ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
19.07.2022 Справа № 905/1098/21
Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при помічнику (за дорученням) Лабуня С.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Машинері Груп, м.Харків б/н б/д про визнання незаконною бездіяльність начальника Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо виконання наказу Господарського суду Донецької області від 31.08.2021 №905/1098/21 та зобов`язання усунути допущене порушення при виконанні виконавчого документа у даній справі
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Машинері Груп, м.Харків
до відповідача: Державного підприємства Шахта ім. М.С. Сургая, м.Вугледар, Донецька область
про стягнення 429472,24грн.
від стягувача: не з`явився
від боржника: не з`явився
від органу ДВС: не з`явився
Рішенням Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Машинері Груп до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заборгованості в загальній сумі 429472,24грн., в тому числі: 369984,40грн. - сума основного боргу, 13232,01грн. - 3% річних, 30232,10грн. інфляційні, 16024,13грн. - пеня, задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 369 984,40грн., 3% річних в сумі 12 992,66грн., інфляційні втрати в сумі 28 912,05грн., пеню в сумі 15 402,55грн., судовий збір в сумі 6409,37грн. та витрати на правову допомогу в сумі 17908,60грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

31.08.2021 Господарським судом Донецької області на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

09.05.2022 до суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Машинері Груп, м.Харків б/н б/д про визнання незаконною бездіяльність начальника Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бойницької Ольги Анатоліївни щодо виконання наказу Господарського суду Донецької області від 31.08.2021 №905/1098/21 та зобов`язання усунути допущене порушення при виконанні виконавчого документа у даній справі.

Ухвалою від 11.05.2022 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Машинері Груп прийнято до розгляду. Визначено, що про дату, час і місце проведення судового засідання учасників судового процесу буде додатково повідомлено відповідною ухвалою суду. Запропоновано начальнику Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бойницькій О.А. надати письмові пояснення по суті скарги. Докази надіслання копії пояснень та доданих до них документів скаржнику надати до суду.

Ухвалою від 23.06.2022 судове засідання з розгляду скарги призначено на 19.07.2022. З урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, рекомендовано у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці представників учасників судового процесу подавати до суду заяви про розгляд скарги в їхній відсутності за наявними матеріалами в порядку частини третьої статті 196 Господарського процесуального кодексу України. Повідомлено учасників судового процесу, що заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі «Електронний суд».

Ухвали суду від 11.05.2022 та від 23.06.2022 направлено учасникам судового процесу на відомі суду адреси електронної пошти. Також розміщено оголошення в мережі Інтернет в розділі Повідомлення учасникам судового процесу на сторінці Господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі Судова влада України.

Представники стягувача та боржника про призначене судове засідання на 19.07.2022 повідомлені телефонограмами.

Суд зазначає про неможливість здійснення виклику державного виконавця телефонограмою у засідання суду, яке призначено на 19.07.2022 у зв`язку з тим, що телефонний номер не відповідає, зв`язок не встановлено, про що складено відповідний акт.

29.06.2022 через підсистему "Електронний суд" до суду від стягувача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

У судове засідання 19.07.2022 представник боржника та державний виконавець не з`явилися. Відзив на скаргу та заперечення проти доводів стягувача, викладених у поданій скарзі, від державного виконавця до суду не надходили. Водночас, явку представників сторін не було визнано обов`язковою.

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із частиною 2 статті 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, та матеріали справи є достатніми для розгляду скарги, приймаючи до уваги відсутність підстав для оголошення перерви або відкладення судового засідання, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі представників учасників судового процесу за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши скаргу та додані до неї документи суд встановив наступне: В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що на виконанні Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) знаходилося виконавче провадження №66942586 з примусового виконання наказу №905/1098/21, виданого 31.08.2021 Господарським судом Донецької області. При цьому, постановою начальника відділу Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 10.02.2022 виконавче провадження №66942586 було зупинено на підставі статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», пункту 14 частини 1 статті 34, статті 35 закону України «Про виконавче провадження».

Зупинення виконавчого провадження та як наслідок невжиття заходів примусового виконання виконавчого документа, стягувач вважає незаконним та таким, що порушує його права і законні інтереси, посилаючись на те, що:

- особливості виконання рішень судів про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи встановлено статтею 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», за приписами частини 1 якої виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

- так, у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина 2 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

- разом з тим, частиною 3 статті 4 вказаного Закону передбачено, що в різі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених пунктами 2-4, 9 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій), керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті (тобто до, а не після спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Стягувач зазначає про те, що з урахуванням законодавчих обмежень, передбачених положеннями Законів України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» та «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», у нього відсутня можливість домогтися виконання рішення у порядку, який встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

На переконання стягувача в даному випадку виконання рішення суду можливе лише на підставах, передбачених частинами 2, 3 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», які є окремими та самостійними підставами для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З огляду на вищевказане, скаржник просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність начальника Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бойницької Ольги Анатоліївни щодо виконання наказу Господарського суду Донецької області від 31.08.2021 №905/1098/21, що полягає у невчиненні дій, спрямованих на направлення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, що необхідні для перерахування на користь ТОВ «Машинері Груп» коштів відповідно до наказу Господарського суду Донецької області від 31.08.2021 №905/1098/21;

- зобов`язати начальника Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) вчинити дії, спрямовані на направлення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, що необхідні для перерахування на користь ТОВ «Машинері Груп» коштів відповідно до наказу Господарського суду Донецької області від 31.08.2021 №905/1098/21.

Отже, як вбачається зі змісту поданої скарги, предметом оскарження є саме бездіяльність начальника Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бойницької Ольги Анатоліївни, яка полягає у не вчиненні дій, що спрямовані на примусове виконання судового рішення зі справи і виданого на його виконання наказу на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, примусове виконання цього рішення повинно було здійснюватися за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою щодо забезпечення виконання рішень суду, що визначено у частині другій статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яка встановлює особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства. Однак державний виконавець, за твердженням Товариства, своєю незаконною бездіяльністю та, відповідно, невчиненням дій, передбачених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», позбавляє стягувача можливості домогтися виконання згаданого судового рішення.

Оцінивши подані докази, суд, на підставі приписів чинного законодавства, дійшов висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З огляду на викладене, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду від 04.08.2021 у справі №905/1098/21 яке набрало законної сили, є обов`язковою до виконання та має бути виконано.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Виходячи зі змісту частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

З моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.08.2019 у справі №905/2986/16.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій.

Як зазначає стягувач, 27.09.2021 державним виконавцем Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) за заявою стягувача відкрито виконавчого провадження № ВП66942586 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 31.08.2021 у справі №905/1098/21.

10.02.2022 начальником Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бойницькою О.А. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчий дій у виконавчому провадженні №66942586 на підставі пункту 14 частини першої статті 34, статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із встановленням статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» тимчасового зупинення до 1 січня 2024 року виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи встановлені статтею 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», частиною 1 якої передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Статтею 2 вказаного Закону закріплено, що Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 3 статті 4 вказаного Закону передбачено, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

При цьому, надсилання центральному органу, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, необхідних для перерахування стягувачу коштів відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не тільки не є заходом примусового виконання рішення у розумінні статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", але й відповідно до пункту 9 частини 1 статті 34 цього Закону є самостійною підставою для зупинення здійснення виконавчих дій.

Таке тимчасове зупинення державою здійснення виконавчих дій лише захищає боржника від примусових дій зі стягнення визначених судовим рішенням грошових коштів, але жодною мірою не звільняє від обов`язків самої держави перед стягувачем - особою приватного права, які зумовлені встановленими Законом державними гарантіями.

Відтак, слід керуватися інтересами стягувача, оскільки стягувач вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі наявність невиконаного судового рішення не вселятиме стягувачеві надію, що Україна, як держава робить усе, аби наблизити стягувача до бажаної ним законної мети - виконання судового рішення, як стадії реалізації права стягувача на справедливий суд у розумінні Конвенції.

Частина 2 статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що виконання рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, у разі якщо дане рішення не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Ніяких інших умов для застосування, в т.ч. визначених частиною 3 статті 4 вказаного Закону, крім спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, вказана частина 2 статті 4 Закону не вимагає та не передбачає.

Тобто, ч.2 ст.4 Закону підлягає застосуванню саме після спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, ч. 3 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, тобто, до, а не після спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Підстави, передбачені п.п.2-4, 9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", свідчать про неможливість виконання судового рішення, в зв`язку з чим положення ч.3 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" вимагають не чекати спливу вищевказаного шестимісячного строку, оскільки це не має сенсу, рішення все одно не буде виконане, а протягом десяти днів з дня встановлення факту наявності однієї з таких підстав одразу передавати виконавчий документ на виконання до органів державної виконавчої служби, тобто, дана норма направлена на прискорення зміни процедури виконання та отримання реального результату стягувачем, а не на їх сповільнення.

Зазначене свідчить, що підстави, передбачені ч.2 та ч.3 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" є окремими та самостійними підставами для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а саме:

- ч.2 ст.4 зазначеного Закону передбачає нічим необумовлений перехід до цієї процедури лише по факту спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто, після закінчення цього строку;

- ч.3. ст.4 вказаного Закону передбачає, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п.п.2-4, 9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій) керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше,тобто, до, а не після, спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, переходить до вказаної процедури.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №908/2671/13.

Суд зауважує, що Законом України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» жодних обмежень щодо застосування Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у частині направлення необхідних документів центральному органу, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування, яке повинно вчиняться в рамках виконавчого провадження саме на стадії примусового виконання рішення суду, судовий контроль за виконанням якого покладено на суд, не установлено.

Враховуючи вищевикладене на підставі процесуальних норм, що регулюють дані правовідносини, суд дійшов висновку, що примусове виконання рішення у цій справі повинно було здійснюватися за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, що прямо визначено нормами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яка встановлює особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

З огляду на встановлені обставини, оскільки начальником Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бойницькою Ольгою Анатоліївною відповідні дії не вчинено, бездіяльність начальника Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бойницької Ольги Анатоліївни, яка полягає у неподанні до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, що необхідні для перерахування коштів стягувачу, є неправомірною. /

Відповідно до частин 1 та 2 статті 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Отже, саме на виконавця покладаються функції держави щодо виконання судового рішення, а вчинення повних та достатніх виконавчих дій у порядку, встановленому законом, є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до статті 344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

У поданій скарзі заявник просить суд витрати на правову допомогу в сумі 15000,00грн. покласти на Вугледарський відділ державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

До скарги додано: копію договору №01/12-2020/м від 01.12.2020, укладеного між ТОВ «Машинері Груп» та Адвокатським бюро «Леоніда Тамазлікар» в особі керуючого бюро Тамазлікар Л.Ю. з додатковою угодою від 21.02.2022, копію ордеру серії КС №664302 від 01.12.2020, копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 23.02.2022, копію платіжного доручення №970 від 22.02.2022.

За умовами пункту 4.9 договору від 01.12.2020 в редакції додаткової угоди від 21.02.2022 сторони погодили, що вартість послуг, наданих адвокатом визначена в твердій сумі і складає 15 000,00грн.

Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2020 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Згідно з актом приймання-передачі наданої правової допомоги від 23.02.2022, підписаним без жодних зауважень замовником та виконавцем, виконавець передав, а замовник прийняв відповідну правову допомогу вартість якої склала 15 000,00грн.

Правова допомога була оплачена заявником, що підтверджується копією платіжного доручення №970 від 22.02.2022.

Державним виконавцем та органом державної виконавчої служби не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Враховуючи висновок суду про задоволення скарги, суд дійшов висновку про покладення на Вугледарський відділ державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) судових витрат скаржника на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00грн.

Керуючись статтями 3, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 234, 235, 339, 342, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Машинері Груп, м.Харків б/н б/д про визнання незаконною бездіяльність начальника Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бойницької Ольги Анатоліївни щодо виконання наказу Господарського суду Донецької області від 31.08.2021 №905/1098/21 та зобов`язання усунути допущене порушення при виконанні виконавчого документа, задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бойницької Ольги Анатоліївни щодо виконання наказу Господарського суду Донецької області від 31.08.2021 №905/1098/21, що полягає у невчиненні дій, спрямованих на направлення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, що необхідні для перерахування на користь ТОВ «Машинері Груп» коштів відповідно до наказу Господарського суду Донецької області від 31.08.2021 №905/1098/21.

Зобов`язати начальника Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) вчинити дії, спрямовані на направлення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, що необхідні для перерахування на користь ТОВ «Машинері Груп» (61037, м.Харків, пр.Московський, 247, офіс 44; ) коштів відповідно до наказу Господарського суду Донецької області від 31.08.2021 №905/1098/21.

Стягнути з Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (85670, Донецька область, місто Вугледар, вул.Трифонова, 22; код ЄДРПОУ 34032339) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинері Груп» (61037,

м.Харків, пр.Московський, 247, офіс 44; ) 15 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набрала законної сили 19.07.2022 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, встановлені ГПК України.

Ухвалу складено та підписано 19.07.2022.

Суддя М.О. Лейба