ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/712/21

Господарський суд Рівненської області у складі: судді Бережнюк В.В.,

у справі

за позовом фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича

до відповідача фізичної особи - підприємця Сопіжка Ігоря Володимировича

про встановлення земельного сервітуту

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники

від позивача Остапенко Д.І.

від відповідача не з`явився.

Суть спору:

Фізична особа - підприємець Друзь Вадим Васильович звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до фізичної особи - підприємця Сопіжка Ігоря Володимировича про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по наявному шляху по земельній ділянці.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підприємець Друзь Вадим Васильович є власником нерухомого майна (будівлі розчинного вузла) площею 199,8 м.кв. Поруч із земельною ділянкою, на якій розміщене майно позивача знаходиться земельна ділянка відповідача підприємця Сопіжка Ігоря Володимировича. З урахуванням місця розташування обох ділянок, доступ до майна позивача з дороги загального користування можливий виключно через земельну ділянку відповідача по наявному шляху.

Проте відповідач створює перешкоди у проході та проїзді до майна позивача. Останній звертався до відповідача з офертою укладання договору про встановлення земельного сервітуту. Відповідь на дану пропозицію від відповідача не надійшла.

Згідно висновку експерта "Експерт-Рівне" №210320 від 09.07.2021 земельно-технічної експертизи встановлено єдиний наявний шлях до приміщень позивача по земельній ділянці відповідача.

Оскільки відповідач не погодив з позивачем у добровільному порядку питання щодо встановлення земельного сервітуту, при цьому створюються перешкоди з боку відповідача у проїзді до майна позивача, тому останній звернувся до господарського суду із позовом, у якому просить встановити на користь фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) безстроковий оплатний земельний сервітут на частині земельної ділянки площею (площа сервітуту) 0,0417 га (кадастровий номер: :01:037:0052; загальна площа: 0,3265 га; місце розташування: Рівненська обл., місто Рівне, вул. Київська, 92), що знаходиться у власності фізичної особи - підприємця Сопіжка Ігоря Володимировича ( АДРЕСА_2 ), з правом фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до власного нерухомого майна (будівлі розчинного вузла), вказаних у плані земельної ділянки, запропонованому у висновку експерта №210320/1_3.О.В. від 09.07.2021.

20.10.2021 ФОП Сопіжко І.В. подав відзив на позов, у якому вимоги позивача не визнає. Вказує, що відповідно до проекту реконструкції столярного цеху з добудовами та будівництвом складу по вул.Київська, 92 у м.Рівне розпочато будівництво. Вказана обставина унеможливлює встановлення земельного сервітуту на право позивача проїзду та проходу по земельній ділянці, що належна відповідачу.

Крім того, відповідач зазначає, що ФОП Друзем В.В. належне йому приміщення не використовується за призначенням та є аварійним. До даного розчинного вузла є інший шлях проїзду. У випадку встановлення земельного сервітуту на користь позивача відповідач не зможе використовувати за призначенням свою земельну ділянку, оскільки більшу частину площі займатиме проїзд для позивача.

Тому ФОП Сопіжко І.В. просить відмовити в задоволенні позову.

25.11.2021 позивач надав відповідь на відзив. Серед іншого вказує, що відповідач не надав доказів існування іншого шляху проїзду до майна позивача, окрім як через земельну ділянку відповідача. Вважає доводи відзиву необгрунтованими та просить позов задоволити.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20.08.2021 року (суддя О.Андрійчук) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 13 вересня 2021 р.

У судовому засіданні 13.09.2021 року оголошувалася перерва до 29.09.2021 року.

У судовому засіданні 29.09.2021 року оголошувалася перерва до 20.10.2021 року.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Рівненської області від 04.11.2021 року № 01-04/54/2021, враховуючи перебування з 04.11.2021 судді Андрійчук О. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, відповідно до п. 2.3.25, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/712/21, за результатами якого справу передано на розгляд судді Романюку Р.В.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04.11.2021 року справу № 918/712/21 прийнято до провадження суддею Романюком Р.В. та призначено підготовче засідання на 24 листопада 2021 р.

24.11.2021 року в судовому засіданні оглошено перерву до 22.12.2021 року.

В судовому засіданні 22.12.2021 року відповідачем заявлено клопотання про призначення експертизи відповідно до якого просить суд призначити будівельно - технічну експертизу.

Протокольною ухвалою від 22.12.2021 року клопотання про призначення експертизи залишено без розгляду.

Ухвалою від 22.12.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - до 02.02.2022 року, з ініціативи суду. Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12 січня 2022 р. о 15:00 год.

12.01.2022 року від відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про призначення експертизи, в якому останній просить суд призначити земельно-технічну експертизу.

У підготовчому засіданні 12.01.2022 року оголошено перерву до 13.01.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.01.2022 року призначено у справі № 918/712/21 судову земельно-технічну експертизу, проведення судової земельно-технічної експертизи доручено Рівненському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі № 918/712/21 до завершення експертного дослідження та повернення матеріалів справи до Господарського суду Рівненської області.

Поставлено перед експертом наступні питання:

- які можливі варіанти проходу (проїзду) до об`єкту нерухомості (будівлі розчинного вузла), що розташований за адресою: вул. Київська, 92, м. Рівне, та належить на праві власності ФОП Друзь Вадиму Васильовичу на підставі свідоцтва, виданого 21.05.2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 643?

- чи можливо встановити прохід (проїзд) до об`єкту нерухомості (будівлі розчинного вузла), що розташований за адресою: вул. Київська, 92, м. Рівне, та належить на праві власності ФОП Друзь Вадиму Васильовичу на підставі свідоцтва, виданого 21.05.2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 643, через земельну ділянку кадастровий номер :01:037:0052, яка розташована за адресою вул. Київська, 92, м. Рівне?

- чи можливо встановити прохід (проїзд) до об`єкту нерухомості (будівлі розчинного вузла), що розташований за адресою: вул. Київська, 92, м. Рівне, та належить на праві власності ФОП Друзь Вадиму Васильовичу на підставі свідоцтва, виданого 21.05.2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 643, через земельну ділянку кадастровий номер :01:037:0050, яка розташована за адресою вул. Київська, 92, м. Рівне?

- який варіант проходу (проїзду) до об`єкту нерухомості (будівлі розчинного вузла), що розташований за адресою: вул. Київська, 92, м. Рівне, та належить на праві власності ФОП Друзь Вадиму Васильовичу на підставі свідоцтва, виданого 21.05.2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 643, є найменш обтяжливим для власника з врахуванням площі проїзду від загальної площі території та наявності обслуговуючого персоналу для охорони та забезпечення проїзду: через земельну ділянку з кадастровим номером :01:037:0052 чи через земельну ділянку з кадастровим номером :01:037:0050, що розташована за адресою вул. Київська, 92, м. Рівне?

19.01.2022 року до суду від фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти певні дії - проводити будь - які будівельні роботи, які можуть знищити єдиний наявний шлях до нерухомого майна позивача, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:037:0052, яка належить на праві власності Сопіжку Ігорю Володимировичу до ухвалення остаточного рішення по справі № 918/712/21.

Ухвалою від 21.01.2022 поновлено провадження у справі № 918/712/21 для розгляду заяви фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича про забезпечення позову. У задоволенні заяви фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича про забезпечення позову - відмовлено. Провадження у справі № 918/712/21 зупинено до завершення експертного дослідження та повернення матеріалів справи до Господарського суду Рівненської області.

17 лютого 2022 року до господарського суду Рівненської області через канцелярію суду надійшов лист з повідомленням завідувача Рівненським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз про необхідність оплатити вартість експертизи. Також подано рахунок №22-293-Е від 14.02.2022 на оплату витрат за проведення експертизи у розмірі - 15101,60 грн.

Відповідно до наказу Господарського суду Рівненської області №04-43/87/22 від 21.03.2022 "Про увільнення від роботи Романа Романюка у зв`язку із зарахуванням до проходження служби у складі добровольчого формування" увільнено суддю Романюка Р.В. від виконання службових обов`язків з 21.03.2022.

У відповідності до п.7.1. Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Рівненської області, затверджених рішенням зборів суддів №1 від 06.02.2020, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, розпорядженням керівника апарату суду від 08.04.2022 №03-04/24/2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №918/712/21.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 08.04.2022 дану справу розподілено для розгляду судді Бережнюк В.В.

Ухвалою від 13.04.2022 зобов`язано фізичну особу-підприємця Сопіжка Ігоря Володимировича надати у десятиденний термін з дня отримання даної ухвали через відділ канцелярії та документального забезпечення господарського суду Рівненської області:

- докази оплати витрат пов`язаних із проведенням судової земельно-технічної експертизи у розмірі згідно рахунку №22-293-Е від 14.02.2022 - 15 101,60 грн.

Станом на 03.06.2022 ФОП Сопіжко І.В. витребувані документи суду не надав.

У квітні 2022 року справа повернулася до господарського суду Рівненської області без висновку експертизи, оскільки ФОП Сопіжко І.В. не здійснив оплату коштів на вимогу експертів за проведене експертне дослідження.

02 червня 2022 року від фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 03.06.2022 провадження у справі №918/712/21 поновлено з 17 червня 2022 року. Підготовче засідання призначено на 17 червня 2022 р. на 10:00 год.

Ухвалою від 17.06.2022 підготовче засідання відкладено на 24.06.2022 на 11:00 год.

Ухвалою від 24.06.2022 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 13 липня 2022 р. на 14:00 год.

У судове засідання 13.07.2022 представник відповідача не з`явився. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від позивача та відповідача надійшли заяви від 23.05.2022 про розгляд справи без участі представників за наявними доказами.

Згідно положень статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу та вирішити спір за наявними у справі матеріалами без участі представника відповідача.

13.07.2022 суд розпочав слухання спору по суті. Представник позивача надав пояснення та підтримав позовні вимоги.

Суд дослідив письмові докази наявні у справі. Також представник позивача виступив у судових дебатах.

Після виходу з нарадчої кімнати судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Підприємець Друзь Вадим Васильович є власником нерухомого майна - будівлі розчинного вузла площею 199,8 м.кв., яке знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Київська, 92, вартістю 211 700,00 грн. Вказане підтверджується свідоцтвом від 21.06.2013 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.06.2012 №5202609, технічним паспортом на виробничий будинок (арк.с. 7-8).

Поруч із земельною ділянкою, на якій розміщене майно позивача знаходиться земельна ділянка відповідача підприємця Сопіжка Ігоря Володимировича, кадастровий номер: :01:037:0052; загальна площа: 0,3265 га; місце розташування: Рівненська обл., місто Рівне, вул. Київська, 92. (Підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 22.09.2006 , витягом з Єдиного реєстру правочинів від 22.09.2006, Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №382748 від 13.11.2006 (арк.с. 51-55).

З урахуванням місця розташування будівлі розчинного вузла площею 199,8 м.кв., доступ до цього майна позивача із дороги загального користування можливий виключно через земельну ділянку відповідача по наявному шляху. Як вказує позивач, відповідач чинить перешкоди у користуванні загальним проїздом, що унеможливлює користування майном, належному йому на праві власності.

ФОП Друзь В.В. звертався до відповідача з пропозицією укладання договору про встановлення земельного сервітуту, за яким пропонував серед іншого наступні умови: термін дії сервітуту - з дати державної реєстрації права земельних сервітутів, які виникають на підставі цього Договору безстроково. Протягом цього терміну Власник (Сопіжко І.В.) надає Сервітуарію (Друзь В.В.) наступні земельні сервітути: право проходу по частині земельної ділянки Власника, визначеної у додатку до цього Договору; право проїзду по частині земельної ділянки Власника, визначеної у додатку до цього Договору, автотранспортом. Сфера дії земельних сервітутів поширюється виключно на частину земельної ділянки Власника, визначену Додатком 1 до цього Договору. Користування Сервітуарієм іншою частиною земельної ділянки Власника забороняється. За встановлення сервітутів Сервітуарій сплачує Власнику плату у розмірі 12,77% від загального земельного податку,встановленого для земельної ділянки власника. Площа ділянки власника - 0,3265, площа сервітуту 0,0417 га, що складає 12,77% від загальної площі. Плата за встановлення сервітуту сплачується Сервітуарієм Власнику щомісячно.

Відповідач станом на день подачі позову відповіді на пропозицію щодо укладання договору не надав, що і стало причиною звернення позивача до суду.

У наявному у справі висновку судового експерта ПП "Експерт-Рівне-Консалт" №210320/1_3.О.В. від 09.07.2021 по результатам судової земельно-технічної експертизи вказано наступне:

20 березня 2021 року на адресу ПП "Експерт-Рівне-Консалт" надійшла заява Друзя Вадима Васильовича про проведення земельно-технічної експертизи щодо варіантів встановлення земельного сервітуту, на вирішення якої поставлено питання: Які можливі варіанти встановлення земельного сервітуту для проїзду через ділянку з кадастровим номером :01:037:0052 до приміщень, які зареєстровані у свідоцтві бланк серія ВТІ №618134 від 21,06.2013 р. та у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25463046 від 02,03,2010 р.?

Експерт вказує у висновку, що: " стаття 99 Земельного Кодексу України регламентує, що одним із видів права земельного сервітуту є право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

В результаті огляду було встановлено, що територія земельної ділянки №2 заасфальтована, тобто призначена для проїзду. Будівлі і споруди розміщені таким чином, що проїзд до ділянки №2 не утруднений і наявний. Тому, експерт приходить до висновку, що є технічна можливість встановити земельний сервітут для проїзду.

Відповідно до п. 4.1.2. ДБН В.2.3-4:2015 "Автономні дороги. Частина І. Проектування": Технічну класифікацію автомобільних доріг за категоріями залежно від розрахунки середньорічної добової перспективної інтенсивності руху наведено у таблиці 4.1., згідно з якою дана частина території класифікується як дорога V категорії.

Відповідно до п. 5.1.1 ДБН В.2.3-4:2015: Основні параметри поперечного профілю автомобільних доріг залежно від їх категорії необхідно призначати згідно з таблицею 5.1. Для V категорії доріг ширина проїзду повинна становити 4,5 м.

Відповідно до п. 5.1.1 ДБН В.2.3-5:2018 "Вулиці та дороги населених пунктів" мінімальна ширина смуги руху для проїзду повинна становити 4,0 м для однієї смуги.

Для розрахунку приймається ширина проїзду в одну смугу в межах 4,50 м,

Оскільки ділянка №1 не сформована, визначити її межі не надається можливим вона межує із ділянкою №2, яка має два проїзди: один зі сторони вул.Київської, другий - на земельну ділянку №1."

Таким чином, експерт за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи виклав наступний висновок щодо можливих варіантів встановлення земельного сервітуту:

Встановити обмеження у вигляді земельного сервітуту для проїзду через ділянку з кадастровим номером :01:037:0052 до приміщень, які зареєстровані у свідоцтві бланк серія ВТІ №618134 від 21.06.2013 р. та у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25463046 від 02.03.2010 р. для частини земельної ділянки площею 417 м.кв. з конфігурацією за годинниковою стрілкою з верхнього північно-східного кута, в метрах 39,18-45,13-11,97-5,11-13,81-41,74-33,84-5,24 на відстані 11,22 м у західному напрямку від верхньої північно-східної поворотної точки (див. Рис.4). (висновок на арк.с. 16-21).

Отже, предметом позову у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідача про встановлення на користь фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича безстрокового оплатного земельного сервітуту на частині земельної ділянки площею (площа сервітуту) 0,0417 га (кадастровий номер: :01:037:0052; загальна площа: 0,3265 га; місце розташування: Рівненська обл., місто Рівне, вул. Київська, 92), що знаходиться у власності фізичної особи - підприємця Сопіжка Ігоря Володимировича , з правом фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до власного нерухомого майна (будівлі розчинного вузла), вказаних у плані земельної ділянки, запропонованому у висновку експерта №210320/1_3.О.В. від 09.07.2021.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 319 ЦК України вказує на той факт, що власність зобов`язує, а діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Згідно з ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна.

З огляду на ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Цей перелік є вичерпним. Таким чином, судове рішення є окремою формою сервітуту. При цьому, підставою для такої форми сервітуту є відсутність домовленості сторін.

Відповідно до ст. 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Земельний кодекс України містить аналогічні правові норми.

Зокрема, за змістом статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими . Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст. 100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту (ч.ч. 3, 4 ст. 101 ЗК України).

Отже, зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки (панівної) має право на обмежене користування суміжною (сусідською) земельною ділянкою (обслуговуючою) з метою усунення недоліків своєї ділянки, пов`язаних, зокрема, з її місцем розташування і природним станом, тобто, обслуговуюча земельна ділянка своїми зручностями, перевагами, природними ресурсами усуває недоліки панівної земельної ділянки, задля задоволення потреб власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

При цьому, встановлення права земельного сервітуту можливе за наявності наступних умов: відсутність протиправного характеру дій власника/володільця земельної ділянки; вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки; наявність причин, з яких позивач не може використовувати належне йому майно; неможливість задовольнити потреби особи у інший спосіб ніж встановлення сервітуту.

Єдиною вимогою при встановленні земельного сервітуту є встановлення сервітуту способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

З метою встановлення сервітуту найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється, позивач звернувся до судового експерта ПП "Експерт-Рівне-Консалт".

Відповідно до приписів ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Згідно Висновку №210320/1_3.О.В. від 09.07.2021 за результатами судової земельно-технічної експертизи вказано наступне щодо можливих варіантів встановлення земельного сервітуту:

Встановити обмеження у вигляді земельного сервітуту для проїзду через ділянку з кадастровим номером :01:037:0052 до приміщень, які зареєстровані у свідоцтві бланк серія ВТІ №618134 від 21.06.2013 р. та у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25463046 від 02.03.2010 р. для частини земельної ділянки площею 417 м.кв. з конфігурацією за годинниковою стрілкою з верхнього північно-східного кута, в метрах 39,18-45,13-11,97-5,11-13,81-41,74-33,84-5,24 на відстані 11,22 м у західному напрямку від верхньої північно-східної поворотної точки (див. Рис.4).

Виходячи із висновку експерта №210320/1_3.О.В. від 09.07.2021, позивачем зроблена відповідачеві пропозиція щодо укладення договору сервітуту та надано проект договору сервітуту на умовах, описаних у висновку експерта як найменш обтяжливі. Позивачем запропоновано встановити плату за право користування частиною земельної ділянки :01:037:0052 - плату у розмірі 12,77% від загального земельного податку,встановленого для земельної ділянки власника. Площа ділянки власника - 0,3265, площа сервітуту 0,0417 га, що складає 12,77% від загальної площі. Плата за встановлення сервітуту сплачується Сервітуарієм Власнику щомісячно.

Частина 3 ст. 402 ЦК України передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Судом встановлено, що технічна можливість встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки відповідача, на умовах запропонованих позивачем, підтверджується висновком земельно-технічної експертизи №210320/1_3.О.В. від 09.07.2021, зокрема, згідно висновку судовим експертом визначено варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці відповідача, який відповідає іншим матеріалам справи та сумнівів у суду не викликає, та який, на думку суду, найбільш справедливо відповідає як інтересам позивача, з урахуванням особливостей розташування нерухомого майна та можливості його використання, так і інтересам відповідача, як власника земельної ділянки.

Стороною відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач має можливість здійснювати обслуговування нерухомого майна у інший менш обтяжливий для нього спосіб, ніж запропонований експертом. Крім того, відмова відповідача на встановлення земельного сервітуту фактично позбавляє позивача можливості здійснювати догляд за майном та його обслуговування і використання.

Оскільки, у даному випадку, плата за встановлення сервітуту має компенсаційний характер, вона не може бути більшою ніж фактичні витрати відповідача на сплату земельного податку. При цьому слід зазначити, що встановлення сервітуту не означає вибуття із володіння та користування відповідача цієї земельної ділянки, більш того, він також має право продовжувати використовувати цей проїзд.

При цьому, суд звертає увагу, що ч. 4 ст. 101 Земельного Кодексу України встановлено право власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту. Тобто, не зважаючи на те, що позивач просить встановлення сервітуту, закон у будь-якому випадку гарантує відповідачу фінансову сатисфакцію при настанні певних негативних наслідків пов`язаних із реалізацію позивачем прав, що випливають із сервітуту.

Враховуючи викладені обставини справи, наведені норми законодавства, суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє повністю із наведених вище підстав.

Доводи відповідача у письмовому відзиві господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», також повинен застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду.

За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича обґрунтовані та підлягають задоволенню щодо встановлення на його користь земельного сервітуту на частині земельної ділянки, що знаходиться у власності фізичної особи - підприємця Сопіжка Ігоря Володимировича.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн. та витрати на правову допомогу, докази яких будуть надані протягом п`яти днів після винесення судового рішення у справі. Також викладено прохання судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач не надав попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Тому, судові витрати понесені позивачем у виді судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у сумі 2 270,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 237- 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Встановити на користь фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) безстроковий оплатний земельний сервітут на частині земельної ділянки площею (площа сервітуту) 0,0417 га (кадастровий номер: :01:037:0052; загальна площа: 0,3265 га; місце розташування: Рівненська обл., місто Рівне, вул. Київська, 92), що знаходиться у власності фізичної особи - підприємця Сопіжка Ігоря Володимировича ( АДРЕСА_2 ), з правом фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до власного нерухомого майна (будівлі розчинного вузла), вказаних у плані земельної ділянки, запропонованому у висновку експерта №210320/1_3.О.В. від 09.07.2021.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця Сопіжка Ігоря Володимировича ( АДРЕСА_2 ) на користь фізичної особи - підприємця Друзя Вадима Васильовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) - 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат по оплаті судового збору. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 18 липня 2022 року.

Суддя Бережнюк В.В.