ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2022 р. Справа№ 910/4243/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Нестеренко С.В. за ордером;

від відповідача: Шалашова В.І. за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробнича фірма "Промтехснаб"на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 (повний текст складено 02.08.2021)

у справі №910/4243/21 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробнича фірма "Промтехснаб"до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум"

про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробнича фірма "Промтехснаб" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" (далі - відповідач, Банк), у якому просило суд визнати припиненими зобов`язання позивача за Кредитним договором на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії №112/КЛ/14 від 10.12.2014 (далі - кредитний договір).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок задоволення відповідачем, як кредитором по кредитному договору, своїх вимог до позивача, як позичальника, шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки та набуття у власність предмета іпотеки за іпотечним договором №112/КЛ/14/І-3 від 09.04.2015, укладеним між Банком та ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології" (іпотекодавцем) в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позивача, іпотечні зобов`язання з моменту державної реєстрації права власності на іпотечне майно за банком припинились, тому будь-які наступні вимоги банку щодо виконання позивачем, як позичальником, основного зобов`язання за кредитним договором є недійсними.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Господарським судом Кіровоградської області розглядається справа №912/3802/17 про стягнення заборгованості за кредитним договором з позивача та його фінансових поручителів; іпотекодавець оскаржував позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки і лише 25.02.2021 було прийнято остаточне судове рішення на користь Банку; вартість майна, на яке було звернуто стягнення, менше розміру заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 липня 2021 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробнича фірма "Промтехснаб" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки Банк скористався своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення своїх вимог за кредитним договором; набуття Банком у власність предмета іпотеки призвело до припинення іпотечного зобов`язання на підставі абз.4 ч.1 ст.17 Закону України "Про іпотеку" з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за Банком та зумовлює недійсність всіх наступних вимог Банку щодо виконання позивачем основного зобов`язання за кредитним договором в порядку ч.4 ст. 36 вказаного Закону; судом не було надано оцінки доводам позивача щодо застосування висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 26.02.2019 у справі №914/355/17; не надавши оцінки аргументам позивача щодо врахування вказаних висновків, суд вдався до обґрунтування обрання позивачем неналежного способу захисту; розгляд справи №912/3802/17 (щодо стягнення заборгованості за кредитним договором) зупинено до набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні, а позивач має право на правову визначеність і обрав належний спосіб захисту.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що вартість майна, на яке було звернуто стягнення, менше розміру заборгованості за кредитним договором; зобов`язання за кредитним договором забезпечені не лише однією іпотекою, тому звернення стягнення на неї не може призводити до припинення основного зобов`язання і положення ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" не поширюються на правовідносини сторін у даному випадку; кримінальне провадження, до завершення якого зупинено провадження у справі №912/3802/17, порушено за заявою акціонера позивача і одночасно директора іпотекодавця за фактом начебто незаконного заволодіння Банком іпотечним нерухомим майном.

У додаткових поясненнях від 16.12.2021 відповідач наводить свої заперечення щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору.

У клопотанні від 20.12.2021 представник позивача просив долучити до матеріалів справи копію рішення Печерського районного суду м.Києва від 05.10.2021 у справі №757/15304/20-ц, яким задоволено позов одного із поручителів позивача по цьому ж кредитному договору і визнано поруку припиненою.

За клопотаннями представників сторін судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Преміум", як кредитодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича фірма "Промтехснаб", як позичальником, був укладений кредитний договір №112/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії за умовами якого (з урахуванням всіх змін та доповнень, внесених до нього), Банк відкрив позичальнику відновлювальну мультивалютну відкличну кредитну лінію у доларах США з лімітом у сумі, еквівалент якої не може перевищувати 2 405 000,00 (два мільйони чотириста п`ять тисяч) доларів США 00 центів або в гривні у сумі, еквівалент якої не може перевищувати 2 405 000,00 (два мільйони чотириста п`ять тисяч) доларів США 00 центів за курсом, встановленим Національним банком України в день надання коштів на умовах, передбачених цим договором, а також здійснює управління цією кредитною лінією, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, в межах строку кредитування, встановленого в п.1.3. кредитного договору, із розрахунку 11,0 процентів річних за користування кредитними коштами в доларах США та 19,5% процентів річних за користування кредитними коштами в національній валюті, починаючи з 01.07.2017 року, сплатити комісійну винагороду за надання (управління) кредитом із остаточним терміном повернення кредиту 18 січня 2019 р (том 1 а.с.12-46).

Пунктом 1.3 кредитного договору (в первісній редакції) сторони домовились, що виконання зобов`язань за цим договором, забезпечуються: іпотекою житлової трикімнатної квартири, що належить ОСОБА_1 ; іпотекою житлової однокімнатної квартири, що належить ОСОБА_1 ; заставою зерна кукурудзи врожаю 2014 року, що належить позичальнику; порукою фізичної особи ОСОБА_1 ; порукою ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології"; порукою ТОВ "Октава Інтер".

Додатковим договором №1 від 09.04.2015 сторони, у тому числі, змінили п.1.3 кредитного договору, та визначили, що договір забезпечується: іпотекою житлової трикімнатної квартири, що належить ОСОБА_1 ; іпотекою житлової однокімнатної квартири, що належить ОСОБА_1 ; іпотекою нерухомого майна, що належить ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології"; заставою обладнання, що належить ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології"; порукою фізичної особи ОСОБА_1 ; порукою ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології"; порукою ТОВ "Октава Агро".

Додатковим договором №2 від 05.08.2015 сторони виклали договір у новій редакції кредитний договір, в якій умови забезпечення кредиту визначені пунктами 2.1, 2.2.

Додатковим договором №3 від 13.01.2016 до кредитного договору викладено у новій редакції пункт 2.1 кредитного договору та визначено, що кредит забезпечується: іпотекою житлової трикімнатної квартири, що належить ОСОБА_1 ; іпотекою житлової однокімнатної квартири, що належить ОСОБА_1 ; іпотекою нерухомого майна, що належить ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології"; заставою обладнання, що належить ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології"; рухомим майном (зерном), яке належить позичальнику; порукою фізичної особи ОСОБА_1 ; порукою ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології"; порукою ТОВ "Октава Агро".

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології", як іпотекодавцем, був переданий за Іпотечним договором №112/КЛ/14/1-3, посвідченим 09.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим № 1935, з урахуванням положень договору про внесення змін та доповнень № 1 від 13.01.2016, предмет іпотеки: нерухоме майно: комплекс будівель і споруд виробничо-складської бази (зерносховище місткістю 30 тис тон), що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, смт. Павлиш, вул. Яблунева (попередня назва - 40 років Перемоги), буд. 68, зокрема, згідно переліку переданого в іпотеку нерухомого майна, що наведений в зазначеному договорі про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору № 112/КЛ/14/1-3. Сторони оцінили предмет іпотеки в сумі 77 061 300,00 грн (том 1 а.с.47-64).

Також були укладені й інші відповідні договори застави, поруки, іпотеки (том 1 а.с.186-200).

23.08.2016 що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором банком на адресу позичальника та іпотекодавця були направлені вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором №112/КЛ/14 від 10.12.2014, що склала станом на 18.08.2016 року: 1998471,29 дол США та 10487944,00 грн заборгованості за основними боргом (кредитом), 155917,30 дол США заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами, 715243,21 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами, 124 365,24 грн пені за несвоєчасну сплату основного боргу в гривні, нараховану згідно п.6.3 договору, 2 381 730,65 грн пені за несвоєчасну сплату основного боргу в доларах США, 230223,62 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами в доларах США, нараховану згідно п.6.3 кредитного договору, 46 489,58 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитним коштами, нараховану згідно п.6.3 кредитного договору, 2 475 418,53 грн штрафу, нарахованого згідно п.6.5 кредитного договору; та повідомлено, що у разі невиконання вимог за договором банк має право у відповідності до вимог ЗУ "Про іпотеку" звернути стягнення на предмет Іпотеки, шляхом визнання права власності (том 1 а.с.65-71).

Відповідно до умов додаткового договору № 4 до кредитного договору, (зокрема п.4), що був укладений 20.07.2017 року, банк та позичальник домовились про наступний графік погашення процентів, нарахованих та несплачених за період з 01.03.2016 р. по 30.06.2017 р. включно, з врахуванням перерахунку, зазначеного в п. 3 Додаткового договору № 4 (том 1 а.с. 72-74), а саме:

- в строк до 26.07.2017р. включно в сумі, не меншій еквіваленту 30 000,00 доларів США 00 центів. У разі повного або часткового невиконання зазначеної умови, терміном (датою) остаточного повернення Кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за цим Кредитним договором є 27.07.2017 включно;

- в строк до 15.08.2017р. включно в сумі, не меншій еквіваленту 90 000,00 доларів США 00 центів. У разі повного або часткового невиконання зазначеної умови, терміном (датою) остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за цим Кредитним договором є 16.08.2017 включно;

- в строк до 15.09.2017р. включно в сумі, не меншій еквіваленту 130000,00 доларів США 00 центів. У разі повного або часткового невиконання зазначеної умови, терміном (датою) остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за цим Кредитним договором є 18.09.2017 включно;

- в строк до 16.10.2017р. включно остаточну суму процентів, перерахованих згідно п. З цього Додаткового договору. У разі повного або часткового невиконання зазначеної умови, терміном (датою) остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за цим Кредитним договором є 17.10.2017 включно".

Відповідач вказує, що оскільки позичальником були порушені умови кредитного договору, а саме графік погашення процентів відповідно до п.4 додаткового договору №4, - не сплачений черговий платіж в строк до 15.08.2017 року, то відповідно до умов кредитного договору (датою) остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за цим кредитним настав 16.08.2017.

У грудні 2017 в зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору позичальником, ПАТ "КБ "Преміум" звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом у справі №912/3802/17 до ТОВ ТВФ "Промтехснаб" та його фінансових поручителів ТОВ "Октава Агро" і ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології" про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №112/КЛ/14 від 10.12.2014 року в розмірі 78 394 377,68 грн.

02.02.2018 державним реєстратором Смалиус В.В., Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області на підставі наданих ПАТ "КБ "Преміум" документів було зареєстровано за Банком право власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором №112/КЛ/14/1-3, посвідченим 09.04.2015: комплекс будівель і споруд виробничо-складської бази (зерносховище місткістю 30 тис тонн), що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, смт. Павлиш, вул. Яблунева (попередня назва - 40 років Перемоги), буд 68 (том 1.а.с. 75-79)

01.03.2018 не погоджуючись з реєстрацією за Банком права власності на предмет іпотеки ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології" (іпотекодавецт) подало скаргу до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, щодо скасування реєстраційних дій, які були вчинені 02.02.2018 державним реєстратором Смалиусом В.В. Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області з підстав неотримання від Банку вимог про погашення заборгованості та про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки № 01304/1903 від 23.08.2016.

За результатом розгляду скарги, відповідно до висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції від 12.03.2018, Міністерством юстиції України прийнято рішення у формі Наказу № 975/5 від 03.04.2018, яким було скасовано реєстраційні дії, вчинені 02.02.2018 державним реєстратором Смалиус В.В., Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, а саме реєстрацію в порядку статті 37 Закону України "Про іпотеку" за Банком права власності на предмет іпотеки - комплекс будівель і споруд виробничо-складської бази (зерносховище місткістю 30 тис. тон).

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області 15.03.2018 зупинено провадження у справі №912/3802/17 до набрання законної сили судовим рішенням за результатом кримінального провадження №0000007 про протиправність дій службових осіб ПАТ "КБ "Преміум" щодо реєстрації за банком права власності на комплекс будівель і споруд виробничо-складської бази (зерносховище місткістю 30000 тон) (том 1 а.с.108-111).

В подальшому законність реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за ПАТ КБ "Преміум" в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки була предметом розгляду справи №910/16497/19.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2020 у справі №910/16497/19, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ПАТ "КБ "Преміум" до Міністерства юстиції України, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №975/5 від 03.04.2018 в частині задоволення скарги ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології" від 01.03.2018, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06.03.2018 за № 7206-33-18 щодо скасування реєстраційних дій ,які були вчинені 02.02.2018 державним реєстратором Смалиус В.В., Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №39487107, щодо нерухомого майна, яке знаходяться за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, смт. Павлиш, вул. Яблунева (попередня назва - 40 років Перемоги), буд. 68 (том 1 а.с.135-140).

Вказаним рішенням також постановлено відновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності № 24653978 від 02.02.2018 державним реєстратором Смалиус В.В., Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, яке винесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39487107.

Крім того, правомірність підстав вибуття з власності ТОВ "Наукове виробниче підприємство з іноземними інвестиціями "Об`єднані зернові технології" та перебування у власності банку предмета іпотеки за іпотечний договір №112/КЛ/14/І-3, з урахування змін, яким забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 112/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 10.12.2014 р., укладеного між іпотекодержателем та ТОВ "Торгівельно-виробнича фірма "Промтехснаб" було предметом розгляду справи №910/17265/18.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі №910/17265/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 у задоволенні позову ТОВ "Наукове виробниче підприємство з іноземними інвестиціями "Об`єднані зернові технології" про визнання відсутнім права на звернення стягнення на предмет іпотеки та відновлення становища, що існувало раніше, відмовлено повністю.

У зв`язку із вказаними обставинами позивач, посилаючись на положення ч. 4 ст 36 Закону України "Про іпотеку" правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 26.02.2019 у справі №914/355/17, звернувся до суду із даним позовом про визнання припиненими зобов`язання позивача за кредитним договором, оскільки реалізація Банком права звернення на предмет іпотеки призвела до припинення іпотечних зобов`язань та зумовила недійсність усіх наступних вимог банку до позичальника щодо виконання основного зобов`язання за кредитних договором.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався, у тому числі, на те, що вартість предмета іпотеки, на який визнано право власності Банку, менше заборгованості позивача за кредитним договором, що підтверджується висновками про оцінку, розрахунком заборгованості та вимогою про погашення заборгованості (том 1 а.с.165-173, 201, 214-222), тому відсутні підстави для визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання припиняється шляхом його виконання, проведеного належним чином; позивачем не доведено відсутності заборгованості перед Банком по кредитному договору; набуття Банком права власності на предмет іпотеки не є безумовною підставою для визнання припиненими зобов`язань по кредитному договору; позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки питання щодо наявності заборгованості і її розміру підлягає дослідженню в межах справи №912/3802/17 про стягнення заборгованості за кредитним договором за позовом Банку до позивача і його поручителів.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у справі виникли на підставі договору на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії №112/КЛ/14, який укладений між позивачем та відповідачем 10.12.2014.

Згідно частинами 1-2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечується:

- іпотекою житлової трикімнатної квартири, що належить ОСОБА_1 ;

- іпотекою житлової однокімнатної квартири, що належить ОСОБА_1 ;

- іпотекою нерухомого майна, що належить ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології";

- заставою обладнання, що належить ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології";

- рухомим майном (зерном), яке належить позичальнику;

- порукою фізичної особи ОСОБА_1 ;

- порукою ТОВ "НВП з ІІ "Об`єднані зернові технології";

- порукою ТОВ "Октава Агро".

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на 02.02.2018) було встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Банк скористався своїм правом на позасудове врегулювання та набув право власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором №112/КЛ/14/1-3 (комплекс будівель і споруд виробничо-складської бази (зерносховище місткістю 30 тис тонн), що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, смт. Павлиш, вул. Яблунева (попередня назва - 40 років Перемоги), буд 68), і за ним було зареєстровано право власності на предмет іпотеки.

Законність реєстрації за Банком права власності на предмет іпотеки встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2020 у справі №910/16497/19, яке набрало законної сили.

Частиною 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку", в редакції, що діяла до 04.02.2019, було встановлено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

У постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №914/355/17, на яку посилається позивач у позовній заяві та в апеляційній скарзі, зроблено висновок про те, що позасудове врегулювання шляхом набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки за вартістю, визначеною на момент звернення стягнення на предмет іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, має наслідком припинення іпотечного зобов`язання на підставі абзацу 4 частини 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку" з моменту державної реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем та зумовлює недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання (кредитного договору) в порядку частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку".

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають ураховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Так, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 викладені наступні правові позиції щодо підстав припинення зобов`язань за кредитним договором:

- за змістом частини третьої статті 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції від 19 жовтня 2016 року) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності;

- відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

- разом з тим, відповідно до частини другої статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до ЦК України;

- в Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012 вказано, що згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважав, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням ЦК України не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки ЦК України є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу;

- з урахуванням викладеного, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 зроблено такий правовий висновок: якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України;

- відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку;.

- зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

- за змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином;

- з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у главі 49 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема поручителі;

- ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання;

- відповідно до статті 546 ЦК України у редакції ,чинної на час виникнення спірних правовідносин, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання;

- таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати самостійно;

- з урахуванням вимог статті 6 та частини першої статті 627 ЦК України щодо свободи договору та відсутності обмежень щодо множинності та способів забезпечення зобов`язання способами забезпечення кредитних договорів у цьому випадку є передача в іпотеку декількох об`єктів нерухомого майна, застава предметів рухомого майна та майнових прав на орендні платежі за договорами оренди нерухомого майна, а також порука;

- кредитор не позбавляється права реалізувати звернення стягнення за забезпечувальними акцесорними договорами, у разі якщо строк на таку реалізацію не сплив;

- відповідно до частини п`ятої статті 590 ЦК (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави;

- зазначене положення узгоджується з приписами частини п`ятої статті 33 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), згідно з якою, якщо предметом іпотеки є два або більше об`єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя;

- слід констатувати, що норми ЦК України та Закону України "Про іпотеку", які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, передбачали можливість забезпечення виконання зобов`язання шляхом передачі в іпотеку декількома іпотекодателями декількох об`єктів нерухомого майна і кредитор мав право на задоволення своїх вимог за рахунок будь-якого з об`єктів або їх усіх, якщо їхня сукупна вартість була необхідною для погашення заборгованості іпотекодавця в повному обсязі;

- тобто законодавець пов`язав задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предметів іпотеки, в тому числі шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, саме з обсягом невиконаного зобов`язання, що не означає, що отримання у власність одного з предметів іпотеки у будь-якому випадку має наслідком припинення основного зобов`язання в повному обсязі;

- чинне законодавство не обмежує право кредитора забезпечити належне виконання боржником основного зобов`язання декількома видами забезпечення. Забезпечувальне зобов`язання є додатковим (акцесорним), а не альтернативним основному. Реалізація особою права на захист певним способом не може залежати від застосування нею інших способів правового захисту;

- системний аналіз змісту наведених правових норм дає підстави для висновку, що їхнє обмежене тлумачення у вигляді припинення основного зобов`язання внаслідок звернення стягнення на один із предметів забезпечення за наявності інших забезпечень та, при цьому, неповному задоволенні вимог кредитора є несумісним з призначенням інституту забезпечення виконання зобов`язань, його правовою природою і сутністю та суперечить принципам розумності, пропорційності і рівності сторін, адже фактично позбавляє юридичного сенсу законодавчі приписи, якими передбачено право кредитора забезпечити виконання основного зобов`язання за рахунок кількох предметів іпотеки та інших способів забезпечення зобов`язання відповідно до умов кредитних договорів у разі, якщо можливість реалізації таких способів забезпечення не вичерпана;

- тобто буквальне застосування положень частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку" у відповідній редакції можливе виключно у тих випадках, коли належне та повне виконання основного зобов`язання було забезпечене іпотекою і за усіма такими договорами іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки чи декількома способами забезпечення, але на реалізацію таких способів припинився строк звернення стягнення;

- у разі якщо належне виконання основного договору забезпечувалося різними способами чи їх сукупністю, застосування вимог частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку" щодо недійсності наступних вимог кредитора можливе лише у разі реалізації кредитором своїх прав за усіма такими договорами забезпечення, якщо можливість їх реалізації не втрачена, оскільки у протилежному випадку звернення стягнення на один із предметів іпотеки унеможливлює забезпечення виконання зобов`язання за допомогою інших способів забезпечення та протирічить принципу свободи договору та рівності сторін.

- отже у випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами, основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог.

Матеріалами даної справи підтверджується, що згідно поданого банком розрахунку розміру заборгованості позивача за кредитним договором станом на 02.02.2018 у гривні борг склав 81 262 177,12 грн, а в рахунок часткового стягнення боргу позивача за кредитним договором станом на 02.02.2018 звернено стягнення на рухоме на нерухоме майно боржника та його поручителів, загальним розміром стягнених коштів 73 681 638,00 грн, у т.ч. 55748256,00 грн за іпотечним договором №112/КЛ/14-І-З від 09.04.2015, 3100516,001 грн за договором застави №112/КЛ/14/З-2 від 09.04.2015, 14832866,00 грн за договором застави № 112/КЛ/14/З-3 від 05.08.2015, і станом на 10.03.2021 заборгованість позивача за кредитними зобов`язання склала 9989592,77 грн.

При цьому, як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем жодних первинних документів - банківських виписок та інших офіційних документів, які підтверджують факти надходження і списання грошових коштів з банківських рахунків позивача в рахунок погашення боргу та відсутність заборгованості перед банком станом на час звернення до суду із даним позовом суду не надано.

Натомість єдиною підставою позову став не сам по собі факт виконання/невиконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором шляхом повного погашення кредитів та сплати всіх передбачених кредитним договором процентів, винагород та інших платежів, а факт набуття Банком права власності на предмет іпотеки, як підстава припинення кредитних зобов`язань.

Однак, згідно вищенаведених правових позицій Великої Палати Верховного Суду, у справі №910/17048/17, основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог, а позивачем у даній справі не доведено повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Крім цього, за змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення (пункти 1, 5 і 7 частини другої статті 16 ЦК України).

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (пункт 6.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

У постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

- для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: - кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; - особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником);

- спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права;

- застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите;

- у разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту;

- ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

- за висновками Великої Палати Верховного Суду застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є неналежним, як у випадку, коли такий спір суд уже вирішив, так і у випадку, коли кредитор ініціював судовий процес і провадження було відкрите.

Таким чином, з врахуванням вказаних правових позицій Великої Палати Верховного Суду, та враховуючи, що у провадженні Господарського суду Кіровоградської області перебуває справа №912/3802/17 про стягнення заборгованості за кредитним договором за позовом банку до позичальника та його поручителів за кредитним та забезпечувальними договорами, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що саме у вказаній справі підлягає встановленню факт наявності/відсутності прав вимог банку та припинення кредитного договору і договорів іпотеки, застави після звернення стягнення на предмет іпотеки та заставне майно, тому заявлені вимоги у даній справі про припинення зобов`язання за кредитним договором не є ефективним способом захисту права, що також є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, наведені правові позиції Великої Палати Верховного Суду, апеляційний господарський суд вважає юридично правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Посилання позивача на рішення Печерського районного суду м.Києва від 05.10.2021 у справі №757/15304/20-ц, яким задоволено позов одного із поручителів ( ОСОБА_1 ) по цьому ж кредитному договору і визнано поруку припиненою, яке позивач просить врахувати як таке, що має преюдиційне значення, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки відповідно до частини 7 статті 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробнича фірма "Промтехснаб" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20 липня 2021 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.07.2022.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко