатом перерахунку пеня підлягає зменшенню до 4342,50 грн, з яких:

3420,00 грн із заборгованості у сумі 684000,00 грн за період з 07.04.2022 по 26.05.2022 із розрахунку 0,01% за кожний день прострочення;

922,50 грн із заборгованості у сумі 615000,00 грн за період з 27.05.2022 по 10.06.2022 із розрахунку 0,01% за кожний день прострочення (з урахуванням часткової оплати: 69000,00 грн - 27.05.2022).

Стосовно позовних вимог про стягнення 3% річних й інфляційних втрат суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних у сумі 3574,85 грн розраховані із заборгованості за загальний період з 07.04.2022 по 10.06.2022, з урахуванням часткових оплат.

За результатом перерахунку 3% річних підлягають зменшенню до 3569,18 грн, з яких:

2810,96 грн із заборгованості у сумі 684000,00 грн за період з 07.04.2022 по 26.05.2022;

758,22 грн із заборгованості у сумі 615000,00 грн за період з 27.05.2022 по 10.06.2022 (з урахуванням часткової оплати: 69000,00 грн - 27.05.2022).

Заявлені до стягнення інфляційні втрати у сумі 21204,00 грн розраховані позивачем із заборгованості у сумі 684000,00 грн за квітень 2022 року з урахуванням індексу інфляції 103,1%.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд враховує таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Щодо індексу інфляції слід також зазначити, що показники індексу споживчих цін (індексу інфляції за окремі місяці та сукупного індексу інфляції за певний період часу) обчислюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та публікується в офіційних періодичних виданнях десятковим дробом, з одним числовим знаком після коми (тобто округленими до десятих). Отже, застосування у розрахунку індексу інфляції (сукупного індексу інфляції) з округленням до сотих є неправомірним.

За результатом перевірки розрахунку інфляційних втрат порушень не встановлено.

За таких обставин законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 29115,68 грн, з яких: 4342,50 грн - пеня, 3569,18 грн 3% річних, 21204,00 грн - інфляційні втрати.

Правові підстави для зменшення пені, 3% річних й інфляційних втрат відсутні.

Так, частиною першою статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених нормативних приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених правових норм також вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи: з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; терміну прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання та невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

За відсутності в законі переліку виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

При цьому винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку. Тому, передбачені законодавством санкції повинні застосовуватися у разі порушення зобов`язання.

Застосування пені сторони передбачили в договорі. Три проценти річних та інфляційні втрати встановлені законом. Пеня, три проценти річних та інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача, не є занадто великими у порівнянні із заборгованістю, на яку вони нараховані та відповідають правовій природі й призначенню штрафних санкцій та відповідальності за порушення господарських зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За змістом частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України відсутність коштів не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Докази на підтвердження наявності виняткових обставин для зменшення штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача, відсутні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких - витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Системний аналіз зазначених законодавчих норм дозволяє дійти висновку, що практична реалізація принципу судочинства в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Заявляючи у позові про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач лише попередньо визначив їх розмір, інших необхідних для цього дій не вчинив.

Разом з тим у позові представник позивача заявив про те, що докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу будуть подані ним відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин на час ухвалення рішення витрати на професійну правничу допомогу між сторонами не розподіляються.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 436,74 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам з урахуванням належного до сплати судового збору у сумі 9661,92 грн із ціни позову у сумі 644128,25 грн (29115,68х9661,92/644128,25 = 436,74).

Судовий збір у сумі 9225,01 грн, з яких: 9225,00 грн - із заявленого до стягнення основного боргу у сумі 615000,00 грн (615000,00х1,5% = 9225,00) та 0,01 грн, який є залишком від належного розміру судового збору за подання позову до суду (644128,25х1,5%=9661,92; 9661,93 - 9661,92 = 0,01), що сплачений у складі судового збору у сумі 9661,93 грн за платіжним дорученням № 587 від 09.06.2022, підлягає поверненню з Державного бюджету України відповідно до приписів пунктів 1, 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», за змістом яких внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом та закриття провадження у справі є підставою для повернення судового збору за ухвалою суду, однак лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

Можливість повернення судового збору у разі закриття провадження у справі в частині позовних вимог з підстав відсутності предмета спору відповідає як закону, так і усталеній судовій практиці, викладеній, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду від 19.02.2020 у справі № 903/181/19.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецсервіс" до Приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" про стягнення основного боргу в сумі 615000,00 грн, пені в сумі 4349,40 грн, інфляційних втрат у сумі 21204,00 грн, 3% річних у сумі 3574,85 грн задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 615000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" (ідентифікаційний код: 05393085; місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Соборна, буд. 18б) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецсервіс" (ідентифікаційний код: 19088807; місцезнаходження: 49100, м. Дніпро, проспект Героїв, буд. 17, кв. 239) пеню в сумі 4342,50 грн, інфляційні втрати в сумі 21204,00 грн, 3% річних у сумі 3569,18 грн, судовий збір у сумі 436,74 грн.

У решті позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19.07.2022.

Суддя І.І. Колісник