ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2022 р. Справа№ 910/14365/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Корсака В.А.

секретар судового засідання Ващенко В.А.

за участю представників

позивача: Яковенко Є.М.;

відповідача: Тищенко А.В.;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія ЛІТ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 (повний текст складено - 01.12.2021)

у справі № 910/14365/21 (суддя - Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ»

до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про зобов`язання надати номери банківських рахунків у форматі ІВАN для погашення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором № 4И16103Г від 25.10.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не проінформував позивача про актуальні номери банківських рахунків в форматі IBAN призначені для обслуговування кредиту за кредитним договором № 4И16103Г від 25.10.2016, що унеможливлює (ускладнює) виконання позивачем своїх зобов`язань за цим договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 Товариству з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ» відмовлено у позові до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про обрання позивачем не ефективного способу захисту, адже вирішення даного спору по суті не призведе до будь-якого відновлення права позивача, а відтак, позов не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі № 910/14365/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, зобов`язавши Акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ» номери банківських рахунків у форматі ІВАN для погашення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором № 4И16103Г від 25.10.2016.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним. Позивач вважає, що порушено його право на отримання інформації, пов`язаної із кредитом, який надавався йому банком, а тому вправі вимагати надання відомостей стосовно рахунків обслуговування за кредитним договором.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 відкладено вирішення питання про подальший рух апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі № 910/14365/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14365/21.

24.01.2022 матеріали справи № 910/14365/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2022 № 09.1-08/929/22, у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/14365/21 та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2022 справу № 910/14365/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду на 02.03.2022.

Судове засідання, призначене на 02.03.2022, не відбулося через військову агресію Російської Федерації проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, дію якого згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

21.04.2022 відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши оскаржуване рішення без змін.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ» зазначало, що ні умовами кредитного договору, ні положеннями ст. ст. 47, 56 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ні постановою НБУ №162 не встановлено права позивача та кореспондуючий йому обов`язок відповідача з отримання/надання інформації щодо реквізитів рахунків відповідно до вимог стандарту IBAN. Така інформація є загальнодоступною, а її отримання залежить від волевиявлення клієнта банку. Водночас, позивачем не доведено, що отримання інформації необхідне для реалізації ним своїх прав, свобод і законних інтересів, та не перешкоджає виконанню обов`язків за договором, обраний ним спосіб захисту є неналежним та неефективним. Крім того, апелянтом зазначено, що листом №1/3-211124/14663 від 24.11.2021 позивачу надано інформацію стосовно номерів банківських рахунків у форматі ІВАN за кредитним договором № 4И16103Г від 25.10.2016, що не спростовує його заперечень проти позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія ЛІТ» призначено на 09.06.2022, що на думку суду є розумним строком розгляду справи, тобто таким, що є суб`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав з урахуванням Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 133/2022 від 14.03.2022 і ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2022 розгляд справи відкладено до 15.06.2022, а згодом, з ініціативи позивача до 22.06.2022.

У судовому засіданні 22.06.2022 представники сторін з`явилися. При цьому, представником позивача у судовому засіданні було подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки листом №1/3-211124/14663 від 24.11.2021 відповідачем добровільно надано інформацію стосовно номерів банківських рахунків у форматі ІВАN за кредитним договором № 4И16103Г від 25.10.2016. Отже, у справі відсутній предмет спору, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Представник відповідача заперечив проти закриття провадження у справі з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів розглянувши заявлене позивачем клопотання про закриття провадження у справі, дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Предметом позову у даній справі є зобов`язання Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» надати позивачу номери банківських рахунків у форматі ІВАN для погашення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором № 4И16103Г від 25.10.2016.

Позивач помилково ототожнив направлення відповідачем листа №1/3-211124/14663 від 24.11.2021 з визнанням позову. Надання відповідачем інформації стосовно банківських рахунків для погашення кредиту в форматі IBAN не врегульовує між сторонами питання стосовно обов`язку банку надати таку інформації. Направлення відповідачем листа, який містить відповідну інформацією, не спростовує його заперечень щодо відсутності саме обов`язку щодо надання такої інформації.

Отже, колегія суддів вважає, що закриття провадження у даній справі з підстав відсутності предмету спору не призведе до вирішення усіх спірних питань, що виникли між сторонами стосовно заявленого позивачем предмету позову. За таких обставин, конфлікт між сторонами не буде вичерпано, оскільки закриття провадження у справі, а не вирішення її по суті, залишає неврегульованими питання між сторонами цього конфлікту.

А відтак, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, заслухавши пояснення учасників справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 25.10.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ» (позичальник) та Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (банк) уклали кредитний договір № 4И16103Г (далі - Договір). Предметом регулювання Договору є зобов`язальні кредитні правовідносини, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ» є позичальником, а Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» кредитодавцем.

За умовами Договору банк для обслуговування кредиту зобов`язався відкрити позичальнику такі рахунки: № НОМЕР_1 (позичковий рахунок), № НОМЕР_2 (рахунок по відсотках), № НОМЕР_3 (рахунок для сплати винагороди).

Постановою Національного банку України «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» 28.12.2018 № 162 (далі - Постанова № 162) покладено на банки України з 05 серпня 2019 року обов`язок формувати номер банківського рахунку відповідно до Національного стандарту України «Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні (IBAN Registry: 2009, NEQ). ДСТУ-Н 7167:2010», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року N 454 (далі - стандарт IBAN). Під час формування номера банківського рахунку за стандартом IBAN, відповідно до Постанови № 162, банки використовують структуру номера рахунку аналітичного обліку, вимоги до нумерації якого встановлені в додатку 2 до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року N 89. Така заміна діючих рахунків клієнтів банків відповідно до вимог стандарту IBAN із збереженням довжини номера рахунку аналітичного обліку - не більше 14 символів, банками здійснюється самостійно.

Постановою № 162 покладено на банки обов`язок повідомити контролюючі органи про замінені рахунки клієнтів, та надано право банкам України та їх клієнтам до 12 січня 2020 року в документах на переказ коштів заповнювати реквізити рахунку без застосування стандарту IBAN.

Звертаючись із позовом, позивач зазначав, що відповідач не поінформував останнього про актуальні номери рахунків, призначені для обслуговування кредиту за договором.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює такі доводи.

Кредитний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не установлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Отже, змістом кредитних правовідносин є зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Колегія суддів зазначає, що твердження позивача щодо порушення його прав відповідачем, за захистом яких він звернувся до суду, зводяться до того, що відповідач не повідомив позивачу інформацію, необхідну для виконання позивачем його зобов`язань за договором.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно частин 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, визначено способи захисту прав та інтересів, одним з яких є примусове виконання обов`язку в натурі (присудження до виконання обов`язку в натурі).

Згідно зі статтею 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до норм ГПК України, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Згідно з ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, суб`єктів, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.

З матеріалів справи слідує, що звертаючись до суду з позовом, позивач просив здійснити захист його права, зокрема, шляхом зобов`язання відповідача надати інформацію "необхідну" для виконання договору.

Правовими підставами позову позивач визначив положення ст. 34 Конституції України, ст. 5, 14 Закону України "Про інформацію" та ст. 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Так, ст. 34 Конституції України унормовано, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації врегульовані Законом України "Про інформацію".

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" унормовано, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Право на інформацію забезпечується, зокрема: створенням механізму реалізації права на інформацію; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про інформацію").

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про інформацію" інформацією про товар (роботу, послугу) - є відомості та/або дані, які розкривають кількісні, якісні та інші характеристики товару (роботи, послуги).

Інформація, яку просить витребувати позивач, не є відомостями та/або даними, які розкривають кількісні, якісні та інші характеристики товару (роботи, послуги) та не є необхідною для реалізації прав, свобод і законних інтересів позивача. Як зазначає сам позивач, відповідна інформація необхідна йому для виконання його договірних зобов`язань.

Посилання позивача на положення ст. 5, 14 Закону України "Про інформацію" є безпідставними, оскільки до правовідносин сторін відповідні положення не застосовуються.

Згідно зі ст. 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: 1) відомості, які підлягають обов`язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; 2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 3) перелік послуг, що надаються банком; 4) ціну банківських послуг; 5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; 6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків; 7) інформацію, обов`язковість надання якої передбачена законом. Банк зобов`язаний мати власний веб-сайт та розміщувати на ньому інформацію, визначену законами, нормативно-правовими актами Національного банку України, а також нормативно-правовими актами Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Банк несе відповідальність за актуальність та достовірність інформації, розміщеної на його веб-сайті.

Отже, в силу ст. 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлюється обов`язок банку з надання інформації та консультації з питань надання банківських послуг, ціни банківських послуг та їх переліку, проте, не встановлює обов`язку із надання консультацій щодо порядку виконання вже укладених договорів з клієнтом, оскільки відповідний порядок визначається безпосередньо умовами таких договорів.

Відповідно до пункту 3 постанови Національного банку України "Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні" від 28.12.2018 N 162 (банки України зобов`язані з 05 серпня до 31 жовтня 2019 року самостійно здійснювати зміну (не за ініціативою клієнта) діючих рахунків клієнтів банків відповідно до вимог стандарту IBAN із збереженням довжини номера рахунку аналітичного обліку - не більше 14 символів.

Пунктом 5 вказаної постанови установлено, що банки України зобов`язані у 10-денний строк після закінчення періоду, установленого в абзаці першому підпункту 2 пункту 4 цієї постанови, повідомити контролюючі органи про всі відкриті рахунки клієнтів - платників податків станом на 31 жовтня 2019 року.

Таким чином, відповідна постанова встановлює обов`язок банків здійснити заміну діючих рахунків клієнтів банків відповідно до вимог стандарту IBAN, та встановлює обов`язок банк повідомити контролюючі органи про змінені рахунки клієнтів, і не встановлює обов`язок повідомляти про змінені рахунки клієнтів.

Отже, ані умовами укладеного між сторонами кредитного договору, ані нормами законодавства України не встановлено обов`язку банку повідомити позичальника про приведення відкритих рахунків до формату IBAN, в тому числі такого обов`язку не встановлено для банку постановою "Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні" від 28.12.2018.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що здійснені (у випадку їх здійснення) позивачем оплати, спрямовані на виконання зобов`язань за кредитним договором (погашення кредиту, сплата відсотків, інші платежі), не були проведені банком чи не були зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитом/сплати відсотків/тощо у зв`язку з тим, що позивачу невідомі реквізити відповідних рахунків у форматі IBAN.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача, в даному випадку, порушеного права, зокрема, права на інформацію.

Виконання зобов`язання - це вчинення боржником або іншою особою на користь кредитора (або третьої особи) певної дії або утримання від вчинення від дії, яка становить предмет виконання зобов`язання. З огляду на це, захист прав сторони за договором повинен бути спрямований на досягнення того матеріально-правового результату, з метою якого сторони уклали кредитний договір, тобто забезпечувати задоволення такого права кредитора, яке визначає суть кредиту. Саме таке стверджувальне право є тим цивільним правом, порушення якого відповідає поняттю "спір про право", що має змістовне, сутнісне наповнення, і вирішення якого матиме наслідком вирішення конфлікту в цілому між сторонами.

Право особи на захист своїх цивільних прав та інтересів забезпечено законом (ст. 15 ЦК України), способи якого визначенні ст. 16 ЦК України та не є вичерпними. Водночас, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, мають бути вичерпані лише ті засоби правового захисту, які є ефективними.

Обов`язок позивача повернути кредит, отриманий за договором, є обов`язком, який визначає та формує зміст кредитних відносин, з`ясування настання якого повинно здійснюватися при вирішенні спору про право, якому цей обов`язок кореспондує. Інформація про актуальні номери банківських рахунків, сформованих відповідно до стандарту IBAN, не складає зміст кредитного договору, а дії щодо її надання не складають суті виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором, виконання яких може носити примусовий характер, і право на отримання якої підлягає окремому судовому захисту.

Колегія суддів зазначає, що фактично зверненням до суду з цим позовом позивач переслідує на меті отримання доказів для вирішення спору щодо стану виконання позивачем обов`язку з повернення коштів. Водночас, така вимога не відповідає поняттю "спір про право", вирішення якого матиме наслідком вирішення конфлікту між сторонами в цілому.

Це свідчить про неефективність обраного позивачем способу правового захисту, адже вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення прав позивача. З огляду на це спір не підлягає задоволенню.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія ЛІТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі № 910/14365/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі № 910/14365/21 залишити без змін.

Матеріали справи №910/14365/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.07.2022.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.А. Корсак