ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/4725/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Баранець О. М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Охоти В.Б.,

представників учасників справи:

позивача - Єгоров Б.С.,

відповідача 1 - не з`явився,

відповідача 2 - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Шапран В. В., Андрієнко В. В., Буравльов С. І.

від 18.01.2022

за заявою Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"

про розподіл судових витрат у справі № 910/4725/20

за позовом ОСОБА_1

до Фонду державного майна України, Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"

про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними рішень наглядової ради,

1. Історія справи

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Фонду державного майна України та Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про: - визнання незаконними та скасування наказів Фонду державного майна України; - визнання недійсними рішень наглядової ради Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4725/20 у задоволенні позову відмовлено.

Від Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій останнє просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 80 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" 80 000,00 грн витрат на послуги адвоката.

Додаткове рішення мотивоване доведеністю надання відповідних послуг адвокатом та співмірністю розміру понесених витрат.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 у справі №910/4725/20 скасовано додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 та ухвалено нове рішення, яким заяву Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про розподіл судових витрат у справі №910/4725/20 залишено без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" надіслало докази на підтвердження розміру судових витрат суду першої інстанції 13.07.2021, тобто поза межами встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строку, що є підставою для залишення заяви без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 18.11.2021 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 у справі №910/4725/20. Справу №910/4725/20 передано до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що:

- частиною 7 статті 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку;

- рішення у справі №910/4725/20 Господарським судом міста Києва ухвалено 07.07.2020. Перебіг встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України 5-денного строку для подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу почався 08.07.2020, останнім днем строку є 13.07.2020 (оскільки 12.07.2020 є вихідним днем);

- докази на підтвердження розміру судових витрат Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" надіслало до суду першої інстанції 13.07.2020, що підтверджується описом вкладення до цінного листа з печаткою Укрпошти та поштовою квитанцією. Тобто Акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" подано заяву з доказами розміру понесених судових витрат в останній день строку, шляхом здачі заяви на пошту;

- оскільки Акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" не пропущено строк на подання доказів розміру понесених судових витрат, відсутні підстави для застосування частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

2. Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 частково скасовано додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі № 910/4725/20 та ухвалено нове рішення. Заяву Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" 52 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

- у матеріалах справи наявний відзив Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" на позовну заяву з викладенням відповідних заперечень на аргументи позивача. Отже, написання та подання відзиву безпосередньо пов`язано з розглядом справи, а витрачений адвокатом час, що становить 8 год., відповідає критеріям співмірності та обґрунтованості;

- кількість витраченого часу 3 год. на подання клопотання на ознайомлення з матеріалами справи та проведення ознайомлення з матеріалами справи, на переконання колегії суддів, є завищеною. З матеріалів справи убачається, що станом на час ознайомлення представника Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" з матеріалами справи, справа містила 172 аркуші. При цьому, у справі були наявні позовна заява, відзив Фонду державного майна України на позовну заяву та відповідь позивача на відзив Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" з доданими доказами, які попередньо надсилалися поштою та електронною поштою на адресу Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод". Тому, на переконання колегії суддів, витрачений адвокатом часом на зазначені дії не відповідає критерію співмірності, а тому витрати підлягають зменшенню до 2 год. часу, що у грошову еквіваленті складатиме 4000,00 грн;

- щодо послуг в частині підготовки та подання клопотання про надання строку для підготовки заперечень, на здійснення яких було витрачено 1 год. часу вартістю 2000,00 грн, суд не вбачає підстав для зменшення витрат у зазначеній частині, оскільки матеріали справи містять відповідне клопотання відповідача-2, належним чином обґрунтоване необхідністю надання додаткового часу на реалізацію процесуальних прав;

- послуги в частині аналізу отриманої інформації за результатами ознайомлення з матеріалами справи, підготовки та надсилання сторонам і суду заперечень на відповідь на відзив не відповідають критеріям реальності та обґрунтованості. Так, проаналізувавши зміст поданих відповідачем-2 заперечень на відповідь позивача на відзив, що складаються, фактично, з 3-ох аркушів, суд зазначає, що вказані заперечення практично повністю скопійовані з відзиву на позовну заяву і не містять будь-яких нових обставин та спростування правової позиції позивача. Отже, на переконання колегії суддів, зазначені витрати, хоча і є пов`язаними з розглядом справи, однак не відповідають критеріям співмірності щодо: - виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягу наданих адвокатом послуг. На проведення зазначених дій було витрачено адвокатами виконавця 8 год. часу загальною вартістю 16000,00 грн. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за можливе відмовити заявнику у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у вказаній частині;

- щодо витрат відповідача-2 в частині участі в судових засіданнях шляхом представництва адвокатами прав та інтересів замовника в Господарському суді міста Києва, які відбулися 29.05.2020, 23.06.2020 та 07.07.2020, підготовки до судового розгляду та участі в дебатах, колегія суддів також вважає, що наведені витрати не відповідають критеріям співмірності в частині витраченого адвокатами часу. На проведення зазначених дій було витрачено адвокатами виконавця 10 год. часу загальною вартістю 20000,00 грн. Однак, з матеріалів справи убачається, що загальна тривалість судових засідань у Господарському суді міста Києва склала 1 год. 33 хв. З розрахунку відповідача-2 неможливо встановити, що останнім обґрунтовано, скільки саме часу було витрачено адвокатами на підготовку до судових засідань. При цьому, заявником також не вказано у розрахунку, що наведені витрати включали в себе час на проїзд до суду та очікування судових засідань. З матеріалів справи убачається, що судове засідання, призначене на 29.05.2020 о 12:00 год., відбулося з затримкою майже у 55 хв., судове засідання, призначене на 23.06.2020 о 16:20 год., відбулося з затримкою майже в 1 год. 25 хв., а судове засідання, призначене на 07.07.2020 о 15:40 год., відбулося з затримкою у 27 хв. Таким чином, здійснивши самостійний розрахунок, колегія суддів зауважує на тому, що загальний час очікування судових засідань представником заявника складає 2 год. 47 хв. Таким чином, витрати на правову допомогу відповідача-2 в частині участі у судових засідання має бути зменшено з 10 год. до 5 год., що у грошову еквіваленті складатиме 10000,00 грн;

- оскільки заявлений відповідачем-2 до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, що наведені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, до стягнення з позивача підлягають витрати Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, в сумі 52000,00 грн, що відповідає витраченому часу 26 год;

- доводи позивача з приводу того, що Акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" в порушення частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів не зроблено заяви про подання до суду доказів понесених судових витрат відхиляються судом, оскільки у поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву представник Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" навів попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, який становитиме 300000,00 грн. При цьому, відповідачем-2 також зазначено, що докази фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу буде надано у порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Викладення такої заяви безпосередньо у тексті відзиву на позовну заяву не суперечить нормам Господарського процесуального кодексу України та є належним повідомленням учасників справи про намір подати докази понесення судових витрат у порядку, встановленому частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі скаржник просить змінити постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 шляхом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , з 52 000,00 грн до 14 000,00 грн.

ОСОБА_1 у якості підстав касаційного оскарження постанови апеляційного господарського суду зазначив пункти 1 та 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги статей 126 та 129 Господарського процесуального кодексу України, та посилається на правові висновки Верховного Суду щодо їх застосування, викладені у постановах від 22.12.2018 у справі № 826/856/18, від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 06.03.2019 у справі № 910/15357/17, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, від 21.07.2020 у справі № 915/1654/19, від 04.11.2020 у справі № 9901/264/19. Також ОСОБА_1 зауважує, що місцевим господарським судом не було розглянуто клопотання про дослідження записів судових засідань, що мали значення для з`ясування всіх обставин справи (пункт 3 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України).

4. Позиція Верховного Суду

З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, та згідно із компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Разом із тим, згідно із статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об?єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Верховний Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». Європейський суд з прав людини вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції Акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" було надано: - копію договору №3 про надання правової допомоги від 28.04.2020; - копію додаткової угоди №3 від 18.05.2020 до договору про надання правової допомоги від 28.04.2020; - ордер серії КС № 654936 від 26.05.2020 на надання правової допомоги Акціонерному товариству "Одеський припортовий завод" в Господарському суді міста Києва, виданий Адвокатським бюро "Сергія Антонюка" на ім`я адвоката Антонюка С.В.; - копію свідоцтва про право Антонюка С.В. на заняття адвокатською діяльністю; - копію акта від 08.07.2020 приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги за додатковою угодою №3; - оригінал платіжного доручення №4842 від 10.07.2020 на суму 80000,00 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до пункту 2 додаткової угоди від 18.05.2020 до договору про надання правової допомоги від 28.04.2020 сторони погодили вартість послуг - суму винагороди виконавця за повне процесуальне обслуговування справи № 910/4725/20 в Господарському суді міста Києва, виходячи з почасової оплати в розмірі 2000,00 грн за один час фактично виконаної роботи, загальний обсяг якої визначається на підставі підписаного сторонами акта, який є підставою для стягнення витрат на правову допомогу. Загальна сума наданих послуг не може перевищувати 80000,00 грн.

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 08.07.2020 за додатковою угодою №3 виконавець за завданням замовника надав наступні послуги: - повне ознайомлення з копіями матеріалів справи №910/4725/20 та аналіз отриманої інформації від замовника, пошук та аналіз судової практики з аналогічних справ, опрацювання правової позиції у справі з урахуванням судової практики. На проведення зазначених дій було витрачено адвокатами виконавця 10 год. часу загальною вартістю 20 000,00 грн; - підготовка відзиву на позовну заяву з запереченнями щодо позиції позивача та направлення сторонам у справі і суду. На проведення зазначених дій було витрачено адвокатами виконавця 8 год. часу загальною вартістю 16 000,00 грн; - підготовка та подання 10.06.2020 клопотання на ознайомлення з матеріалами справи та проведення 22.06.2020 ознайомлення в приміщенні суду з матеріалами справи шляхом зняття фотокопій документів. На проведення зазначених дій було витрачено адвокатами виконавця 3 год. часу загальною вартістю 6 000,00 грн; - підготовка та подання 23.06.2020 клопотання про надання строку для підготовки заперечень. На проведення зазначених дій було витрачено адвокатами виконавця 1 год. часу загальною вартістю 2 000,00 грн; - аналіз отриманої інформації за результатами ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та надсилання 03.07.2020 сторонам і суду заперечень на відповідь на відзив. На проведення зазначених дій було витрачено адвокатами виконавця 8 год. часу загальною вартістю 16 000,00 грн; - участь в судових засіданнях шляхом представництва адвокатами виконавця прав та інтересів замовника в Господарському суді міста Києва, які відбулися 29.05.2020, 23.06.2020 та 07.07.2020, підготовка до судового розгляду та участі в дебатах. На проведення зазначених дій було витрачено адвокатами виконавця 10 год. часу загальною вартістю 20 000,00 грн. Загальний обсяг витрат часу адвокатами виконавця за повне процесуальне обслуговування справи № 910/4725/20 в Господарському суді міста Києва складає 40 год. часу за ціною по 2000,00 грн за одну годину, загальною вартістю 80 000,00 грн.

Позивачем було подано заперечення на заяву Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про розподіл судових витрат, які обгрунтовані тим, що заявлені до відшкодування судові витрати є неспівмірними зі складністю справи та необґрунтованими, у зв`язку з чим Лелетом Т.Ю. наведено власний розрахунок витраченого відповідачем-2 часу, який на його переконання становить всього 7 год. Також, на переконання скаржника, представник Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" у судовому засіданні не робив жодних заяв про наміри подати докази на підтвердження розміру понесених судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, що виключає задоволення відповідної заяви.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що надавши оцінку договору №3 про надання правової допомоги від 28.04.2020, додатковій угоді №3 від 18.05.2020 до договору про надання правової допомоги від 28.04.2020, акту від 08.07.2020 приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги за додатковою угодою №3, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, є завищеними (зокрема, витрачений адвокатом час на подання клопотання на ознайомлення з матеріалами справи та проведення ознайомлення з матеріалами справи не відповідає критерію співмірності; послуги в частині аналізу отриманої інформації за результатами ознайомлення з матеріалами справи, підготовки та надсилання сторонам і суду заперечень на відповідь на відзив не відповідають критеріям реальності та обґрунтованості; витрати в частині участі в судових засіданнях шляхом представництва адвокатами прав та інтересів замовника в суді, підготовки до судового розгляду та участі в дебатах, не відповідають критеріям співмірності в частині витраченого адвокатами часу), витрати в сумі 80 000,00 грн є неспівмірним з обсягом і складністю наданих послуг та, врахувавши заперечення позивача на заяву Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про розподіл судових витрат, дійшов правильного висновку, що до стягнення з позивача підлягають витрати Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, в сумі 52 000,00 грн, що відповідає витраченому часу 26 год.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України). Верховним Судом не встановлено порушень судом апеляційної інстанції у застосуванні положень статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, необхідно зазначити про недоречність посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції при здійсненні розподілу витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, викладених у справах № 826/856/18, № 910/15944/17, № 910/15357/17, № 915/237/18, № 466/9758/16-ц, № 915/1654/19, № 9901/264/19 з огляду на таке.

У справі № 826/856/18 Верховний Суд зазначив наступне: - з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ряд послуг, як-то: зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій, які надавалися позивачу, дублюють одна одну, не мали впливу на хід розгляду справи та не потребують спеціальних професійних навиків. Акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 19.04.2018 № 19/03/18 містить вид послуг (зібрання необхідних доказів), що не були передбачені договором. А клопотання щодо доручення до матеріалів справи рішення у справі № 754/17177/17, як доказ на підтвердження обставин щодо зібрання адвокатом необхідних доказів, не містить детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійсненим ним витрат, необхідних для їх зібрання; - наведене спростовує доводи позивача, наведені у касаційній скарзі, на обґрунтування вимог щодо безпідставності зменшення судом апеляційної інстанції розміру витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції; - таким чином, зменшення судом апеляційної інстанції розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою, яка була надана адвокатом Рибченко Н.М. під час складання та подання апеляційної скарги, є обґрунтованим. При цьому, Верховний Суд у цій справі не робив висновок щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

У справі № 910/15944/17 Верховний Суд частково задовольнив заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції. При цьому, Верховний Суд виходив з того, що: - відповідачем згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України було доведено надання йому адвокатом Каплієнком В.Є. вказаних послуг у суді касаційної інстанції; - однак, з огляду на те, що такі витрати у сумі 65 000, 00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді касаційної інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді касаційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію позивача-2; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з Міністерства оборони України становить надмірний тягар для позивача - 2, що суперечить принципу розподілу таких витрат, Верховний Суд дійшов висновку про стягнення з Міністерства оборони України на користь відповідача 32 500, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.

У справі № 910/15357/17 Верховний Суд погодився із висновками судів про наявність підстав для зменшення розміру витрат Товариства на професійну правничу допомогу на 50% від попередньо заявленої суми та судових витрат, понесених стороною у даній справі. При цьому, Верховний Суд зазначив, що: - у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, Підприємець не надав. Між тим, суди попередніх інстанцій дослідили додані до заяви про розподіл судових витрат докази (звіти по договору про надання правових послуг від 09.10.2017 №3817, акти здачі-приймання робіт, рахунки, платіжні доручення) та не встановили недотримання Товариством (його представником) вимог частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України; - поряд з цим, аналіз наведених норм частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У справі № 915/237/18 Верховний Суд зазначив, що: - суди попередніх інстанцій, надавши повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів Товариства щодо розподілу судових витрат, з дотриманням норм процесуального права, навівши в судових рішеннях у справі необхідне мотивування, дійшли висновку про стягнення з Підприємства на користь Товариства витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій; - при касаційному перегляді оскаржуваних судових рішень Суд не встановив в діях судів першої та апеляційної інстанції порушень приписів статей 123, 126 Господарського процесуального кодексу України, неправильного застосування норм матеріального права або інших порушень норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судами незаконного рішення.

У справі № 466/9758/16-ц суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів, зокрема, відповідної квитанції, які б підтверджували факт сплати адвокату 1 359,34 грн, а щодо витрат на правову допомогу в розмірі 5 125 грн, то заявник до закінчення судових дебатів не подала доказів про розмір витрат та не зробила відповідної заяви про це. Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції. При цьому, Верховний Суд у цій справі не робив висновок щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

У справі № 915/1654/19 Верховний оцінюючи обґрунтованість заяви відповідача, заперечення та відзиву позивача в контексті положення пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважав, що заявлена відповідачем сума є необґрунтованою. При цьому, Суд погодився з доводами позивача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу відповідача з реальним обсягом такої допомоги у суді касаційної інстанції, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у Верховному Суді та тривалість судових засідань), критерію реальності таких витрат. Відтак, Суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді касаційної інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок позивача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката.

Суд зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу жодним чином не суперечать висновкам викладеним у вказаних скаржником справах № 826/856/18, № 910/15944/17, № 910/15357/17, № 915/237/18, № 466/9758/16-ц, № 915/1654/19, в яких питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу вирішувалось за встановлених судами обставин у цих справах, на підставі наданих сторонам доказів.

Водночас, посилання скаржника у касаційній скарзі на ухвалу Верховного Суду у справі № 9901/264/19 Судом до уваги не беруться, оскільки згідно із частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Крім того, Суд відхиляє доводи скаржника про наявність підстав для скасування судових рішень на підставі пункту 3 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Зазначені доводи скаржника обґрунтовані тим, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про дослідження записів судових засідань.

Так, за доводами скаржника зазначені звукозаписи підтверджують факт того, що представником Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" в судовому засіданні 07.07.2020 в суді першої інстанції не було подано до суду жодних заяв, в тому числі заяви з приводу подання доказів на відшкодування судових витрат. Натомість, не подання заяви про намір подати докази щодо відшкодування судових витрат в день ухвалення судом першої інстанції рішення, на думку позивача, є підставою для залишення без розгляду заяви Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про ухвалення додаткового рішення на підставі частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічні доводи були викладені скаржником в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції відхиляючи зазначені доводи позивача з приводу того, що Акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" в порушення частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів не зроблено заяви про подання до суду доказів понесених судових витрат, встановив, що відповідно до вимог частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" у відзиві на позовну заяву навело попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що відповідачем-2 у відзиві зазначено, що докази фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу буде надано у порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому, як правомірно зазначено апеляційним господарським судом, викладення такої заяви безпосередньо у тексті відзиву на позовну заяву не суперечить нормам Господарського процесуального кодексу України та є належним повідомленням учасників справи про намір подати докази понесення судових витрат у порядку, встановленому частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, перевіривши постанову суду апеляційної інстанції в межах вимог та доводів касаційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного судового акта не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 у справі № 910/4725/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді О. М. Баранець

І. Д. Кондратова