УХВАЛА

м. Київ

18.07.2022Справа № 27/26-19/28
За заявою Державної податкової служби України про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа та видачу дубліката виконавчого документа стягувачеві у справі №27/26-19/28 за позовом 1) Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Державного казначейства України, 2) Державної податкової адміністрації України, 3) Державної митної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прометей" третя особа - Державна податкова адміністрація в Сумській області про стягнення 99108529,88 грн

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гарашко Т.В.

Представники сторін:

від заявника - Грищенко О.В.;

від прокуратури - Янківський С.В.;

від інших сторін - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2003 року Заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі: Державного казначейства України, Державної податкової адміністрації України, Державної митної служби України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прометей", третя особа Державна податкова адміністрація в Сумській області про стягнення 99108529,88 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2003 № 27/26, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2003 та постановою Вищого господарського суду України від 07.07.2004 позов задоволено повністю.

20.08.2004 Товариство з обмеженою відповідальністю "Прометей" звернулося до господарського суду міста Києва з заявою про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2003 № 27/26 за нововиявленими обставинами.

05.11.2004 на виконання рішення Господарського суду міста Києва, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2003, видано відповідний судовий наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2005 № 27/26 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2003 № 27/26.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2005 ухвала господарського суду м. Києва від 03.02.2005 залишена без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.09.2005 ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2005 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2005 по справі № 27/26 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва на підставі п. 2 ч. 3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2005 № 27/26-19/28 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Прометей" про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2003 № 27/26 за нововиявленими обставинами залишено без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 05.11.2004 у справі №27/26-19/28 з Державної фіскальної служби України на Державну податкову службу.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 15.06.2022 від Державної податкової служби надійшла заява про поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання у даній справі та видачу дубліката наказу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2022 вказану заяву передано для розгляду судді Сташківу Р.Б. у зв`язку зі звільнення з посади судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 06.07.2022 вказану заяву судом призначено до розгляду у судовому засіданні на 18.07.2022.

У судове засідання 18.07.2022 з`явилися представники прокуратури та заявника, які просили суд задовольнити вимоги заяви та поновити строк для пред`явлення наказу до виконання та видати дублікат відповідного наказу.

Розглянувши в судовому засіданні 18.07.2022 заяву Державної податкової служби України, судом встановлено наступне.

На обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання та видачу дублікату наказу у справі №27/26-19/28 заявник зазначає наступне.

У зв`язку із заміною стягувача з виконання наказу від 05.11.2004 у даній справі заявник листом від 29.11.2021 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому просив повідомити про стан виконання наказу у даній справі.

У відповідь на листа заявник отримав повідомлення від 10.12.2021 у якому вказано, що постановою Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 08.12.2014 повернуто виконавчий документ стягувачу, а матеріали відповідного виконавчого провадження були знищенні у зв`язку із закінченням строків його зберігання.

Заявник вказує на те, що оригінал наказу від 05.11.2004 у даній справі він не отримував, а тому відповідний наказ вважається заявником втраченим.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 №27/26-19/28 було задоволено заявлену скаргу Державної митної служби України та Міністерства доходів і зборів України на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та визнано незаконною і скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про повернення виконавчого документу стягувачеві ВП№20461569 від 08.12.2014.

Як вбачається з матеріалів справи №27/26-19/28 у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження №54055435 перебував на виконанні наказ Господарського суду міста Києва від 05.11.2004 та постановою від 02.12.2020 був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім того, у цій постанові виконавцем було зазначено, що наказ від 05.11.2004 може бути повторно пред`явлено до виконання в строк до 02.12.2023.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Станом на час видачі Господарським судом міста Києва наказу від 05.11.2004 №27/26 діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 та відповідно строк пред`явлення наказу до виконання встановлювався за правилами визначеними тією редакцією закону, проте 02.06.2016 було підписано нову редакцію Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, а відповідно Закон № 606-XIV від 21.04.1999 втратив свою чинність.

У пункті 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII вказано, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Так, у частині 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII вказано, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання про що вказано у пункті 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII).

З наведеного вище вбачається, що строк пред`явлення наказу від 05.11.2004 переривався та після винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 02.12.2020 ВП №54055435, стягувач має можливість пред`явити його до виконання повторно, проте, оскільки стягувачем за наказом від 05.11.2004 є орган державної влади, то відповідно строк пред`явлення такого наказу до виконання - протягом трьох місяців, а не трьох років, як це помилково було зазначено державним виконавцем у постанові від 02.12.2020.

А тому, строк пред`явлення наказу від 05.11.2004 на даний час є пропущеним.

Частиною 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції

Відповідно до частини 1 статті 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку та наявності обставин, які об`єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на пред`явлення наказу до виконання протягом законодавчо встановленого терміну.

При цьому, суд приймає до уваги, що в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Доказів повного виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2003 у справі №27/26-19/28 матеріали справи не містять.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд вважає заяву Державної податкової служби України про відновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання наказу від 05.11.2004 №27/26 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, відповідно до пункту 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи вищевикладені обставини та надані докази, наказ Господарського суду міста Києва від 05.11.2004 №27/26 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прометей" на користь Державного бюджету України 99108529,88 грн та 1700 грн державного мита за рахунок його активів фактично є втраченим, а тому заява стягувача про видачу дублікату наказу підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 233, 234, 235, 329 та п.19.4 Перехідних положень ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Державної податкової служби України про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа та видачу дубліката виконавчого документа стягувачеві у справі №27/26-19/28 задовольнити.

Поновити строки для пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 05.11.2004 № 27/26 до виконання з 18.07.2022.

Видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 05.11.2004 № 27/26.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків