УХВАЛА

про забезпечення позову

27.07.2022Справа № 910/6489/22

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит"

про забезпечення позову

у справі № 910/6489/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит ТУ Ю"

про стягнення 435 073,97 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит ТУ Ю" (далі - відповідач) про стягнення 435 073,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору позики № 001 від 29.06.2021 в частині повернення позики у розмірі 399 000,00 грн та сплати 36 073,97 грн процентів за користування нею.

Одночасно із пред`явленням позовної заяви, Товариством з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у сумі 435 073,97 грн, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит ТУ Ю" у будь-яких банківських установах, а також заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредит ТУ Ю" відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами / договорами позики будь-яким третім особам в межах суми 435 073,97 грн.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що на банківські рахунки відповідача від позичальників за кредитними договорами надходять грошові кошти, у зв`язку з чим відповідач у змозі погасити заборгованість перед позивачем у сумі 435 073,97 грн. Однак, замість погашення заборгованості перед позивачем за Договором, по якому настав строк платежу, відповідач безпідставно перераховує зі своїх банківських рахунків грошові кошти третім особам (не позичальникам), у зв`язку з чим у позивача виникають побоювання щодо можливості у майбутньому реально виконати рішення суду у разі задоволення позову в цій справі.

Заявник також вказує, що йому відомо про намір ТОВ "Кредит ТУ Ю" відчужити права вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками, з метою передачі третім особам права на стягнення з боржників-позичальників заборгованості за неповернутими кредитами. Як наслідок у відповідача буде відсутнє джерело надходження коштів від основного виду діяльності, а отже такий захід забезпечення позову як заборона відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами / договорами позики забезпечить наявність у відповідача дійсного права вимоги за кредитними договорами / договорами позики, за рахунок звернення стягнення на які позивач матиме можливість виконати рішення суду у разі задоволення позовних вимог у цій справі.

Таким чином, за доводами заявника, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем та відчуження прав вимоги за кредитними договорами призведе до неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1) та забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2).

Отже, забезпечення позову - це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Із поданих матеріалів вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості за Договором позики № 001 від 29.06.2021, за яким ТОВ "Макс Кредит" перерахувало на користь ТОВ "Кредит ТУ Ю" кошти в сумі 399 000,00 грн.

ТОВ "Кредит ТУ Ю" є фінансовою установою, що здійснює діяльність з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів. Тобто, за рахунок отриманих від позивача у позику грошових коштів відповідач надавав кредити третім особам.

За умовами укладеного між сторонами Договору, строк повернення позики настав 29.06.2022. Втім, як зазначає позивач, відповідач у строк не повернув суму позики, як і не сплатив проценти за користування запозиченими коштами у період з квітня по червень 2022 року.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Натомість, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" було зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Стверджуючи про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, позивач зазначає про витрачання відповідачем коштів не для здійснення розрахунків з позивачем. При цьому, суми коштів, що перераховуються відповідачем, не відповідають його звичайній діловій практиці та не узгоджуються із максимальним розміром кредиту (200 000,00 грн), визначеним у паспорті споживчого кредиту ТОВ "Кредит ТУ Ю".

Більше того, з наданої заявником інформації, що міститься на офіційній сторінці ТОВ "Кредит ТУ Ю" (за посиланням: https://credit2u.ua/index.php?router=common/home) вбачається, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України відповідач тимчасово припинив видачу кредитів.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що перерахування відповідачем майже 2 млн. грн. на рахунки третіх осіб, що вочевидь не відповідає його господарській діяльності та не спрямування цих коштів для розрахунків з позивачем, свідчить про обґрунтоване побоювання позивача щодо можливості виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, а відтак невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно (у тому числі грошові кошти), суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 916/10/18, від 13.10.2020 у справі № 917/273/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 09.06.2021 у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20).

Такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно (грошові кошти) фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

На переконання суду, накладення арешту саме на кошти, які знаходяться на рахунках відповідача, розмір яких обмежується ціною позову, є адекватним та співмірним заходом забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Позов забезпечується в тому числі забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункти 2, 4 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Заборона відповідачеві, іншим особам вчиняти певні дії повинна узгоджуватись з предметом позову, тобто така заборона має стосуватися виключно спірного майна.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Враховуючи предмет та підстави позову в цій справі, суд вважає, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачу відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами / договорами позики будь-яким третім особам є втручанням в господарську діяльність відповідача та, відповідно, не є співмірним із заявленими позовними вимогами і суперечить меті застосування заходів забезпечення позову.

Суд зазначає, що у випадку вжиття цього заходу забезпечення позову відсутній дієвий механізм реалізації такої заборони, а відтак безвідносно до зазначення заявником суми, в межах якої він просить заборонити відповідачу відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами / договорами позики, відповідач, по суті, буде обмежений в укладенні таких угод в цілому, оскільки дебіторська заборгованість хоч і є активом, проте вартість відступлення права вимоги (дебіторської заборгованості) може відрізнятись від суми вимоги, що передається.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредит ТУ Ю" відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами / договорами позики будь-яким третім особам в межах суми 435 073,97 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 435 073,97 грн, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит ТУ Ю" у будь-яких банківських установах.

Необхідності в зустрічному забезпеченні суд не вбачає, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 136 - 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у сумі 435 073,97 грн, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит ТУ Ю" (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 29-Б (літ. А), оф. 114; ідентифікаційний код 40094068) у будь-яких банківських установах.

3. В іншій частині в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" відмовити.

4. Ухвала про забезпечення позову, відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", має силу виконавчого документу, набирає законної сили з моменту її підписання (27.07.2022) та може бути пред`явлена до виконання у строк до 27.07.2025 включно.

5. Стягувачем у виконавчому провадженні за цією ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" (04073, м. Київ, пр-т. С. Бандери, 16; ідентифікаційний код 42806643);

6. Боржником у виконавчому провадженні за цією ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредит ТУ Ю" (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 29-Б (літ. А), оф. 114; ідентифікаційний код 40094068).

7. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Нечай