ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2022 р. Справа№ 911/1459/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Овчинніковій Я.Д.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 13.07.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД"

на рішення Господарського суду Київської області

від 20.09.2021 (повний текст складено 27.09.2021)

у справі №911/1459/21 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД"

про стягнення штрафу та зобов`язання виконати умови договору,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «МА «Бориспіль», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» (далі - Товариство, відповідач, скаржник) про стягнення з останнього 136 000,00грн штрафу та зобов`язання відповідача виконати п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору №80.1-14/1-29 від 09.09.2014, а саме: надати позивачу довідки про чистий дохід отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за березень 2020 року, липень-жовтень 2020 року, листопад 2020 року березень 2021 року. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 4 540,00грн.

Позовну заяву обґрунтовує ст. ст. 530, 549, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 230 Господарського кодексу України (далі ГК України) та вказує на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині надання позивачу довідок про чистий дохід, що є підставою для нарахування штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.09.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" штраф у розмірі 103 300,00 грн. та судовий збір у розмірі 3 994,29грн.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" виконати зобов`язання, встановлені пп. 2.2.2 п. 2.2 Договору №80.1-14/1-29 від 09.09.2014, а саме - надати Державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за липень 2020 року, серпень 2020 року, вересень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року, січень 2021 року, лютий 2021 року та березень 2021 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення складено 27.09.2021 та отримано скаржником 05.10.2021.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачем направлялись на адресу позивача довідки та примірники періодичних звітів з касових апаратів за відповідний період, що свідчить про те, що ним надавались відповідні довідки про чистий дохід; договором не встановлено форми довідки про чистий дохід.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" на рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Cуддя Яковлєв М.Л. перебував на лікарняному з 19.10.2021 по 12.11.2021.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 08.11.2021 по 19.11.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" на рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1459/21.

Від Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи №911/1459/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" на рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов лист, до якого додано: платіжне доручення №49883 від 20.12.2021 про доплату судового збору в розмірі 818,56 грн.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував у відпустці з 28.12.2021 по 14.01.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" на рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21. Призначено справу до розгляду на 02.03.2022. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

10.02.2022 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21 без змін.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 призначено справу до розгляду на 08.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2022 призначено справу до розгляду на 13.07.2022.

Учасники апеляційного провадження з`явилися в судове засідання 13.07.2022 та надали свої пояснення щодо апеляційної скарги.

В судовому засіданні 13.07.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 11.06.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Товариством (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого майна), що належить до державної власності №1581 (далі Договір №1581), відповідно до п. 1.1 якого, зокрема, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частина приміщення №3.2.60 на третьому поверсі термінала «D», загальною площею 244,6кв.м., розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D» (термінальний комплекс «D», загальною площею 107 850,5кв.м., що перебуває на балансі ДП «МА «Бориспіль» (балансоутримувач).

Згідно п. 7.1 Договору №1581 орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з договором за актом приймання-передавання майна.

Цей договір укладено строком (терміном) на 10 років, що діє з 11.06.2014 до 10.06.2024 включно (п. 10.1 Договору №1581).

На виконання умов п. 7.1 Договору №1581 між орендодавцем та орендарем підписано акт приймання-передавання орендованого майна від 01.07.2014, за яким орендодавець передав орендарю в строкове платне користування майно частину приміщення №3.2.60 на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. №47578) загальною площею 244,6кв.м., розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

09.09.2014 між ДП «МА «Бориспіль» та Товариством укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №80.1-14/1-29 (далі - Договір №80.1-14/1-29), відповідно до п. 1.1 балансоутримувач надає, а орендар отримує наступні послуги, зокрема: підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування. Щомісячна плата розраховується за наступною формулою: чистий дохід орендаря * 18% - орендна плата (без ПДВ).

Відповідно до пп. 2.2.2 п. 2.2 Договору №80.1-14/1-29, зокрема, орендар зобов`язується щомісячно, до 7го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. Орендар несе відповідальність за вчасне надання довідки про чистий дохід та достовірність даних в довідці.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 10.06.2024. Датою підписання договору вважається пізніша дата, якщо договір підписувався сторонами в різні дати (п. 6.1 Договору №80.1-14/1-29).

У період з грудня 2020 року по квітень 2021 орендарем направлено балансоутримувачу довідки, додатками до яких, як зазначено у довідках, є відповідні періодичні звіти (т. 1 а.с. 43-47, 50-54, 57-61, 68-73, 76-82). Доказів надання відповідних довідок з липня по листопад 2020 року відповідачем суду надано не було.

У свою чергу, ДП «МА «Бориспіль» повернуті вказані довідки Товариства без реєстрації, у зв`язку із відсутність додатків до вказаних довідок, що підтверджується актами балансоутримувача про відсутність вкладень у конверті.

За таких обставин, у період з вересня 2020 року по квітень 2021 року ДП «МА «Бориспіль» виставлено Товариству рахунки-фактури на оплату штрафу за несвоєчасне надання довідки про чистий дохід, а саме:

- за липень 2020 року: №897/1220 від 30.09.2020 на суму 5 400,00 грн; №897/1523 від 30.11.2020 на суму 6 100,00 грн; №897/39 від 01.01.2021 на суму 3 100,00 грн; №897/220 від 01.02.2021 на суму 3 100,00 грн; 897/418 від 01.03.2021 на суму 2 800,00 грн; №897/630 від 01.04.2021 на суму 3 100,00 грн:

- за серпень 2020 року: №897/1221 від 30.09.2020 на суму 2 300,00 грн; №897/1524 від 30.11.2020 на суму 6 100,00 грн; №897/40 від 01.01.2021 на суму 3 100,00 грн; №897/221 від 01.02.2021 на суму 3 100,00 грн; №897/419 від 01.03.2021 на суму 2 800,00 грн; №897/631 від 01.04.2021 на суму 3 100,00 грн;

- за вересень 2020 року: №897/1525 від 30.11.2020 на суму 5 400,00 грн; №897/41 від 01.01.2021 на суму 3 100,00 грн; №897/222 від 01.02.2021 на суму 3 100,00 грн; №897/420 від 01.03.2021 на суму 2 800,00 грн; №897/632 від 01.04.2021 на суму 3 100,00 грн;

- за жовтень 2020 року: №897/1526 від 30.11.2020 на суму 2 300,00 грн; №897/42 від 01.01.2021 на суму 3 100,00 грн; №897/223 від 01.02.2021 на суму 3 100,00 грн; №897/421 від 01.03.2021 на суму 2 800,00 грн; №897/633 від 01.04.2021 на суму 3 100,00 грн;

- за листопад 2020 року: №897/44 від 01.01.2021 на суму 2 400,00 грн; №897/224 від 01.02.2021 на суму 3 100,00 грн; №897/422 від 01.03.2021 на суму 2 800,00 грн; №897/634 від 01.04.2021 на суму 3 100,00 грн;

- за грудень 2020 року: №897/225 від 01.02.2021 на суму 2 400,00 грн; №897/423 від 01.03.2021 на суму 2 800,00 грн; №897/635 від 01.04.2021 на суму 3 100,00 грн;

- за січень 2021 року: №897/424 від 01.03.2021 на суму 2 100,00 грн; №897/636 від 01.04.2021 на суму 3 100,00грн;

- за лютий 2021 року: №897/637 від 01.04.2021 на суму 2 400,00 грн.

Так, орендарем отримані відповідні рахунки, які виставлені ДП «МА «Бориспіль» у вересні 2020 року та листопаді 2020 року, що підтверджується реєстром виданих/отриманих оригіналів документів. Рахунки-фактури про нарахування штрафних санкцій, виставлені у період січень-березень 2021 року, представник Товариства отримувати відмовився, що зафіксовано в акті про відмову від прийняття рахунків.

Враховуючи те, що відповідач не виконав свої договірні щодо передачі позивачу довідок про чистий дохід за період з липня 2020 року по березень 2021 року, ДП «МА «Бориспіль», у тому числі, нарахував Товариству штраф на підставі п. 4.3 Договору №80.1-14/1-29 у розмірі 103 300,00 грн. та звернувся із відповідним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про правмірність та обґрунтованість таких вимог.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД"", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, у п. 1.1 та пп. 2.2.2 п. 2.2 Договору №80.1-14/1-29 сторони домовились, що Товариство зобов`язується надавати ДП «МА «Бориспіль» довідку про чистий дохід, отриманий в орендованому приміщенні, до 7го числа місяця, наступного за звітним, з метою розрахунку оплати відповідних послуг позивача.

Як зазначає позивач, відповідачем порушені свої договірні зобов`язання в частині надання відповідних довідок у період з липня 2020 року по березень 2021 року.

Натомість, як стверджує відповідач у своїй апеляційній скарзі, останнім направлялись засобами поштового зв`язку відповідні довідки із примірниками періодичних звітів з касових апаратів за відповідний період. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, як зазначалось вище, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Проаналізувавши зазначені положення у сукупності із пп. 2.2.2 п. 2.2 Договору №80.1-14/1-29, колегія суддів констатує, що вказаним договором дійсно не встановлено примірної форми відповідної довідки про чистий дохід. Водночас, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказана довідка повинна містити інформацію, яка б дала змогу позивачу виконати свій обов`язок, передбачений п. 1.1 Договору №80.1-14/1-29, та як наслідок виставити відповідний рахунок відповідачу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що долучені до матеріалів справи примірники періодичних звітів з касових апаратів, як докази, які підтверджують виконання скаржником своїх договірних зобов`язань, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки умовами відповідного Договору не передбачено, що чистий дохід підтверджується, зокрема, даними таких звітів.

Крім того, скаржник зазначає, що останнім не здійснювалась діяльність в орендованому приміщенні у період з 18.03.2020 по 14.06.2020, у зв`язку із карантинними обмеженнями, проте, колегія суддів вважає зазначене твердження безпідставним, оскільки вимоги позивача не ґрунтуються на наявності порушення з боку відповідача умов Договору №80.1-14/1-29 саме у вказаний період.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем не виконано обов`язку встановленого вищезазначеним Договором щодо надання позивачеві відповідних довідок, у зв`язку із чим, у ДП «МА «Бориспіль» наявне право вимагати від Товариства сплати штрафу.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, у п. 4.3 Договору №80.1-14/1-29 сторони домовились, що в разі несвоєчасного надання довідки про чистий дохід, орендар зобов`язаний сплачувати балансоутримувачу штраф у розмірі 100,00грн без урахування ПДВ за кожен календарний день прострочення. Сплата здійснюється орендарем протягом 5ти банківських днів після отримання рахунків.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок у розмірі 103 300,00грн, погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правильності та обґрунтованості даного розрахунку, у зв`язку із чим судом першої інстанції правомірно задоволено дану позовну вимогу.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати довідки про чистий отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за період з липня 2020 року по березень 2021 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, у пп. 2.2.2 п. 2.2 Договору №80.1-14/1-29 встановлено обов`язок Товариства надавати ДП «МА «Бориспіль» довідки про чистий дохід. Проте, зазначений обов`язок, як встановлено судом у п. 5.1 рішення, відповідачем виконано не було, що унеможливлює обрахуванням позивачем вартості наданих останнім послуг Товариству. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Щодо обраного позивачем способу захисту своїх прав та обов`язків в контексті зобов`язання відповідача виконати умови договору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014. "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, з наведеного полягає, що чинним законодавством визначено можливість захисту особою своїх прав та законних інтересів шляхом звернення до суду з позовом про примусове виконання обов`язку в натурі.

Суд зазначає, що цей спосіб захисту застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його. Стосується він, зокрема, невиконання обов`язку сплатити кошти за виконану роботу, надані послуги, передати річ кредитору (за договорами купівлі-продажу, міни, дарування з обов`язком передати річ у майбутньому), виконати роботи чи надати послугу за відповідним договором.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

В контексті означеного колегія суддів завертає увагу на те, що за приписами ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.п.1, 2 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яку затверджено наказом №512/5 від 02.04.2012 Міністерства юстиції України примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону. Виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону.

У ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" вказано, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, в тому числі, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У виконавчому документі зазначається, зокрема, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень (п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Розділом VІІІ Закону України "Про виконавче провадження" передбачено прядок виконання рішень немайнового характеру.

Частинами 1-3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що рішення за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, з системного аналізу наведених вище положень полягає, що нормами чинного законодавства передбачено можливість виконання судового рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії у примусовому порядку, а отже, судова колегія дійшла до переконання, що обраний у даному випадку позивачем спосіб захисту є ефективним у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та призведе до дійсного відновлення відповідних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Груп Інвест".

Ураховуючи зазначене та те, що своєчасне надання ДП «МА «Бориспіль» відповідних довідок є одним з основних обов`язків Товариства, належне виконання якого вимагається Договором №80.1-14/1-29 та законом, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання відповідача надати позивачу відповідні документи.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" на рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2021 у справі №911/1459/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №911/1459/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 22.07.2022.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв