ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Справа№ 925/694/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Бусаєва Сергія Вікторовича

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 14.07.2021 (повний текст складено 16.07.2021)

у справі №925/694/21 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Комунального підприємства «Міський магазин» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)

до Фізичної особи-підприємця Бусаєва Сергія Вікторовича

про стягнення 102 144,03 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Міський магазин» виконавчого органу Київради (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бусаєва Сергія Вікторовича (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 102 144,03 грн. заборгованості за Договором щодо розміщення засобу пересувної дрібно-роздрібної торговельної мережі №ПД-П-10361/1220 від 13.02.2017, з яких: 68 355,56 грн. основного боргу, 15 684,54 грн. інфляційних втрат, 6584,61 грн - 3% річних, 11 519,32 грн. пені, та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання за договором щодо оплати за облаштування та утримання місця в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.07.2021 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Бусаєва Сергія Вікторовича на користь Комунального підприємства «Міський магазин» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 68355,56 грн. основного боргу, 15684,54 грн. інфляційних втрат, 6584,61 грн. - 3% річних, 11519,32 грн. пені, 2270,00 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Бусаєв Сергій Вікторович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 14.07.2021 у справі №925/694/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Також скаржник звернувся із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 14.07.2021 у справі №925/694/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення не було отримано скаржником.

Апеляційна скарга мотивована наступним:

- судом не з`ясовано обставин, що мають значення для справи - зокрема, що позивачем з 01.08.2017 по 12.02.2018 не забезпечено можливість здійснювати господарську діяльність в засобі пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та не надавались послуги з облаштування та утримання місця;

- визнано встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними - зокрема, щодо того, що позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, що підтверджується актами надання послуг, підписаними сторонами - однак, апелянт звертає увагу, що деякі акти не підписані жодною стороною.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Бусаєва Сергія Вікторовича на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.07.2021 у справі №925/694/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Фізичної особи підприємця Бусаєва Сергія Вікторовича на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.07.2021 у справі №925/694/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/694/21.

Від Господарського суду Черкаської області надійшли матеріали справи №925/694/21.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував у відпустці з 28.12.2021 по 14.01.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відновлено Фізичній особі підприємцю Бусаєву Сергію Вікторовичу строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.07.2021 у справі №925/694/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця Бусаєва Сергія Вікторовича на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.07.2021 у справі №925/694/21. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 14.07.2021 у справі №925/694/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

10.02.2022 до канцелярії суду від Комунального підприємства «Міський магазин» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зокрема, позивач в заперечення доводів відповідача щодо відсутність підписів сторін на деяких актах приймання - передачі послуг посилається на п. 2.5, 2.8. договору. Також позивач, посилаючись на п. 3.3.1. договору зазначає, що відповідач жодного разу не звертався до позивача стосовно переміщення засобу торгівлі чи неможливості здійснення господарської діяльності у визначеному договором місці.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 23 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

24.10.2019 Господарським судом Черкаської області у порядку наказного провадження за заявою Комунального підприємства «Міський магазин» виконавчого органу Київради було видано судовий наказ про стягнення з боржника - фізичної особи-підприємця Бусаєва Сергія Вікторовича на користь заявника 68355,56 грн основної заборгованості, 7581,48 грн інфляційних, 3382,00 грн 35 річних, 11453,77 грн пені та 192,10 грн судового збору.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.03.2020 у справі 925/1237/19 скасовано судовий наказ від 24.10.2019.

У подальшому 28.05.2021 позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою про стягнення 102144,03 грн заборгованості за Договором щодо розміщення засобу пересувної дрібно-роздрібної торговельної мережі №ПД-П-10361/1220 від 13.02.2017, з яких:

- 68355,56 грн основного боргу,

- 15684,54 грн інфляційних втрат,

- 6584,61 грн - 3% річних,

- 11519,32 грн пені,

та відшкодування судових витрат.

31.01.2017 відповідно до протоколу про результати торгів №60 відповідач був визнаний переможцем за лотом №ПД-П-10361 на розміщення засобу пересувної дрібно-роздрібної торговельної мережі за адресою: Площа Контрактова, 2 м. Київ, функціональне призначення: гарячі напої.

Порядок розміщення засобів пересувної дрібно-роздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібно-роздрібної торговельної мережі в м. Києві регламентовано Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради «Про затвердження Порядку розміщення засобів пересувної дрібно-роздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібно-роздрібної торговельної мережі в м. Києві» від 02.04.2015 №300.

13.02.2017 на підставі протоколу від 31.01.2017 про результати торгів №60 між Комунальним підприємством «Міський магазин» виконавчого органу Київради та фізичною особою-підприємцем Бусаєвим Сергієм Вікторовичем укладено Договір №ПД-П-10361/1220 щодо розміщення засобу пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі та додаток до Договору від 13.02.2017 №ПД-П-10361/1220 Вимоги чинного законодавства України, яких необхідно дотримуватись під час здійснення роздрібної торгівлі через засіб пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі.

Відповідно п.п.1.2., 1.3. Договору місце визначене відповідно до схеми розміщення засобів пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі міста Києва, затвердженої розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 25.09.2015 №952, від 23.07.2015 №731, від 27.04.2016 №291, місце знаходиться за адресою: Площа Контрактова, буд. 2.

Відповідно до п.п. 1.4.1., 1.4.2., 1.4.3. Договору функціональне призначення: гарячі напої, загальна площа: 6 м2, опис архетипу: автокафе, автокав`ярня.

Як передбачено п.п. 2.1.,2.2. Договору, загальна плата за облаштування та утримання місця, визначена за результатами торгів, затверджених протоколом від 31.01.2017 про результати торгів №60, складає 113422,26 грн. (в тому числі ПДВ 18903,71 грн.) за дванадцять місяців. Починаючи з дати укладення Договору плата за облаштування та утримання місця за один місяць складає суму в розмірі 9451,86 грн. (в тому числі ПДВ 1575,31 грн.).

Відповідно п. 2.4. Договору розмір плати за облаштування та утримання місця може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни відповідних цін і тарифів на підставі змін індексу інфляції, оприлюдненому (опублікованому) у встановленому порядку.

Згідно з п.2.5. Договору плата за облаштування та утримання місця зазначеного в п.2.2. Договору, сплачується стороною 2 на рахунок сторони 1 щомісячно, починаючи з другого місяця дії цього Договору протягом перших п`яти календарних днів другого місяця у вигляді платежу в розмірі не менше ніж плата за облаштування та утримання місця за місяць з обов`язковим підписанням Акта приймання-передачі послуг з облаштування та утримання місця за місяць протягом п`яти робочих днів з дня настання наступного місяця.

Відповідно до п.2.6. Договору гарантійний внесок, який був внесений стороною 2 для участі в торгах, першочергово зараховується як частина або вся сума авансового платежу, зазначеного в п.2.7. Якщо сума гарантійного внеску є меншою авансового платежу, сторона 2 зобов`язана сплатити обсяг коштів, яких не вистачає, в строк, зазначений в п.2.7.

Гарантійний внесок, який був внесений стороною 2 для участі в торгах, складає суму в розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до п.2.7. Договору зобов`язання сторони 2 по сплаті плати за облаштування та утримання місця забезпечується у вигляді авансового платежу в розмірі не менше ніж плата за облаштування та утримання місця за три місяці, а саме: сторона сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання цього Договору, а сторона 1 зараховує авансовий платіж як плату за облаштування та утримання місця за перший та два останніх місяці строку дії цього Договору.

Згідно з п.4.1. Договору Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє з 13.02.2017 по 12.02.2018, а в частині сплати стороною 2 плати за облаштування та утримання місця - до повного виконання зобов`язання.

Відповідно до п.4.2. Договору протягом п`яти робочих днів після закінчення кожного місяця протягом строку дії цього Договору сторони підписують відповідний Акт прийому-передачі послуг.

Згідно з п.4.3. Договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Позивач зобов`язання за договором від 13.02.2017 №ПД-П-10361/1220 щодо розміщення засобу пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі виконав в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами надання послуг:

№489 від 28.02.2017,

№764 від 30.03.2017,

№1217 від 28.04.2017,

№1698 від 29.05.2017,

№2228 від 29.06.2017,

№2996 від 31.07.2017,

№3245 від 31.08.2017,

№3971 від 29.09.2017,

№4421 від 29.10.2017,

№4899 від 28.11.2017,

№5071 від 27.12.2017,

№88 від 29.01.2018,

№182 від 27.02.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на виконання умов договору від 13.02.2017 №ПД-П-10361/1220 щодо розміщення засобу пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі були частково здійснені платежі в рахунок плати за облаштування та утримання місця, що підтверджуються платіжними дорученнями:

№МАВ14290 від 18.01.2017 на суму 20000,00 грн.;

№@2PL731783 від 13.02.2017 на суму 8355,57 грн.;

№@2PL215033 від 19.05.2017 на суму 8355,57 грн.;

№@2PL360045 від 01.06.2017 на суму 8355,57 грн.

Також позивач отримав від відповідача лист від 03.08.2017 з проханням не розривати договори з посиланням на тимчасову фінансову скруту та гарантував оплату за договором.

З метою безпосереднього врегулювання спору з відповідачем, позивач направив на адресу відповідача письмову претензію №1/ПД-П-10361 від 11.06.2019, відповіді на яку матеріали справи не містять.

Відповідно до бухгалтерської довідки від 30.04.2021 щодо розрахунку заборгованості за період з 13.02.2017 по 12.02.2018 по договору від 13.02.2017 №ПД-П-10361/1220 щодо розміщення засобу пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі сума основного боргу становить 68355,56 грн.

Отже, невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань стало підставою звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу та нарахувань на суму боргу з відповідача.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність права позивача на стягнення з відповідача суми заборгованості за надану послугу, а також про наявність підстав для задоволення заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних та пені з огляду на правильність їх розрахунків.

Розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бусаєва Сергія Вікторовича, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Сторони за договором є суб`єктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатного надання послуг на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правовою природою спірний договір від 13.02.2017 №ПД-П-10361/1220 щодо розміщення засобу пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі є договором надання послуг і відповідає вимогам ст. 901 ЦК України, якою встановлено, що одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір надання послуг від 13.02.2017 №ПД-П-10361/1220 щодо розміщення засобу пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Колегія суддів також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Позивач надав місце для розміщення засобу пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами надання послуг №489 від 28.02.2017, №764 від 30.03.2017, №1217 від 28.04.2017, №1698 від 29.05.2017, №2228 від 29.06.2017, №2996 від 31.07.2017, №3245 від 31.08.2017, №3971 від 29.09.2017, №4421 від 29.10.2017, №4899 від 28.11.2017, №5071 від 27.12.2017, №88 від 29.01.2018, №182 від 27.02.2018

Однак, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що деякі акти надання послуг не підписані обома сторонами, а тому не можна стверджувати про доведеність позовних вимог.

Згідно з п.2.5. Договору плата за облаштування та утримання місця зазначеного в п.2.2. Договору, сплачується стороною 2 на рахунок сторони 1 щомісячно, починаючи з другого місяця дії цього Договору протягом перших п`яти календарних днів другого місяця у вигляді платежу в розмірі не менше ніж плата за облаштування та утримання місця за місяць з обов`язковим підписанням Акта приймання-передачі послуг з облаштування та утримання місця за місяць протягом п`яти робочих днів з дня настання наступного місяця.

Пунктом 2.8. Договору передбачено, що ненадання чи несвоєчасне надання в строк, зазначений в п. 2.5. цього Договору, підписаною Стороною 2 Акт приймання - передачі послуг з облаштування та утримання місця, Сторони трактують як згоду прийняття Стороною 2 послуг за цим Договором належним чином і в повному обсязі, та стверджують, що Сторона 2 погоджується зі своїми фінансовими зобов`язаннями по розрахункам за надані послуги з облаштування та утримання місця.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, беручи до уваги презумпцію правомірності правочину, з огляду на наведені вище положення Договору, відхиляє твердження скаржника щодо недоведеності позовних вимог, що стосуються деяких наявних в матеріалах справи актів надання послуг, які не підписані обома сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, між позивачем та відповідачем було узгоджено строк сплати за надання послуг, який визначений п. 2.5 Договору - Договору плата за облаштування та утримання місця зазначеного в п.2.2. Договору, сплачується стороною 2 на рахунок сторони 1 щомісячно, починаючи з другого місяця дії цього Договору протягом перших п`яти календарних днів другого місяця у вигляді платежу в розмірі не менше ніж плата за облаштування та утримання місця за місяць з обов`язковим підписанням Акта приймання-передачі послуг з облаштування та утримання місця за місяць протягом п`яти робочих днів з дня настання наступного місяця.

Строк виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем за Договором є таким, що настав.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення вірно враховано відсутність претензій відповідача стосовно невиконання умов спірного договору.

Натомість, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом не з`ясовано обставин, що мають значення для справи - зокрема, вказуючи, що позивачем з 01.08.2017 по 12.02.2018 не забезпечено можливість здійснювати господарську діяльність в засобі пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та не надавались послуги з облаштування та утримання місця.

Скаржник зазначає, що з 01.08.2017 по 12.02.2018 не здійснював господарську діяльність у зв`язку із забороною розміщуватись у місці на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 28.07.2017 №912, яким впроваджено пішохідну зону на Контрактовій площі та по вул. Петра Сагайдачного до вул. Андріївської із забороною на них руху транспортних засобів та встановлення фізичних перешкод.

Відповідно до п. 3.3.1 Договору у випадку зміни містобудівної ситуації, державних будівельних норм, зміни у розташуванні інженерних мереж, що унеможливлює облаштування та утримання МІСЦЯ з метою діяльності в засобі пересувної дрібнороздрібної торгівельної мережі згідно з умовами цього договору, за погодження із Стороною 1 перемістити такий засіб тимчасово в інше місце, визначене Стороною 1 у письмовій формі, до закінчення строку зміни містобудівної ситуації, державних будівельних норм, зміни у розташуванні інженерних мереж.

Згідно з статтею 42 Цивільного кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, колегія суддів сприймає критично твердження скаржника про неможливість здійснення з 01.08.2017 по 12.02.2018 господарської діяльності, оскільки скаржником не надано та матеріали справи не містять звернень до позивача з цього питання.

Більше того, у матеріалах справи наявний лист відповідача від 03.08.2017 з проханням не розривати договори з посиланням на тимчасову фінансову скруту та гарантував оплату за договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ст. 903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Підсумовуючи викладене, оскільки станом на 30.04.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за послуги становить 68 355,56 грн. (основний борг), який відповідачем не сплачено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність права позивача на стягнення з відповідача суми заборгованості за надану послугу у розмірі 68 355,56 грн., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, на суму заборгованості, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України позивачем за період з 13.02.2017 по 30.04.2021 нараховано 15684,54 грн. інфляційних втрат, 6584,61 грн. - 3% річних, а також 11519,32 грн. пені з посиланням на ст.ст. 546, 549 ЦК України, ст. 232 ГК України, з урахуванням строку прострочення та обмеження розміру пені двома обліковими ставками НБУ.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши відповідні розрахунки заявлених сум інфляційних втрат, 3% річних та пені, з огляду на висновки суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу, судова колегія погоджується з судом першої інстанції про те, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача 15 684,54 грн. інфляційних втрат, 6 584,61 грн. - 3% річних, 11 519,32 грн. пені також підлягають задоволенню.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 14.07.2021 у справі №925/694/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Бусаєва Сергія Вікторовича на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.07.2021 у справі №925/694/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бусаєва Сергія Вікторовича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 14.07.2021 у справі №925/694/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №925/694/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала