ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м.Харків Справа № 913/13/22

Господарський суд Луганської області у складі судді Масловського С.В., розглянувши матеріали позовної заяви без номеру від 29.12.2021
про стягнення 140513 грн 33 коп.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2022 справа передана на розгляд судді Масловському С.В.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).
23.02.2022 на електронну адресу Господарського суду Луганської області від представника позивача надійшло клопотання без номеру від 22.02.2022, в якому він просить залучити до матеріалів справи додаткові докази витрат на правничу допомогу, що понесені ТОВ «Торгівельно-виробнича корпорація «Магнум», а саме: копію акту приймання-передачі правових послуг від 21.02.2022 до договору про надання правової допомоги №8/ЮО від 09.12.2021, копію платіжного доручення № 835 від 21.02.2022.
Згідно ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Частиною 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Враховуючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву у встановлений судом строк, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.
Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області,
01.09.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича корпорація «Магнум» (далі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький хліб» (далі покупець) було укладено договір на поставку товару № 59 від 01.09.2020 (далі договір).
Відповідно до умов п. 1.1. договору постачальник зобов`язується на підставі заявок поставляти і передавати у власність покупця партії поліпропіленової продукції (далі - товар) в номенклатурі, асортименті, кількості, у строки та за цінами, вказаними у видаткових накладних, рахунках-фактурах або специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 1.2. договору покупець зобов`язується приймати товар і оплачувати його на умовах цього договору.
Пунктом 3.1. договору сторони визначили, що розрахунки за кожну партію товару покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту передачі товару у власність покупця. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.
Пунктом 3.2. договору передбачено, що моментом фактичної передачі партії товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній постачальника.
Відповідно до п. 7.2. договору на поставку товару №59 від 01.09.2020 у разі порушення термінів оплати товару покупець виплачує постачальнику штраф 10 % від вартості неоплаченого товару, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період несплати, від суми заборгованості за кожний день прострочки. Пеня нараховується за весь період прострочення поставки.
На виконання взятих на себе зобов`язань за договором ТОВ «Торгівельно-виробнича корпорація «Магнум» в період з 29.09.2020 по 02.11.2021 здійснило 31 поставку товару на адресу відповідача на загальну суму 1138028 грн 63 коп., що підтверджується видатковими накладними, підписаними та скріпленими печатками позивача та відповідача, а саме:
2) №184 від 07.10.2020 на суму 6300 грн 00 коп.;
8) №215 від 25.11.2020 на суму 103949 грн 00 коп.;
9) №7 від 14.01.2021 на суму 2247 грн 50 коп.;
10) №13 від 18.01.2021 на суму 5304 грн 10 коп.;
17) №99 від 14.05.2021 на суму 3120 грн 00 коп.;
27) №194 від 30.08.2021 на суму 173474 грн 00 коп.;
28) №209 від 15.09.2021 на суму 7200 грн 00 коп.;
29) №212 від 23.09.2021 на суму 9960 грн 00 коп.;
Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків від 30.11.2021, який підписаний тільки позивачем, ТОВ «Сєвєродонецький хліб» здійснило оплату за договором у розмірі 1084252 грн 73 коп.
Як стверджує позивач, відповідач заборгованість за договором поставки в повному обсязі не сплатив, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду для відновлення своїх порушених прав і інтересів.
21.02.2022 на електронну адресу Господарського суду Луганської області від представника позивача надійшло клопотання без номеру від 21.02.2022, в якому просить долучити до матеріалів справи №913/13/22 як доказ здійснення часткової оплати заборгованості за договором №59 від 01.09.2020 роздруківки з інтернет-банкінгу платіжних доручень:
Відповідно до приписів статті 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
Положення статті 626 Цивільного кодексу України передбачають, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Разом із тим частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).
Правові позиції втілені у статті 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Отже, належне виконання зобов`язання є виконання зобов`язань, з додержанням вимог і принципів виконання зобов`язання встановленими умовами договору та приписами чинного законодавства.
Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).
У відповідності до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем, як постачальником, на виконання умов договору на поставку товару № 59 від 01.09.2020, було поставлено продукцію на загальну суму 1138028 грн 63 коп., яка відповідачем, як покупцем, була прийнята, що підтверджується видатковими накладними, підписаними представниками сторін без будь яких претензій, зауважень, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи, а відповідач свої зобов`язання по повній оплаті товару в повному обсязі не виконав, а оплатив лише частково на суму 1129752 грн 73 коп., у зв`язку з чим утворилась заборгованість за договором в сумі 8274 грн 90 коп.
Станом на момент розгляду справи доказів протилежного суду надано не було.
Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 8275 грн 90 коп. є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до п. 7.2. договору на поставку товару №59 від 01.09.2020 у разі порушення термінів оплати товару покупець виплачує постачальнику штраф 10 % від вартості неоплаченого товару, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період несплати, від суми заборгованості за кожний день прострочки. Пеня нараховується за весь період прострочення поставки.
Як вбачається з розрахунку позивача, пеня в сумі 5225 грн 00 коп. нарахована наступним чином:
1) за видатковою накладною №7 від 14.01.2021 за період прострочення з 14.02.2021 по 01.04.2021 на заборгованість у сумі 2247 грн 50 коп. нараховано пеню у розмірі 36 грн 44 коп.;
2) за видатковою накладною №13 від 18.01.2021 за період прострочення з 18.02.2021 по 01.04.2021 на заборгованість у сумі 5304 грн 10 коп. нараховано пеню у розмірі 79 грн 05 коп.;
9) за видатковою накладною №99 від 14.05.2021 за період прострочення з 14.06.2021 по 17.06.2021 на заборгованість у сумі 3120 грн 00 коп. нараховано пеню у розмірі 5 грн 13 коп.;
18) за видатковою накладною №194 від 30.08.2021 за період прострочення з 30.09.2021 по 14.11.2021 на заборгованість у сумі 159765 грн 90 коп. з урахуванням періодичних, часткових оплат протягом вказаного загального періоду прострочення нараховано пеню у розмірі 1223 грн 63 коп.;
19) за видатковою накладною №209 від 15.09.2021 за період прострочення з 16.10.2021 по 15.11.2021 на заборгованість у сумі 7200 грн 90 коп. з урахуванням періодичних, часткових оплат протягом вказаного загального періоду прострочення нараховано пеню у розмірі 100 грн 60 коп.;
20) за видатковою накладною №212 від 23.09.2021 за період прострочення з 24.10.2021 по 17.11.2021 на заборгованість у сумі 9960 грн 90 коп. з урахуванням періодичних, часткових оплат протягом вказаного загального періоду прострочення нараховано пеню у розмірі 106 грн 69 коп.;
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним та відповідає умовам укладеного договору, тому вимога позивача про стягнення пені в сумі 5225 грн 00 коп., є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
1) за видатковою накладною №7 від 14.01.2021 за період прострочення з 14.02.2021 по 01.04.2021 на заборгованість у сумі 2247 грн 50 коп. нараховано штраф у розмірі 224 грн 75 коп.;
2) за видатковою накладною №13 від 18.01.2021 за період прострочення з 18.02.2021 по 01.04.2021 на заборгованість у сумі 5304 грн 10 коп. нараховано штраф у розмірі 530 грн 41 коп.;
9) за видатковою накладною №99 від 14.05.2021 за період прострочення з 14.06.2021 по 17.06.2021 на заборгованість у сумі 3120 грн 00 коп. нараховано штраф у розмірі 312 грн 00 коп.;
20) за видатковою накладною №209 від 15.09.2021 за період прострочення з 16.10.2021 по 15.11.2021 на заборгованість у сумі 7200 грн 90 коп. з урахуванням періодичних, часткових оплат протягом вказаного загального періоду прострочення нараховано штраф у розмірі 720 грн 00 коп.;
21) за видатковою накладною №212 від 23.09.2021 за період прострочення з 24.10.2021 по 17.11.2021 на заборгованість у сумі 9960 грн 90 коп. з урахуванням періодичних, часткових оплат протягом вказаного загального періоду прострочення нараховано штраф у розмірі 996 грн 00 коп.;
Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 2436 грн 05 коп.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
За положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 31 січня 2018 у справі № 915/14/17).
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що він є арифметично вірним, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 2436 грн 05 коп. є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню повністю.
Щодо витрат позивача на правову допомогу, то суд зазначає наступне.
Позивачем заявлено до стягнення судові витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн 00 коп.
За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представник позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн 00 коп. надав суду наступні докази:
- договір про надання правової допомоги № 8/ЮО від 09.12.2021;
- додаткову угоду № 1 від 09.12.2021 до договору про надання правової допомоги № 8/ЮО від 09.12.2021;
- ордер на надання правової допомоги серії АЕ №1105061 від 28.12.2021;
- акт приймання-передачі правових послуг від 28.12.2021 до договору про надання правової допомоги № 8/ЮО від 09.12.2021;
- платіжне доручення № 703 від 28.12.2021 на суму 8000 грн 00 коп.;
- акт приймання-передачі правових послуг від 21.02.2022 до договору про надання правової допомоги № 8/ЮО від 09.12.2021;
- платіжне доручення № 835 від 21.02.2022 на суму 1000 грн 00 коп.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015, "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009, "Двойних проти України" від 12.10.2006, "Меріт проти України" від 30.03.2004, "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 вказував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").
Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідачем до суду не подавалось. Заперечень щодо наданого позивачем розрахунку судових витрат не подано. Доказів неспівмірності заявлених витрат до суду відповідачем також надано не було.
Надані позивачем докази підтверджують наявність підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, оскільки цей розмір судових витрат відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати (в тому числі пов`язані з наданням професійної правничої допомоги) покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн 00 коп. покладаються на відповідача.
Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.
Керуючись ст. 12, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов задовольнити.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича корпорація «Магнум» (місцезнаходження: вул. Волинська, буд. 46, м. Дніпро, 49102, ідентифікаційний код юридичної особи 38300615)

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький хліб» (місцезнаходження: вул. Гагаріна, буд. 68, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ідентифікаційний код юридичної особи 42173785).

Повний текст рішення складено та підписано 20.07.2022.

Суддя Сергій МАСЛОВСЬКИЙ