ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2022 р. Справа№ 922/1530/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Овчинніковій Я.Д.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 13.07.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Щербань Олени Павлівни

на рішення Господарського суду Київської області

від 12.10.2021 (повний текст складено 10.12.2021)

на додаткове рішення Господарського суду Київської області

від 16.11.2021 (повний текст складено 10.12.2021)

у справі №922/1530/21 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Белвіт"

до Щербань Олени Павлівни

про стягнення 300 002,79 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Белвіт" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Щербань Олени Павлівни (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 300 002,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем було безпідставно перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 265 000,00 грн. з посиланням на договір поставки № 1017 від 30.06.2017, якого між сторонами фактично не було укладено, у зв`язку з чим, посилаючись на ст.ст. 1212, 625 Цивільного кодексу України позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно збережене майно (грошові кошти) у сумі 265000,00 грн., а також 10498,36 грн. 3% річних та 24504,43 грн. інфляційних втрат, всього 300002,79 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.05.2021 справу № 922/1530/21 передано за підсудністю до господарського суду Київської області.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.10.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з Щербань Олени Павлівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Белвіт" 265000,00 грн. безпідставно збережених коштів, 10497,12 грн. 3% річних, 24504,43 грн. інфляційних втрат та 4500,02 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Щербань Олена Павлівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2021 у справі №922/1530/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що встановлення судом факту підписання договору поставки №1017 від 30.06.2016 за допомогою факсиміле, про яке не йдеться у договорі, саме по собі не є доказом набуття майна (грошових коштів) без достатніх підстав і саме по собі не спростовує інших доказів та доводів на підтвердження численних господарських операцій за цим договором протягом 3 років.

Також скаржник зазначає, що ТОВ «Белвіт», посилаючись на ст. 1212 ЦК України, положення якої застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, як на підставу для позову, помилково вважає, що поняття «неукладений договір» і «недійсний договір» - тотожні, разом з цим судового рішення про визнання недійсним договору поставки № 1017 від 30.06.2017 не існує. Відповідач вважає, що сама по собі відсутність письмового договору між суб`єктами господарювання не є достатньою підставою для того аби вважати, що між сторонами відсутні господарські відносини з купівлі-продажу.

Також скаржник звертає увагу на те, що з призначенням платежу «Сплата за канцтовари згідно договору № 1017 від 30.06.2017 без ПДВ» ТОВ «Белвіт» протягом 2017 - 2019 років здійснювало платежі в безготівковому порядку зі свого розрахункового рахунку на рахунки у банках, відкритих на ФОП Щербань О.П., загалом на суму 792036,32 грн., що свідчить про реальні господарські операції та їх визнання обома сторонами і чого неможливо здійснити без застосування електронного цифрового підпису як директора, так і головного бухгалтера. Крім того, на протязі 2017-2019 років ТОВ «Белвіт» вважав ФОП Щербань О.П. своїм контрагентом, і як податковий агент звітував про суми виплачених на користь ФОП Щербань О.П. доходів та утриманих податків (форма 1-ДФ), про що на три електронні запити Щербань О.П., подані через електронний кабінет платника (по 2017, 2018, 2019 роках), надано 3 відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у електронному вигляді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2022 апеляційну скаргу Щербань Олени Павлівни на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2021 у справі №922/1530/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза М.Г., Кравчука Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Щербань Олени Павлівни на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2021 у справі №922/1530/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №922/1530/21.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Белвіт" через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли заперечення щодо відкриття апеляційного провадження.

Від Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи №922/1530/21.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 у зв`язку перебуванням судді Кравчука Г.А. на лікарняному, які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №922/1530/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2022 для розгляду справи №922/1530/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Чорногуз М.Г., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 апеляційну скаргу Щербань Олени Павлівни на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2021 у справі №922/1530/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Апеляційну скаргу Щербань Олени Павлівни на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2021 у справі №922/1530/21 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Від скаржника через "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків, в якій викладено обґрунтоване клопотання про поновлення.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 у зв`язку перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №922/1530/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2022 для розгляду справи №922/1530/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Щербань Олени Павлівни на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2021 у справі №922/1530/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Задоволено клопотання Щербань Олени Павлівни про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2021 у справі №922/1530/21. Відновлено Щербань Олені Павлівні строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2021 у справі №922/1530/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Щербань Олени Павлівни на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2021 для спільного розгляду з апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2021 у справі №922/1530/21. Призначено справу до розгляду на 13.07.2022.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 16.11.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Белвіт" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 922/1530/21 задоволено частково.

Стягнуто з Щербань Олени Павлівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Белвіт" 14999,94 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Щербань Олена Павлівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2021 у справі №922/1530/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Узагальнені водоводи скаржника зводяться до того, що виконавець послуг здійснював представництво ТОВ «Белвіт» в усіх справах у т.ч. адміністративних, кримінальній та господарській №922/2341/20, за договором від 06.05.2020 з численними додатковими угодами, що стосуються вартості кожної послуги, то платіжне доручення на суму 15 000 грн. не є належним доказом для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу саме у даному спорі.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному головуючому судді від 28.01.2022 апеляційну скаргу Щербань Олени Павлівни на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2021 у справі №922/1530/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза М.Г., Кравчука Г.А.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 у зв`язку перебуванням судді Кравчука Г.А. на лікарняному, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №922/1530/21.

Відповідно до витягу з протоколу передачі справи раніше визначеному головуючому судді від 02.02.2022 для розгляду справи №922/1530/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Чорногуз М.Г., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 апеляційну скаргу Щербань Олени Павлівни на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2021 у справі №922/1530/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Щербань Олени Павлівни на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2021 у справі №922/1530/21. Призначено справу до розгляду на 10.03.2022.

23.02.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2021 у справі №911/1530/21 без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Щербань Олени Павлівни на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2021 у справі №922/1530/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Призначено справу до розгляду на 13.07.2022.

29.05.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2021 у справі №922/1530/21 без змін.

Зокрема позивач у своєму відзиві наголошує на тому, що договір є неукладеним, а не недійсним, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на те, що такого судового рішення не існує. Щодо посилань відповідача на те, що відсутність письмового договору між суб`єктами господарювання не є достатньою підставою вважати, що між сторонами відсутні господарські відносини з купівлі-продажу товару, позивач вказує на те, що жодних правовідносин між ТОВ «Белвіт» та Щербань О.П. щодо поставки товару за договором № 1017 від 30.06.2017 не виникало, товар за неукладеним договором № 1017 від 30.06.2017 позивач не отримував та підстав для перерахування грошових коштів Щербань О.П. за неукладеним договором не було. Посилання Щербань О.П. у апеляційній скарзі на відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків позивач вважає необґрунтованими, оскільки вони не доводять факт реальності господарської операції.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2022 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Белвіт" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

Учасники апеляційного провадження з`явилися в судове засідання 13.07.2022 та надали свої пояснення щодо апеляційної скарги.

В судовому засіданні 13.07.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 23.12.2019 та 24.12.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Белвіт" на рахунок Фізичної особи-підприємця Щербань О.П. було перераховано кошти на загальну суму 265 000,00 грн., а саме: 250 000,00 грн. з призначенням платежу "Сплата за канцтовари згідно договору № 1017 від 30.06.2017 без ПДВ" та 15 000,00 грн. з призначенням платежу "Сплата за канцтовари згідно договору № 1017 від 30.06.2017 без ПДВ", що підтверджується копією банківської виписки, сформованої 19.04.2021, щодо руху коштів по рахунку позивача, за період з 23.12.2019 по 24.12.2019.

Позивач стверджує, що договірних взаємовідносин між позивачем та відповідачем не існувало.

Також позивач зазначає, що жодних правовідносин між ТОВ «Белвіт» та ФОП Щербань О.П. щодо поставки товару за договором № 1017 від 30.06.2017 р. не виникало та товар за неукладеним договором поставки № 1017 від 30.06.2017 він не отримував.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що грошові кошти у сумі 265 000,00 грн., які на даний час знаходяться у відповідача без правових підстав, відповідач позивачу на час прийняття рішення не повернув, у звязку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Розглянувши апеляційну скаргу Щербань Олени Павлівни на рішення, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Главою 83 Цивільного кодексу України врегульовано відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 11.02.2019 у справі №922/391/18.

Як зазначалось вище, позивач стверджує, що договірних взаємовідносин між позивачем та відповідачем не існувало.

Колегія суддів зазначає, що дана обставина щодо перерахування на рахунок ФОП Щербань О.П. коштів на суму 265000,00 грн. була встановлена під час розгляду справи № 922/2341/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Щербань Олени Павлівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Белвіт" про стягнення 702978,38 грн., з яких: сума заборгованості за договором поставки № 1017 від 30.06.2017 - 12743,61 грн.; штрафні санкції - 690234,77 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.11.2020 у справі № 922/2341/20 у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Щербань Олени Павлівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Белвіт" про стягнення 702 978,38 грн. відмовлено повністю.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 рішення Господарського суду Харківської області від 16.11.2020 у справі № 922/2341/20 залишено без, змінено мотивувальну частину рішення Господарського суду Харківської області від 16.11.2020, викладено її в редакції даної постанови.

Мотивувальну частину вказаного рішення змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.11.2020 у справі № 922/2341/20, в частині залишеній без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2021, та вказаною постановою у справі № 922/2341/20 встановлено, що спірний договір поставки від 30.06.2017 є неукладеним, оскільки не підписаний з боку відповідача.

Східний апеляційний господарський суд вказав на те, що факт укладання договору поставки № 1017 від 30.06.2017 між ФОП Щербань О.П. та ТОВ "Белвіт" та додаткової угоди від 01.07.2017 про внесення змін до договору поставки № 1017 від 30.06.2017 спростовано твердженнями ТОВ "Белвіт" в частині вільного волевиявлення щодо укладення договору та виборі контрагента, а також наданими доказами в підтвердження таких тверджень.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постанова Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 922/2341/20 набрала законної сили.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що договір, з посиланням на який здійснювалось позивачем перерахування коштів на загальну суму 265 000,00 грн., між сторонами не укладався.

Доводи скаржника щодо того, що сама по собі відсутність письмового договору між суб`єктами господарювання не є достатньою підставою для того аби вважати, що між сторонами відсутні господарські відносини з купівлі-продажу, колегією суддів залишаються поза увагою, з огляду на призначення платежу, вказане як підстава для перерахування грошових коштів 23.12.2019 та 24.12.2019 на загальну суму 265000,00 грн. на рахунок відповідача, тоді як така підстава для перерахування коштів відсутня.

Щодо доводів скаржника стосовно того, що заявлені до стягнення безпідставно набуті кошти є платежами за раніше отриманий товар за видатковими накладними, які підписані за допомогою факсимільного відтворення підпису директора ТОВ «Белвіт» та скріплені печаткою позивача, колегія суддів зазначає, що по-перше: додаткова угода про використання факсимільного підпису не укладена, з огляду на встановлення судами у справі № 922/2341/20 факту неукладення договору поставки № 1017 від 30.06.2017; по-друге: перерахування грошових коштів 23.12.2019 та 24.12.2019 на загальну суму 265 000,00 грн. було здійснено не в рахунок оплати товару, поставленого за видатковими накладними, на які відповідач посилається в підтвердження наявності між позивачем та відповідачем господарських відносин, а з призначенням платежу «згідно договору № 1017 від 30.06.2017».

Зважаючи на все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки договір № 1017 від 30.06.2017 між сторонами не укладався, то кошти у сумі 265 000,00 грн. знаходяться у відповідача без достатніх правових підстав, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого та правомірного висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 265 000,00 грн. безпідставно збережених грошових коштів підлягає задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача за час користування безпідставно набутими коштами позивача 10 498,36 грн. 3% річних та 24 504,43 грн. інфляційних втрат.

Згідно з частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 Великої Палати Верховного Суду міститься висновок про те, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, який в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України, є обов`язковим до застосування.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача 10 498,36 грн. 3% річних, нарахованих на суму 265 000,00 грн. за час безпідставного користування грошовими коштами позивача за період з 25.12.2019 по 20.04.2021.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не враховано, що 25.12.2019 - вихідний день, тому початком періоду безпідставного користування грошовими коштами позивача у сумі 250 000,00 грн. є 26.12.2019.

Перевіривши розрахунок, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сума 3% річних, нарахованих за час безпідставного користування відповідачем грошовими коштами позивача у сумі 15000,00 грн. за 25.12.2019 та у сумі 265000,00 грн. за період з 26.12.2019 по 20.04.2021 становить 10 497,12 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Водночас, позивач просить стягнути з відповідача 24504,43 грн. інфляційних втрат, нарахованих за час безпідставного користування грошовими коштами позивача у сумі 265000,00 грн. за період з 25.12.2019 по 20.04.2021.

Колегія суддів звертає увагу, що об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстацнії позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат не враховано, що прострочення у грудні 2019 року тривало менше половини місяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відповідно до перевіреного колегією суддів розрахунку, здійсненого судом першої інстанції, сума інфляційних втрат, нарахованих за час безпідставного користування відповідачем грошовими коштами позивача у сумі 265000,00 грн. за період з січня 2020 р. по квітень 2021 р. (включно) є більшою від заявленої позивачем, однак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 24 504,43 грн. інфляційних втрат в межах заявлених позовних вимог.

Зважаючи на все вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо обґрунтованості та правомірності позовних вимог з викладених вище підстав.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, 18.10.2021 до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 26 668,10 грн.

Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та доведеними на суму 15000,00 грн.

Розглянувши апеляційну скаргу Щербань Олени Павлівни на додаткове рішення, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У зазначеному позивачем у позові попередньому розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач вказав, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу на суму 15 000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 вказаної статті). Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 2 ч. 2 вказаної статті).

На підтвердження понесення ТОВ «Белвіт» судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 15 000,00 грн. позивачем до позову додано договір від 06.05.2020 про надання правничої (правової, юридичної) допомоги, укладений між Адвокатським бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Белвіт», додаткову угоду від 13.04.2021 до договору про надання правничої (правової, юридичної) допомоги від 06.05.2020, Акт від 20.04.2021 здавання-прийому наданої правничої (правової, юридичної) допомоги до договору від 06.05.2020 та платіжне доручення № 20608 від 14.04.2021 на суму 15000,00 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції № 922/1530/21 інтереси ТОВ «Белвіт» представляли адвокати Адвокатського бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» Калмикова Оксана Олександрівна на підставі ордера серії АХ № 1056400 від 18.06.2021 та Куракіна Вікторія Вікторівна на підставі ордера серії АХ № 1069273 від 27.09.2021.

06.05.2020 між Адвокатським бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Белвіт» (далі - клієнт) було укладено договір про надання правничої (правової, юридичної) допомоги.

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язується надавати клієнту правничу (правову, юридичну) допомогу (далі - послуги) на умовах та в порядку, передбачених у цьому договорі, а клієнт зобов`язується своєчасно прийняти та оплатити її.

Згідно з п. 6.2 договору оплата послуг здійснюється в національній валюті України протягом 10 робочих днів з дня виставлення рахунку.

Надання послуг підтверджується Актом наданих послуг, який виконавець направляє клієнту протягом 5 робочих днів після надання послуг за цим договором п. (6.3 договору).

Відповідно до п. 6.6 договору розрахунок вартості послуг визначається в Актах наданих послуг.

Укладеним між Адвокатським бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Белвіт» договором від 06.05.2020 про надання правничої (правової, юридичної) допомоги не було передбачено розміру гонорару та/або порядку обчислення адвокатського гонорару.

Також, між клієнтом та Адвокатським бюро підписано додаткову угоду від 13.04.2021 до договору, відповідно до п. 2 якої розділ 6 договору «Вартість послуг і порядок розрахунків» доповнено пунктом 6.14 наступного змісту: «Вартість послуг з представництва інтересів ТОВ «Белвіт» у господарському суді Харківської області за позовом ТОВ «Белвіт» до Щербань Олени Павлівни - 15000,00 грн.».

Також адвокатським бюро та клієнтом підписано Акт від 20.04.2021 здавання-прийому наданої правничої (правової, юридичної) допомоги до договору від 06.05.2020, відповідно до п. 1 якого виконавець виконав, а клієнт прийняв надану професійну правничу допомогу за договором від 06.05.2020 з представництва інтересів ТОВ «Белвіт» загальною вартістю 15000,00 грн., а саме:

- ознайомлення та аналіз наявних у ТОВ «Белвіт» документів, аналіз законодавства та судової практики - 1 год. х 2400,00 грн./год. = 2400,00 грн. (пп. 1.1.1 Акта);

- підготовка позовної заяви - 5 год. х 2400,00 грн./год. = 12000,00 грн. (пп. 1.1.2 Акта);

- підготовка додатків до позовної заяви, відправка позовної заяви до Господарського суду Харківської області, та її копії з додатками - відповідачу - 0,25 годин х 2400,00 грн./год. = 600,00 грн. (пп. 1.1.3 Акта).

14.04.2021 ТОВ «Белвіт» сплатило Адвокатському бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» 15000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 20608 від 14.04.2021 р.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем підтверджено відповідними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу на суму 15 000,00 грн.

Крім того, на підтвердження понесення ТОВ «Белвіт» судових витрат на суму 11 668,10 грн. позивачем до заяви про ухвалення додаткового рішення додано наступні документи:

- рахунки на оплату на загальну суму 11668,10 грн., а саме: № 141 від 16.07.2021 на суму 2600,00 грн., № 200 від 08.09.2021 на суму 3000,00 грн., № 224 від 07.10.2021 на суму 1515,84 грн., № 225 від 07.10.2021 на суму 2000,00 грн., № 228 від 13.10.2021 на суму 2552,26 грн.

- Акти надання послуг на загальну суму 11668,10 грн., а саме: № 3278 від 16.07.2021 на суму 2600,00 грн., № 3419 від 08.09.2021 на суму 3000,00 грн., № 5018 від 07.10.2021 на суму 1515,84 грн., № 5019 від 07.10.2021 на суму 2000,00 грн., № 5034 від 13.10.2021 на суму 2552,26 грн.

- платіжні доручення на загальну суму 11668,10 грн., а саме: № 20645 від 20.07.2021 на суму 2600,00 грн.; № 20665 від 08.09.2021 на суму 3000,00 грн.; № 20674 від 11.10.2021 на суму 2000,00 грн.; № 20675 від 11.10.2021 на суму 1515,84 грн.; № 20676 від 13.10.2021 на суму 2552,26 грн.

Як вбачається з Актів надання послуг, на підставі договору про надання правничої допомоги від 06.05.2020 виконавцем були виконані роботи (надані послуги) з надання правничої (правової, юридичної) допомоги щодо участі у судових засіданнях господарського суду Київської області у справі № 922/1530/21 (у чотирьох судових засіданнях 15.07.2021, 07.09.2021, 30.09.2021 та 12.10.2021).

Вказані послуги на суму 11 668,10 грн. надано з урахуванням витрат, пов`язаних з відрядженням у зв`язку з виїздом адвоката у судове засідання на суму 6668,10 грн., у тому числі: виплати добових з розрахунку 600,00 грн. за 1 добу відрядження та відшкодування витрат на посадочні документи (квитки) на поїзд.

Крім того, згідно з Актом надання послуг № 5019 від 07.10.2021 виконавцем було надано клієнту правничу (правову, юридичну допомогу) щодо ознайомлення з матеріалами справи вартістю 1000,00 грн., із розрахунку 1 год./1000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокати Адвокатського бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» Калмикова О.О. та Куракіна В.В. брали участь в підготовчих засіданнях 15.07.2021 та 07.09.2021, а також у судових засіданнях 30.09.2021 та 12.10.2021.

На підтвердження понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку з виїздом адвоката у судове засідання на суму 6668,10 грн. до заяви про ухвалення додаткового рішення додано накази Адвокатського бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» № 2/К від 14.07.2021, № 9/К від 30.08.2021, № 10/К від 30.09.2021 та № 11/К від 11.10.2021 про направлення у відрядження адвокатів до господарського суду Київської області з метою приймання участі у судових засіданнях у справі № 922/1530/21, згідно з якими вирішено виплатити адвокатам добові у розмірі 600,00 грн., а також додано посадочні документи (квитки) на поїзд зі сполученням Харків - Київ та у зворотньому напрямку Київ - Харків у кількості 6 шт. на загальну суму 3233,31 грн. (671,16 грн. + 694,05 грн. + 529,95 грн. + 385,89 грн. + 555,13 грн. + 397,13 грн.).

Доказів понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката на суму 1034,79 грн. матеріали справи взагалі не містять.

Отже, заявлений до відшкодування позивачем розмір витрат на правничу допомогу, у складі якого заявлено витрати, понесені у зв`язку з виїздом адвоката у судове засідання у справі № 922/1530/21 (добові та квитки), підтверджено на суму 5633,31 грн. із розрахунку: 600,00 грн. х 4 = 2400,00 грн. - добові та 3233,31 грн. - витрати на проїзд.

Заявлені до стягнення понесені позивачем витрати на суму 5633,31 грн. є фактично витратами адвоката, необхідними для надання правничої допомоги, які підлягають сплаті в порядку компенсації відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України, при цьому відповідно до цієї ж норми розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, приписами п. 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що крім надання доказів, які підтверджують здійснення витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, розмір вказаних сум має бути встановлений у договорі.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, ні у договорі від 06.05.2020 про надання правничої (правової, юридичної) допомоги, ні у додатковій угоді від 13.04.2021 до договору сторони не погодили розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для покладення на відповідача витрат у сумі 5633,31 грн., сплачених позивачем на компенсацію витрат Адвокатського бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега», понесених у зв`язку з виїздом адвоката у судове засідання у справі № 922/1530/21 (добові та квитки).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу на суму 5000,00 грн., з яких 4000,00 грн. - на участь адвокатів у 4 судових засіданнях та 1000,00 грн. - на надання послуг з ознайомлення з матеріалами справи, судом встановлено наступне.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 р. у справі № 922/1163/18.

Як вже зазначалось, умовами договору від 06.05.2020 р. з урахування додаткової угоди додаткову угоду від 13.04.2021 р., сторонами було погоджено вартість послуг з представництва інтересів ТОВ «Белвіт» за позовом ТОВ «Белвіт» до Щербань Олени Павлівни у сумі 15000,00 грн.

Вказана сума гонорару є фіксованою.

Водночас, додаткових угод між Адвокатським бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Белвіт» до договору від 06.05.2020 про надання правничої (правової, юридичної) допомоги, щодо погодження сторонами гонорару у більшому розмірі аніж 15000,00 грн. та/або погодження сторонами порядку обчислення адвокатського гонорару, суду не надано.

Посилання позивача на п. 6.1 договору, відповідно до якого вартість послуг за цим договором визначається на офіційному сайті виконавця за адресою: http://alfa-omega.kh.ua/pro-nas/price/:, правомірно не взято судом першої інстанції до уваги, оскільки не є погодженням між сторонами у встановленому законом порядку ціни договору, тобто розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару.

З огляду на викладене, відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат у сумі 5000,00 грн., понесених позивачем на професійну правничу допомогу (4000,00 грн. - на участь адвокатів у 4 судових засіданнях та 1000,00 грн. - за ознайомлення з матеріалами справи).

Таким чином, договір від 06.05.2020 про надання правничої (правової, юридичної) допомоги, укладений між Адвокатським бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Белвіт», додаткова угода від 13.04.2021 до договору про надання правничої (правової, юридичної) допомоги від 06.05.2020, Акт від 20.04.2021 здавання-прийому наданої правничої (правової, юридичної) допомоги до договору від 06.05.2020 про надання правничої (правової, юридичної) допомоги, платіжне доручення № 20608 від 14.04.2021 на суму 15000,00 грн. є належними доказами надання позивачу правової допомоги.

Відповідно до п. 3 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та доведеними на суму 15000,00 грн., проте, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 14999,94 грн..

Доводи скаржника, що судом першої інстанції порушено процесуальні норми при розгляді питання щодо фактичності, неминучості, обґрунтованості, розумності і співмірності судових витрат на професійну правничу допомогу не знайшли своє підтвердження та спростовуються вищевикладеним, тому колегією суддів відхиляються.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду від 12.10.2021 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2021 у справі №922/1530/21 відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Щербань Олени Павлівни на рішення Господарського суду від 12.10.2021 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2021 у справі №922/1530/21 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Щербань Олени Павлівни - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2021 у справі №922/1530/21 - залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2021 у справі №922/1530/21 - залишити без змін

Матеріали справи №922/1530/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 22.07.2022.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв