РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.07.2022Справа № 910/21725/21

За позовом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації

до Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»

про зобов`язання вчинити дії

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Музиченко В.О.

Представники учасників справи:

від позивача ОСОБА_1 (самопредставництво);

від відповідача Алпатьєва Н.Ю. (адвокат);

від третьої особи Васьковська Г.М. (представник за довіреністю).

Вільний слухач ОСОБА_2.

В судовому засіданні 05.07.2022 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників учасників справи, що повне рішення буде складено 21.07.2022 року.

СУТЬ СПОРУ:

29 грудня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (позивач) надійшла позовна заява № 109/01/45-9009 від 14.12.2021 року до Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни (відповідач) про зобов`язання відповідача звільнити нежитлове приміщення (господарську споруду) площею 20,3 кв.м в будинку №14 літ. В на вул. В.Василевської у м. Києві.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що після закінчення строку дії укладеного між сторонами договору оренди № 389/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 22.06.2015 року відповідач не вчинив необхідних дій, спрямованих на продовження строку дії вказаного правочину та продовжує займати приміщення комунальної власності без належних на те підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/21725/21, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.02.2022 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Підготовче засідання у даній справі, призначене на 15.02.2022 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. на лікарняному, підготовче засідання призначено на 03.03.2022 року.

Підготовче засідання у даній справі, призначене на 03.03.2022 року не відбулося у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2022 року підготовче засідання відкладено та повідомлено учасників справи, що дата, час і місце підготовчого засідання у цій справі будуть визначені судом після припинення воєнного стану в Україні, про що учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

З огляду на те, що на території міста Києва, де здійснює свою діяльність Господарський суд міста Києва, не ведуться активні бойові дії, враховуючи, що місцезнаходженням сторін у даній справі є місто Київ, з метою забезпечення конституційних прав учасників справи на судовий захист, безперервного здійснення правосуддя та дотримання розумності строків розгляду справ, суд призначив справу № 910/21725/21 до розгляду у судовому засіданні на 14.06.2022 року, про що учасників справи було повідомлено ухвалою суду від 19.05.2022 року.

В підготовчому засіданні 14.06.2022 року судом були розглянуті клопотання позивача та третьої особи про об`єднання справ № 910/21725/21 та № 910/21734/21 в одне провадження. Вказані клопотання судом були відхилені з підстав їх необґрунтованості в аспекті ст. 173 ГПК України.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 14.06.2022 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/21725/21 до судового розгляду по суті на 05.07.2022 року.

В судовому засіданні 05.07.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Представник третьої особи позовні вимоги підтримав.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2015 року між Шевченківською районною в місті Києві державну адміністрацію (надалі - позивач, орендодавець), Фізичною особою-підприємцем Каралоп Мариною Анатоліївною (надалі - відповідач, орендар) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (балансоутримувач) укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 389/1 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, орендодавець на підставі розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 304 від 04.06.2015, за погодженням постійної комісії Київради з питань власності, протокол № 29 від 17.03.2015, передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно нежиле приміщення загальною площею 20,3 кв.м, а саме господарська споруда з орендованою площею 20,3 кв.м, згідно поверхового плану приміщення, що знаходиться за адресою: вул. В.Василевської, 14, літ. В, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва під інше використання нерухомого майна (прийом склотари).

В п. 4.15. договору визначено, що орендар зобов`язаний після припинення дії цього договору протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству. Акт приймання-передачі об`єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати.

Згідно з пунктом 7.6 договору у разі закінчення/припинення дії цього договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт підприємству у стані не гіршому, ніж в якому перебував об`єкт на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Договір діє з 22.06.2015 року по 20.06.2018 року (п. 9.1. договору).

Відповідно до п. 9.4. договору договір припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору (п. 9.7. договору).

Листом № 109/05/25-1927 від 26.02.2018 року позивач повідомив відповідача, що термін дії договору оренди № 389/1 від 22.06.2015 року закінчується 20.06.2018 року та на попередніх умовах продовжуватися не буде. При цьому відповідачу було роз`яснено, що для продовження терміну дії договору на нових умовах орендар, не пізніше ніж за три місяці до дати закінчення договору, подає орендодавцю заяву, звіт про оцінку об`єкта оренди та виписку з Єдиного державного реєстру.

У зв`язку із закінченням строку дії договору оренди № 389/1 від 22.06.2015 року позивач звернувся до Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни з листом від 18.06.2021 року № 109/04/45-4331, в якому повідомив про закінчення строку дії договору 19.06.2021 року та необхідність передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу або вчинити дії щодо укладення договору оренди на новий термін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що термін дії договору оренди № 389/1 від 22.06.2015 року закінчився 19.06.2021 року, відповідач орендоване приміщення добровільно не звільнив. За твердженнями позивача, відповідач займає спірне приміщення безпідставно, внаслідок чого є підстави для звільнення нежитлового приміщення (господарської споруди) площею 20,3 кв.м в будинку №14 літ. В на вул. В.Василевської у м. Києві.

Відповідач проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що лист позивача про небажання продовжувати орендні відносини за договором оренди № 389/1 від 22.06.2015 року на адресу відповідача не надходив.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний правочин є договором оренди комунального майна.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: - державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як єдині майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; - нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); - інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Пунктом 9.1. договору сторони погодили, що договір діє з 22.06.2015 року до 20.06.2018 року.

Відповідно до пункту 9.7. договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку дії протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються відповідним договором, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Відповідно до частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до частини 2 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

У відповідності частини 1 статі 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У частині 2 статті 795 Цивільного кодексу України зазначено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Суд зазначає, що зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Правовий аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору, то такий договір припиняється.

У постанові Верховного Суду від 29.05.2018 року у справі № 923/854/17 та у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 910/15387/17 зазначено, що частина 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Судом встановлено, що листом № 109/04/45-4331 від 18.06.2021 року Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила Фізичну особу-підприємця Каралоп Марину Анатоліївну про закінчення строку дії договору оренди № 389/1 від 22.06.2015 року та необхідність передачі майна по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу або вчинити дії щодо укладення договору оренди на новий термін.

Вказаний лист було направлено на адресу відповідача 23.06.2021 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист № 201 та фіскальним чеком від 23.06.2021 року.

У відповідності до відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовим ідентифікатором № 201, вищевказаний лист надійшов на адресу відповідача 25.06.2021 року, проте 09.07.2021 року був повернутий на зворотну адресу у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Крім того, відповідно до відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовим ідентифікатором № 201 міститься також інформація щодо невручення відправлення під час доставки 29.06.2021 року «з інших причин».

Отже, з наведеного вище слідує, що позивачем було вчасно висловлено заперечення з приводу поновлення договору оренди № 389/1 від 22.06.2015 року на новий строк, що вказує про відсутність підстав для автоматичного продовження договору на той же строк та на тих самих умовах відповідно до положень статті 764 Цивільного кодексу України та частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

При цьому, факт отримання або неотримання Фізичною особою-підприємцем Каралоп Мариною Анатоліївною повідомлення про відсутність у Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації наміру продовжувати договірні відносини не впливає на наслідки, із якими законом пов`язує направлення вказаного повідомлення - припинення договірних правовідносин сторін.

За приписами частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Отже, з огляду на припинення договору оренди № 389/1 від 22.06.2015 року у зв`язку із закінченням строку його дії, у Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни виник обов`язок зі звільнення орендованого майна - нежитлове приміщення (господарська споруда) загальною площею 20,3 кв.м в будинку №14 літ. В на вул. В.Василевської у м. Києві.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Каралоп Марину Анатоліївну (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) звільнити нежитлове приміщення (господарську споруду) площею 20,3 кв.м в будинку №14 літ. В на вул. В.Василевської у м. Києві.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (ідентифікаційний код 37405111, адреса: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 24) судовий збір - 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.07.2022р.

Суддя О.В. Котков