ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" липня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/629/22

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чернюк С.В.,

розглянувши справу № 916/629/22

за позовом Державного підприємства "Національна атомна електрогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (55001, Миколаївська обл., м. Южноукраїнск, промзона; код ЄДРПОУ ВП 20915546)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Лук`яна Михайла Федоровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 25 293,26 грн;

представники сторін:

від позивача Касьянов М.Г. (в режимі відеоконференції),

від відповідача не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Національна атомна електрогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Лук`яна Михайла Федоровича про стягнення 25 293,26 грн, з яких: 15 413,18 грн пені, 9 880,08 грн штрафу.

В обґрунтування заяви позивач посилається на порушення відповідачем строків поставки за Договором на постачання товару №53-123-01-21-07352 від 07.12.2021 р. (далі Договір).

Ухвалою від 18.04.2022 прийнято позовну заяву (вх. №654/22 від 12.04.2022) до розгляду, відкрито провадження у справі №916/629/22, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 18.05.2022, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

03.05.2022 за вх. №7241/22 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

13.05.2022 позивач надав до суду заяву (вх. №7944/22), в якій повідомив про зміну назви позивача на відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом". На підтвердження зміни найменування надав до заяви копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

18.05.2022 розгляд справи відкладено на 20.06.2022.

20.06.2022 у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги, всі працівники суду та учасники процесу перебували в укритті цивільного захисту адміністративної будівлі, у зв`язку з чим судове засідання не відбулося.

Ухвалою від 20.06.2022 повідомлено сторін про те, що розгляд справи відбудеться 11.07.2022.

11.07.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Стислий виклад позицій та доводів сторін.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що 07.12.2021 уклав з відповідачем Договір №53-123-01-21-07352 на постачання товару Річні інструменти пневматичні чи моторизовані (Електроінструменти) згідно Специфікації № 1 (далі товар), на загальну суму 1 752 474,00 грн з ПДВ.

За п. 1.1. Договору постачальник (відповідач) зобов`язується передати товар у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у Специфікації № 1, а згідно з п. 3.1. постачання товару здійснюється з дати публікації Договору в системі ProZorro, але не пізніше 25.12.2021.

Як зазначив позивач, в. порушення п. 3.1. Договору постачання частини товару було здійснено з простроченням, в результаті чого відповідачу на підставі п. 4.1. Договору нараховано штрафні санкції, а саме 15 413,18 грн пені та 9 880,08 грн штрафу.

У відзиві відповідач погодився з тим, що частину товару було поставлено несвоєчасно. Зазначив, що причиною даної ситуації стало порушення виконання зобов`язань закордонними партнерами відповідача, а сам він вживав всіх можливих заходів для належного виконання Договору, незначно прострочивши виконання своїх зобов`язань.

У зв`язку з тим, що сам позивач також не виконував свої зобов`язання по Договору та штрафні санкції надмірно великі, порівняно зі збитками позивача, відповідач просив зменшити розмір пені та штрафу на 90%.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

07.12.2021 між позивачем та відповідачем було укладено Договір на постачання товару №53-123-01-21-07352, згідно з п. 1.1. якого постачальник (відповідач) зобов`язується передати покупцю (позивачу), а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код СРV 42650000-7 по ДК 021:2015 - Ручні інструменти пневматичні чи моторизовані (Електроінстументи) у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у Специфікації № 1 (Додаток до Договору № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2020 року.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 2.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 04.02.2022) загальна вартість товару складає 1 722 474,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 3.1. Договору постачання здійснюється з дати публікації Договору в системі РroZоrro, але не пізніше 25.12.2021, на умовах - DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область. Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство», або ВП ЮУАЕС відповідно до Правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника постачальника.

Додатком №1 до Договору є підписана позивачем та відповідачем Специфікація №1, яка визначає найменування, тип товару, його технічні характеристики, кількість та ціну. До вказаної Специфікації №1 Додатковою угодою №1 від 04.02.2022 було внесено зміни шляхом додання позиції №80 та викладення позицій №№ 4, 5, 20, 76 в іншій редакції.

Датою постачання є дата отримання товару на складі Вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п. 3.3. Договору).

Пунктом 12.3. Договору передбачено обов`язки постачальника, одним із яких є забезпечення постачання товарів у строки, встановлені цим Договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як пояснив позивач, відповідачем здійснено поставку частини товару у визначені Договором строки за наступними накладними:

- № 85343 від 18.12.2021 на суму 878 220,00 грн (дата поставки 21.12.2021);

- № 85486 від 20.12.2021 на суму 216 000,00 грн (дата поставки 20.12.2021);

- № 85452 від 20.12.2021 на суму 16 200,00 грн (дата поставки 21.12.2021).

Водночас відповідач порушив передбачений п. 3.1. Договору строк поставки іншої частини товару, що підтверджується наявними у матеріалах справи накладними, а саме:

- № 87764 від 29.12.2021 на суму 189 720,00 грн (дата поставки 04.01.2022), кількість днів прострочення 9 днів;

- № 1210 від 13.01.2022 на суму 132 450,00 грн (дата поставки 17.01.2022), кількість днів прострочення 22 дні;

- № 1227 від 13.01.2022 на суму 2040,00 грн (дата поставки 17.01.2022), кількість днів прострочення 22 дні;

- № 2980 від 21.01.2022 на суму 146 700,00 грн (дата поставки 24.01.2022), кількість днів прострочення 29 днів;

- № 6401 від 07.02.2022 на суму 141 144,00 грн (дата поставки 10.02.2022), кількість днів прострочення 46 днів.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк.

Відповідно до ст. 611 Цивільного Кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені Договором або законом

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частини 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна поставка відповідачем товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Пунктом 4.1. Договору сторонами узгоджено, що у разі порушення зобов`язань за Договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним Договором, Постачальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів Постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару

Враховуючи встановлення судом факту порушення відповідачем терміну поставки, передбаченого п. 3.1. Договору, суд зазначає, що позивач цілком обґрунтовано нарахував відповідачу пеню за вказане порушення.

Крім того, суд зазначає, що позивач мав право і на нарахування відповідачу 7% штрафу, так як постачання товару на суму 141 144,00 грн (видаткова накладна №6404 від 07.02.2022) здійснено 10.02.2022 (46 днів прострочення).

Перевіривши запропонований позивачем розрахунок пені та штрафу, суд вважає його правильним та обґрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу на 90% суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому згідно положень частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

У свою чергу, відповідач, заявивши клопотання про зменшення розміру штрафних санкції, не надав суду жодних доказів та не навів жодних обставин, які могли свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідності розміру штрафних санкцій за наслідками порушення зобов`язання. Також відповідач не вказав про жодні обставини, які могли б свідчити про майновий стан сторін, що має значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а також висновків, що містяться у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі N 905/1180/17, від 12.09.2018 у справі N 912/3594/17, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд вважає, що відповідач у даному випадку не довів наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, як і не навів поважних причин порушення зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем.

Посилання відповідача на невиконання або несвоєчасне виконання позивачем обов`язку з оплати товару не може слугувати підставою для зменшення штрафних санкцій, як і порушення виконання зобов`язань закордонними партнерами відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи викладене, суд не вбачає об`єктивних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій заявлених позивачем до стягнення з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Національна атомна електрогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (55001, Миколаївська обл., м. Южноукраїнск, промзона; код ЄДРПОУ ВП 20915546) до Фізичної особи-підприємця Лук`яна Михайла Федоровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 25 293,26 грн задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лук`яна Михайла Федоровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Національна атомна електрогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (55001, Миколаївська обл., м. Южноукраїнск, промзона; код ЄДРПОУ ВП 20915546) 25 293,26 грн штрафних санкцій, 2481,00 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 11 липня 2022 р. Повний текст рішення складено та підписано 18 липня 2022 р.

Суддя Р.В. Волков