АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 923/889/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.09.2021, суддя в І інстанції Пінтеліна Т.Г., повний текст якого складено 21.09.2021 в м. Херсоні

у справі №923/889/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД"

до Іванівського міжрайонного управління водного господарства

про відшкодування збитків в сумі 135 400,61 грн

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" (далі ТОВ "Сан і Сан Маріуполь ЛТД") звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом до Іванівського міжрайонного управління водного господарства про відшкодування збитків в сумі 135 400,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача порядку складення та реєстрації податкових накладних, а саме порушенням вимог Податкового кодексу України, що в свою чергу позбавило позивача включити нараховані у зв`язку із придбанням послуг суми ПДВ до складу податкового кредиту на загальну суму 135400,84 грн.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 01.09.2021 у задоволенні позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що права позивача в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних, а так само реєстрація з допущенням помилок, підлягають захисту шляхом подання позивачем, разом з податковою декларацією, за відповідний звітний податковий період, заяви зі скаргою на дії відповідача до відповідного контролюючого органу. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.

На переконання суду першої інстанції, в даному випадку необхідним елементом для стягнення збитків є - доведеність протиправних дій відповідача, саме доведення факту порушення правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних, зазначений факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки відносно відповідача, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки, при цьому, таких доказів суду не надано.

Виходячи з наведеного, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту звернення до податкових органів зі скаргою щодо неправомірних дій відповідача, вина відповідача не підтверджена відповідними належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, тому суд першої інстанції визнав недоведеним як встановлений факт протиправних, винних дій з боку відповідача, що призвели та мали своїм наслідком збитки завдані позивачу, а відтак визнав позов таким, що не підлягає задоволенню.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" з апеляційною скаргою в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 01.09.2021 по справі №923/889/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є таким, що прийняте без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, без належного надання оцінки всім аргументам учасників справи, а тому таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, апелянт зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відхилення доводів позивача про наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача на втратою позивачем можливості отримання податкового кредиту на суму ПДВ, по розрахунках згідно договору по надання послуг.

Однак, на переконання скаржника, причинно-наслідковий зв`язок у подібних правовідносинах існує імперативно в силу закону. Так, нормами абзацу 3 пункту 198.6 статті 198, абзацу 2 пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України встановлено причинно-наслідковий зв`язок між належною реєстрацією податкової накладної та виникненням права у платника податку нараховувати певні суми як такі, що відносяться до податково то кредиту. При цьому, недостатньо лише самою факту складення та реєстрації податкових накладних, оскільки Єдиний реєстр податкових накладних «не бачить» первинні документи, а тому не може самостійно на програмному рівні перевірній дотримання правила «настання першої події». Аналіз податкових накладних в сукупності із первинними документами здійснюється державними ревізорами-інспекторами під час податкової перевірки, яка проводиться відповідно до пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

З приводу висновку суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано акту (довідки) перевірки відносно відповідача, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки, апелянт зазначає, що позивач надав суду першої інстанції Акт про результати документальної позапланової перевірки ТОВ "Сан і Сан Маріуполь ЛТД", а також відповідь на заперечення від 24.06.2020. Це є офіційними висновками компетентного органу, на який законом покладено функцію контролю та перевірки дотримання податкового законодавства, в т.ч. належної реєстрації податкових накладних з дотриманням правила настання «першої події».

На думку скаржника, здійснивши документальну позапланову виїзну перевірку, в ході якої державні ревізори-інспектори мали доступ до всіх первинних документів по господарським операціям між позивачем і відповідачем, податковий орган висловив свій висновок про те, що відповідач порушив установлений Податковим кодексом порядок реєстрації податкових накладних.

Щодо вини відповідача, скаржник вважає, що місцевий господарський суд неправомірно не застосував презумпцію винуватості особи, яка завдала шкоду, що передбачено ч. 2 ст. 614 ЦК України та ч. 2 ст. 2,18 ГК України. Таким чином, як вважає апелянт, суд першої інстанції фактично переклав тягар доказування на позивача, що не відповідає принципам змагальності (ст. 13 ГПК України), диспозитивності (ст. 14 ГПК України) та рівності (ст. 7 ГПК України) сторін.

З приводу подання заяви-скарги до податкової декларації за звітний період, як спосіб захисту порушеного права, скаржник зазначає, що подання заяви зі скаргою разом з податковою декларацією не дає права позивачеві включити суми спірних податкових накладних до складу податкового кредиту, а проведення будь-яких подальших перевірок з боку податкових органів щодо відповідача не матиме жодних наслідків для позивача та не поновить його в порушених правах. Таким чином, як вважає скаржник, подання такої заяви зі скаргою не є реальним і ефективним способом захисту порушеного права.

Південно-західним апеляційним господарським судом у складі судді-доповідача: Бєляновського В.В., суддів-членів колегії: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" на рішення господарського суду Херсонської області від 01.09.2021 у справі №923/889/21 та вирішено розгляд апеляційної скарги здійснити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/889/21 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 у відставку.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №923/889/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.09.2021, визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

Колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Філінюка І.Г. прийнято до свого провадження справу №923/889/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.09.2021 та визначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" на рішення господарського суду Херсонської області від 01.09.2021 у справі №923/889/21 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що права позивача в разі нездійснення Іванівським МУВГ неправильності складання і реєстрації податкових накладних підлягають захисту шляхом подання позивачем, разом з податковою декларацією, за відповідний звітний податковий період, заяви зі скаргою на дії відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.

До того ж, на думку відповідача, необхідним елементом для стягнення збитків є - доведеність протиправних дій відповідача, а саме доведення факту порушення правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних, зазначений факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки по відношенню до відповідача.

Однак, як стверджує відповідач, позивачем не надано доказів того, що він скористався своїм правом на звернення до ДФС в порядку передбаченому п. 201.10 ст. 201 ПК України та подав до такого органу за звітний податковий період заяву із скаргою на Іванівське МУВГ щодо порушення останнім порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкової накладної, тому стверджувати про протиправну поведінку відповідача є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам податкового законодавства.

Таким чином, на думку відповідача, не можна вважати акт позапланової перевірки податковим органом відносно ТОВ «Сан і Сан Маріуполь ЛТД», допустимим доказом, оскільки він суперечить вимогам Податкового кодексу України.

На переконання відповідача, пред`явлена до відшкодування сума не підпадає під визначення збитків, наведених у ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст.224 Господарського кодексу України, оскільки ця сума не є втратами, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, або втратами, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); а також доходами, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану справу №923/889/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.09.2021 було розглянуто Південно-західним апеляційним господарським судом у розумний строк, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, Між Товариством з обмеженою відповідальністю Сан і Сан Маріуполь ЛТД (надалі Позивач, Замовник) та Іванівським міжрайонним управлінням водного господарства (надалі Відповідач, Виконавець II, Іванівське МУВГ) укладений Договір №77005/9/03-11/219 про надання послуг, пов`язаних з транспортуванням (перекиданням) та забором води із використанням водозабірних споруд для поливу сільськогосподарських культур від 03 квітня 2019 року (надалі Договір) з відповідними додатками до нього (а.с.32-53).

Відповідно до пп. 2.3.1. п. 2.3. Договору, Відповідач як Виконавець II надає Позивачеві Послуги пов`язані з забором води із використанням водозабірних споруд.

Відповідно до п. 4.4. Договору, Замовник здійснює Виконавцеві II попередню оплату в розмірі 100% вартості послуг пов`язаних з забором води із використанням водозабірних споруд, на підставі рахунку, наданого Виконавцем II відповідно до поданої Замовником заявки.

Даний Договір є чотиристоронній, з якого Виконавцем II виступає - Іванівське МУВГ та дійсний до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами узятих на себе зобов`язань за цим договором.

Позивач і Відповідач є платниками податку на додану вартість (надалі за текстом - ПДВ), у розділі Юридична адреса та реквізити сторін Договору зазначено їх відповідні реєстраційні номери платника ПДВ (ІПН), а саме:

1) ТОВ Сан і Сан Маріуполь ЛТД - ІПН 30;

2) Іванівське МУВГ - ІПН 33.

На підставі Договору впродовж періоду з 03 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року Позивач оплачував, а Відповідач надавав Послуги пов`язані з забором води із використанням водозабірних споруд, що не заперечується сторонами.

21 квітня 2020 року ТОВ Сан і Сан Маріуполь ЛТД, на виконання вимог податкової законодавства України, надало до ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі податкову декларацію з ПДВ № , до якої додали заяву про бюджетне відшкодування ПДВ на поточний рахунок товариства (значиться Додатком №3 до податкової декларації з податку на додану вартість) (а.с.140-155).

У зв`язку з чим, на підставі пп. 20.1.4, п.20.1 ст.20, п.п.78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі провело документальну позапланову виїзну перевірку Позивача, перевірка проводилась з 19 травня 2020 року по 25 травня 2020 року на підставі Наказу в.о. начальника Податкового органу від 15.05.2020р. № 530 (а.с.156).

За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі склав Акт про результати документальної позапланової перевірки ТОВ Сан і Сан Маріуполь ЛТД від 01.06.2020р. № 36/21-22-04-02-06/22003105 (а.с.159-181), за яким зокрема в частині, що стосується Відповідача, зазначено, що останній неправильно склав і зареєстрував наступні податкові накладні: 1) від 03.06.2019р. № 343; 2) від 19.06.2019р. №463; 3) від 27.06.2019р. № 508; 4) від 02.05.2019р. №201; 5) від 07.05.2019р. №218; 6) від 16.05.2019р. №255; 7) від 21.05.2019р. №307.

ТОВ Сан і Сан Маріуполь ЛТД не погодилося з висновками ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, що викладені в Акті перевірки, та, відповідно до ст. 86 Податкового кодексу України, скористалося своїм правом на подачу заперечень.

Розглянувши та частково врахувавши заперечення ТОВ Сан і Сан Маріуполь ЛТД, ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі надали Відповідь на заперечення від 24.06.2020р. № 8081/10/21-22-04- 02-13 (а.с.182-192).

Разом з відповіддю на заперечення ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі склали податкові повідомлення-рішення, а саме:

- Податкове повідомлення-рішення від 25.06.2020 року № ;

- Податкове повідомлення-рішення від 25.06.2020 року № ;

- Податкове повідомлення-рішення від 25.06.2020 року № (а.с.193-195).

Як зазначає Позивач, із матеріалів перевірки, а саме Акта перевірки, заперечень ТОВ Сан і Сан Маріуполь ЛТД і Відповіді на заперечення вбачається, що підставою для втрати права на податковий кредит, з урахуванням уточнення, в розмірі 113579,86 грн., а також нарахування штрафних санкцій, згідно розрахунку до податкового повідомлення-рішення №000460402 від 25.06.2020 в розмірі 21820,75грн., є порушення Відповідачем порядку складення та реєстрації податкових накладних, тобто предметом спору у даній справі є наявність обов`язку у Відповідача відшкодувати Позивачу збитки, заподіяні внаслідок порушення вимог щодо здійснення господарської діяльності, що призвело до втрати Позивачем можливості отримати податковий кредит.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Спір у даній справі стосується наявності підстав для стягнення збитків у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що призвело до втрати позивачем права на податковий кредит.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, при порушенні контрагентом (продавцем) за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних належним способом захисту для заявника (покупця) може бути звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків.

Так, в силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення.

Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Таким чином, при пред`явленні вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Як стверджує позивач, порушення відповідачем порядку складання та реєстрації податкових накладних призвело до втрати позивачем права на включення суми ПДВ до складу податкового кредиту, та відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання.

Відповідно до п.14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом пп. «а» п.198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі ввезення їх на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з ЄРПН, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів / послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в ЄРПН, але не пізніше ніж, зокрема, через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Відповідно до п.201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Стаття 201 Податкового кодексу України передбачає, що у разі невиконання продавцем покладених на нього обов`язків щодо складання та реєстрації податкових накладних у ЄРПН, платник ПДВ має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця.

Стаття 201 Податкового кодексу України передбачає, що у разі невиконання продавцем покладених на нього обов`язків щодо складання та реєстрації податкових накладних у ЄРПН, платник ПДВ має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця за формою згідно з додатком 8 до такої декларації відповідно до наказу Міністерства Фінансів України від 28.01.2016 №21.

Разом з тим, звернення покупця послуг зі скаргою на продавця, який не виконав передбаченого наведеною нормою обов`язку, відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не надає покупцю права на включення суми податку з цих операцій до складу податкового кредиту, а можливість подання скарги на цього продавця є лише підставою для проведення документальної позапланової перевірки його контролюючим органом.

Таким чином, місцевий господарський суд помилково зазначив, що права позивача, в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних, підлягають захисту шляхом подання позивачем, разом з податковою декларацією за відповідний звітний податковий період, заяви зі скаргою на дії відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17, від 10.01.2022 у справі № 910/3338/21.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, належним способом захисту для позивача є саме звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних.

Враховуючи зазначене, відсутність у матеріалах справи акту (довідки) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки, не свідчить про відсутність такого елементу складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка відповідача та не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в даній справі.

За приписами ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 статті 179 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина 2 статті 180 Господарського кодексу України).

Аналогічна норма закріплена у статті 638 Цивільного кодексу України, за якою договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов, до яких, серед іншого, віднесено умови про предмет договору.

У відповідності до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, між сторонами укладено договір № 77005/9/03-11/219 про надання послуг, пов`язаних з транспортуванням (перекиданням) та забором води із використанням водозабірних споруд для поливу сільськогосподарських культур від 03 квітня 2019 року.

Умовами договору сторони не узгодили яка сторона повинна здійснювати реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - ЄРПН). Однак чинне законодавство передбачає, що таку реєстрацію податковий накладних у ЄРПН здійснює платник податку.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної в ЄРПН покупцем послуг. Тому колегія суддів приходить до висновку, що обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну покладено на відповідача.

Так, на підставі Договору впродовж періоду з 03 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року Позивач оплачував, а Відповідач надавав Послуги, що підтверджується наявними матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Керуючись пп. б п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, ТОВ Сан і Сан Маріуполь ЛТД 21.04.2020 року подало податкову декларацію з ПДВ № , до якої додало заяву про бюджетне відшкодування ПДВ на поточний рахунок товариства.

У зв`язку з цим, на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (надалі - Податковий орган) провело документальну позапланову виїзну перевірку.

Перевірка проводилась з 19 травня 2020 року по 25 травня 2020 року на підставі Наказу в.о. начальника Податкового органу від 15.05.2020р. № 530.

За результатами проведеної перевірки Податковий орган склав Акт про результати документальної позапланової перевірки ТОВ Сан і Сан Маріуполь ЛТД від 01.06.2020р. № 36/21-22-04-02-06/22003105.

В Акті перевірки в частині, що стосується Відповідача, вказується на те, що Відповідач неправильно склав і зареєстрував наступні податкові накладні: 1) від 03.06.2019р. № 343; 2) від 19.06.2019р. №463; 3) від 27.06.2019р. № 508; 4) від 02.05.2019р. №201; 5) від 07.05.2019р. №218; 6) від 16.05.2019р. №255; 7) від 21.05.2019р. №307.

ТОВ Сан і Сан Маріуполь ЛТД не погодилося з висновками Податкового органу, що викладені в Акті перевірки, та, відповідно до ст. 86 Податкового кодексу України, скористалося своїм правом на подачу заперечень.

Розглянувши та частково врахувавши заперечення, Податковий орган направив Відповідь на заперечення від 24.06.2020р. № 8081/10/21-22-04- 02-13.

Разом із відповіддю на заперечення податковий орган склав і надав податкові повідомлення-рішення, а саме: 1) Податкове повідомлення-рішення від 25.06.2020 року № ; 2) Податкове повідомлення-рішення від 25.06.2020 року № ; 3) Податкове повідомлення-рішення від 25.06.2020 року № .

Як вбачається з матеріалів перевірки, а саме Акта перевірки, заперечень ТОВ Сан і Сан Маріуполь ЛТД і Відповіді на заперечення, підставою для втрати права на податковий кредит, а також нарахування штрафних санкцій, є порушення Відповідачем порядку складення та реєстрації податкових накладних.

З огляду на таке, колегія суддів вважає, що відповідач не виконав належним чином вимог ст.201 Податкового кодексу України щодо реєстрації податкових накладних, у зв`язку з цим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 135 400,61 грн.

Судова колегія зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18 зазначено, що хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання такого обов`язку фактично завдало позивачу збитків.

Отже має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковими висновки місцевого господарського суду про відсутність у позивача права на стягнення збитків у зв`язку з порушенням відповідачем обов`язку щодо реєстрації податкової накладної, а позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню в повному обсязі.

При вирішенні даного спору судом апеляційної інстанції у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховані актуальні висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 10.01.2022 у справі №910/3338/21 в аналогічних правовідносинах.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача, а рішення Господарського суду Херсонської області від 01.09.2021 у даній справі таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Водночас апеляційним господарським судом враховується, що відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з огляду на неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Голови Верховного Суду №12/0/9-22 від 18.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей)» було змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, територіальна підсудність справ Господарського суду Херсонської області передана Господарському суду Одеської області.

З огляду на таке, Південно-західний апеляційний господарський суд доручає Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 01.09.2021 по справі №923/889/21 скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути Іванівського міжрайонного управління водного господарства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" 135 400,61 грн збитків.

Стягнути Іванівського міжрайонного управління водного господарства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" 2270 грн судового збору за подання позовної заяви.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання судового рішення є 20.07.2022.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.