УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

25.07.2022Справа № 910/6166/22

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНГ-ТРАНС» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 21)

Про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Полиці Ігоря Валерійовича ( АДРЕСА_1 ) заборгованості у розмірі 3 398, 08 грн.

Суддя Бондаренко - Легких Г. П.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНГ-ТРАНС» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Фізичної особи-підприємця Полиці Ігоря Валерійовича про стягнення заборгованості у розмірі 3 398, 00 грн за Договором №4143 поставки товару від 07.05.2021.

Подана заява обґрунтована тим, що на виконання умов договору заявником було поставлено, а боржником прийнято товар за видатковою накладною №ВДС-053276 від 23.11.2021 на суму 3 398,08 грн. Згідно п. 3.4. Договору - покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару протягом (але не пізніше) 7 календарних днів з моменту передачі такої партії товару. Натомість, боржник (покупець), вартість поставленого товару заявником (постачальником), в строк передбачений п. 3.4. Договору не сплатив.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Положеннями ст. 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст. 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

У п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. (абз. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

При цьому, судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про припинення суб`єкта господарювання - фізичної особи-підприємця Полиці Ігоря Валерійовича (РНОКПП: НОМЕР_1 ) дата запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця - 18.05.2022, підстава: припинення ФОП за її рішенням.

Приписами ч. 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Виходячи з вищенаведеного, фізична особа-підприємець Полиця Ігор Валерійович втратив статус підприємця з 18.05.2022, однак, із заявою про видачу судового наказу заявник звернувся до Господарського суду міста Києва - 19.07.2022, тобто після припинення підприємницької діяльності боржника.

Законом України від 03.10.2017 N 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до ГПК України. Відповідно до вказаних змін, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17).

Разом з тим, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа-підприємець. Як зазначено вище, аналогічні норми містяться в ч. 3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Звертаючись із заявою про видачу наказу в порядку наказного провадження, заявником не прийнято до уваги, що сторонами в наказному провадженні у відповідності до п. 16 ч. 1 ст. 20 та ч. 3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України можуть бути виключно суб`єкти господарювання, а припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до виниклих правовідносин процедури наказного провадження.

Враховуючи припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Полицею Ігорем Валерійовичем з 18.05.2022, заявлені ТОВ «ІНГ-ТРАНС» вимоги про стягнення з Фізичної особи підприємця Полиці Ігоря Валерійовича 3 398, 08 грн заборгованості не підлягають розгляду в порядку наказного провадження та суд відмовляє у видачі судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у ч. 1 ст. 175 цього Кодексу.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Необхідно наголосити, що відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Суд зазначає, що визначаючись із подальшими заходами задля захисту своїх прав, заявнику варто врахувати викладену позицію Великої Палати Верховного Суду та звернутися до господарського суду в межах відповідної форми позовного провадження, адже заявлені вимоги у відповідності до п. 16 ч. 1 ст. 20 та ч. 3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. (ч. 2 ст. 151 ГПК України)

Керуючись ст. ст. 147, 152-154, 175 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНГ-ТРАНС» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Полиці Ігоря Валерійовича заборгованості у розмірі 3 398, 08 грн.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому законодавством України порядку.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких