РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2022Справа № 910/2324/22

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г; ідентифікаційний код: 00032129)

до Приватного підприємства «Ліга Сервіс» (03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 25; ідентифікаційний код: 31778991)

про стягнення 22920,68 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.02.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з вимогами до Приватного підприємства «Ліга Сервіс» про стягнення 22920,68 грн, з яких 20000,00 грн основного боргу, 2000 грн пені, 258,10 грн 3% річних та 662,58 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що ним було помилково перераховано на користь відповідача грошову суму у розмірі 20000,00 грн, яка, не зважаючи на неодноразові звернення позивача, відповідачем не повернута, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 20000,00 грн, 2000 грн пені, 258,10 грн 3% річних та 662,58 грн інфляційних втрат.

Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про витребування доказів, відповідно до якого позивач просив суд витребувати в Акціонерного товариства «Кредобанк» виписки з банківського рахунку, належного Приватному підприємству «Ліга Сервіс», за період з 21.07.2021 по 22.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 позовну заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, встановлені судом в ухвалі від 21.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2022 відкрито провадження у справі №910/2324/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), задоволено клопотання позивача про витребування доказів, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/2324/22 відповідач повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 25), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 781, з якого вбачається, що ухвала суду про відкриття провадження у справі №910/2324/22 була отримана відповідачем 06.06.2022.

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/2324/22.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачем долучено до матеріалів справи меморіальний ордер №20802950SB від 21.07.2021 (№11) про переказ Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» готівкових коштів у сумі 20000,00 грн на рахунок Приватного підприємства «Ліга Сервіс», відкритий в Акціонерному товаристві «Кредобанк» (призначення платежу - №18/10-19 від 18.10.2019, оренда приміщення за січень, лютий, березень, червень, липень 2021 року; ФОП Бех Леся Анатоліївна, вул. Якуба Коласа).

Також, позивачем долучено до матеріалів справи меморіальний ордер №20779692SB від 21.07.2021 (№11) про переказ Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» готівкових коштів у сумі 20000,00 грн на рахунок Приватного підприємства «Ліга Сервіс», відкритий в Акціонерному товаристві «Кредобанк» (призначення платежу - №18/10-19 від 18.10.2019, оренда приміщення за січень, лютий, березень, червень, липень 2021 року; ФОП Бех Леся Анатоліївна, вул. Якуба Коласа).

У позовній заяві позивач пояснив суду, що 21.07.2021 при виконанні позивачем доручення клієнта банка - Фізичної особи-підприємця Бех Лесі Анатоліївни за меморіальним ордером №20802950SB від 21.07.2021 на переказ готівкових грошових коштів в сумі 20000,00 грн на рахунок Приватного підприємства «Ліга Сервіс», відкритий в Акціонерному товаристві «Кредобанк», в системі банківського обслуговування стався технічний збій.

Внаслідок технічного збою за дорученням клієнта (ФОП Бех Леся Анатоліївна) банк двічі здійснив переказ грошових коштів у розмірі 20000,00 грн на користь Приватного підприємства «Ліга Сервіс» на рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «Кредобанк».

При цьому, перший раз - за рахунок коштів клієнта - ФОП Бех Леся Анатоліївна; другий раз - були перераховані власні грошові кошти Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з транзитного рахунку позивача, що використовується для обліку сум платежів, які за дорученням клієнтів мають бути перераховані за призначенням отримувачам платежів.

Таким чином, в результаті технічного збою в банку по рахунку Приватного підприємства «Ліга Сервіс», відкритому в Акціонерному товаристві «Кредобанк», двічі відбуло зарахування грошових коштів (на загальну суму 40000,00 грн).

Отже, грошові кошти у сумі 20000,00 грн, які були перераховані з власного транзитного рахунку позивача (Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»), на рахунок Приватного підприємства «Ліга Сервіс», відкритий в Акціонерному товаристві «Кредобанк», є такими, що зараховані без достатніх на те правових підстав та повинні бути повернуті відповідачем позивачу.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з повідомленням про помилковий переказ №46-09/4284 від 22.07.2021, в якому просив протягом 3-х днів повернути суму у розмірі 20000,00 грн на користь банку.

Крім того, позивач через електронну пошту НБУ надіслав до обслуговуючого банку Приватного підприємства «Ліга Сервіс» повідомлення від 21.07.2021 про помилковий переказ грошових коштів у сумі 20000,00 грн з проханням повернути їх протягом 3-х днів від дати одержання повідомлення.

Також, листами від 30.07.2021 та від 05.08.2021 позивач просив відповідача повернути помилкового перераховані грошові кошти у розмірі 20000,00 грн

29.08.2021 позивач направив на адресу відповідача вимогу щодо повернення неналежним отримувачем помилкового переказу (вих. №46-09/5769/55639/2021-00/вих від 27.08.2021), яка була отримана відповідачем 01.09.2021, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта».

Зважаючи на ті обставини, що відповідач не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 20000,00 грн, позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у сумі 20000,00 грн, а також нараховані банком 2000 грн пені, 258,10 грн 3% річних та 662,58 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

У ст. 27 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» міжбанківський переказ здійснюється шляхом: 1) проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в Національному банку України; 2) проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в інших банках або в розрахунковому банку. Внутрішньобанківський переказ здійснюється банком у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України. Банки виконують міжбанківський (внутрішньобанківський) переказ на підставі міжбанківських розрахункових документів.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов`язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

У ст. 35 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» вказано, що неналежний отримувач зобов`язаний протягом трьох робочих днів від дати надходження повідомлення банку-порушника про здійснення помилкового переказу ініціювати переказ еквівалентної суми коштів банку-порушнику, за умови отримання повідомлення цього банку про здійснення помилкового переказу.

Відповідно до п. 2.35 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», банк, який помилково переказав кошти, зобов`язаний негайно надіслати повідомлення неналежному отримувачу (безпосередньо або через банк, що обслуговує цього отримувача) про здійснення йому помилкового переказу та про потребу повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення. Форма повідомлення про помилковий переказ (далі в цій главі - повідомлення), яке надсилає банк неналежному отримувачу, наведена в додатку 10 до цієї Інструкції.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з повідомленням про помилковий переказ №46-09/4284 від 22.07.2021, в якому просив протягом 3-х днів повернути суму у розмірі 20000,00 грн на користь банку; через електронну пошту НБУ надіслав до обслуговуючого банку Приватного підприємства «Ліга Сервіс» повідомлення від 21.07.2021 про помилковий переказ грошових коштів у сумі 20000,00 грн з проханням повернути їх протягом 3-х днів від дати одержання повідомлення; листами від 30.07.2021 та від 05.08.2021 позивач просив відповідача повернути помилкового перераховані грошові кошти у розмірі 20000,00 грн; 29.08.2021 направив на адресу відповідача вимогу щодо повернення неналежним отримувачем помилкового переказу (вих. №46-09/5769/55639/2021-00/вих від 27.08.2021), яка була отримана відповідачем 01.09.2021, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта».

Доказів повернення відповідачем грошових коштів у сумі 20000,00 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано. При цьому, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд судом справи №910/2324/22, однак, відзиву на позовну заяву не подав, викладені позивачем підстави позову не спростував.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги відсутність між позивачем та відповідачем будь-яких господарських зобов`язань (доказів протилежного матеріали справи не містять), якими б було передбачений обов`язок банку сплатити на користь відповідача грошові кошти у сумі 20000,00 грн, суд дійшов висновку, що отримані відповідачем від банку грошові кошти у сумі 20000,00 грн (власні кошти банку, сплачені з транзитного рахунку) є такими, що отримані та зберігаються відповідачем без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим суд дійшов висновку задовольнити позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в частині стягнення з Приватного підприємства «Ліга Сервіс» суми основного боргу у розмірі 20000,00 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2000,00 грн. за період з 28.07.2021 по 31.12.2021.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У ст. 35 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що у разі своєчасного повідомлення банком-порушником неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу та порушення неналежним отримувачем строку, встановленого пунктом 35.1 цієї статті, неналежний отримувач має повернути суму переказу, а також сплатити банку-порушнику пеню в розмірі 0,1 відсотка цієї суми за кожний день починаючи від дати завершення помилкового переказу до дня повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Перевіривши розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в частині стягнення з Приватного підприємства «Ліга Сервіс» пені у розмірі 2000,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 258,10 грн та інфляційні втрати у розмірі 662,58 грн за період з 28.07.2021 по 31.12.2021.

Згідно із частиною другою статті 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, регульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 погодилась з вказаним вище висновком.

Отже, нарахування 3% річних та інфляційних втрат за користування грошовими коштами без достатньої правової підстави (ст. 1212 Цивільного кодексу України) є правомірним.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обгрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 258,08 грн.

Таким чином, позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в частині стягнення з Приватного підприємства «Ліга Сервіс» 3% річних у розмірі 258,10 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 258,08 грн.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в частині стягнення з Приватного підприємства «Ліга Сервіс» інфляційних втрат у розмірі 662,58 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Ліга Сервіс» (03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 25; ідентифікаційний код: 31778991) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г; ідентифікаційний код: 00032129) суму основного боргу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 258 (двісті п`ятдесят вісім) грн 08 коп., інфляційні втрати у розмірі 662 (шістсот шістдесят дві) грн 58 коп. та судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак