ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2022 р. Справа№ 910/11558/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 21.07.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Київприлад"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.10.2021

у справі №910/11558/21 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Київприлад"

до Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія"

про розірвання договору №17-05/2020 від 17.05.2012 із додатковою угодою №1 від 23.08.2017 та додатковою угодою №2 від 20.11.2019,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Виробниче об`єднання "Київприлад" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" про розірвання договору №17-05/2020 від 17.05.2012 із додатковою угодою №1 від 23.08.2017 та додатковою угодою №2 від 20.11.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідач допустив істотне порушення умов цього договору, оскільки жодне із взятих зобов`язань відповідачем не виконано, внаслідок чого позивач зазнав шкоду, що виражається у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди, що є підставою для розірвання договору в судовому порядку у відповідності до статті 651 Цивільного кодексу України у зв`язку з істотним порушенням умов договору з боку відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 у справі №910/11558/21 в позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване відсутністю всіх елементів, які є необхідними для застосування ст. 651 ЦК України та розірвання договору №17-05/2012 від 17.05.2012, зокрема, неправомірної поведінки відповідача. Крім того, суд зазначив, що обставини, на які посилається позивач, не є істотним порушенням в розумінні статті 651 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Виробниче об`єднання "Київприлад" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 у справі №910/11558/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 612, 614, 651 Цивільного кодексу України, ст. 320 Господарського кодексу України, та процесуального права, ст.ст. 81, 247 ГПК України. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Київприлад" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі №910/11558/21; призначено розгляд апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційної інстанції 21.07.2022 представник позивача не з`явився. Про день, час ьа місце судового розгляду справи повідомлений.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 21.07.2022 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

У відповідності до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

17.05.2012 між Державним підприємства "Виробниче об`єднання "Київприлад" (сторона-1) та Акціонерним товариством "Українська будівельна компанія" (сторона-2) укладено договір №17-05/2020, відповідно до п.1.1 якого сторони направлють свої зусилля на реалізацію проєкту, пов`язаного із землевідведенням, проектуванням, будівництвом, введенням в експлуатацію та передачею у власність юридичним та фізичним особам об`єктів у житлових будинках з об`єктами соціального обслуговування та паркінгами (далі - об`єкт) на земельній ділянці, орієнтовною площею 2,5761 га, яка розташована по просп. Академіка Корольова, 1 у Святошинському районі м. Києва.

В п.1.2 договору зазначено наступні відомості про земельну ділянку: місце розташування: проспект Академіка Корольова, 1 у Святошинському районі міста Києва; кадастровий номер: 75:316:0101; розмір: 5,3 га (в т.ч. 2.5761 га під будівництвом об`єкта); цільове призначення на момент укладання договору: землі промисловості; документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою: рішення Київської міської ради трудящих від 18.12.1972 №1984, від 04.12.1978 №1705/20.

Відповідно до п. 2.1 договору сторона-1 передає, а сторона-2 приймає на себе виконання частини функції замовника будівництва, а саме:

1) отримання вихідних даних на проектування, розроблення та погодження проектно-кошторисної документації, забезпечення будівництва проектно-кошторисною документацією, отримання дозволу на виконання будівельних робіт;

2) своєчасне забезпечення фінансування будівництва комплексу у порядку та у способи, що не суперечать чинному законодавству України;

3) укладання договору підряду на виконання будівельно-монтажних робіт, укладення інших угод, необхідних для виконання цього договору, з третіми особами (в тому числі проектними, генпідрядними та субпідрядними організаціями), фінансування будівельних робіт та інших витрат, пов`язаних з будівництвом об`єкту, уточнення обсягів виконаних робіт і проведення розрахунків з підрядниками будівництва;

4) вибір проектувальника, генерального підрядника та укладення з ними відповідних договорів на проектування та на капітальне будівництво комплексу;

5) забезпечення будівництва об`єкта будівельними матеріалами та обладнанням поставки замовника;

6) ведення технічного та авторського нагляду за будівництвом, підписання актів виконаних робіт та інших документів щодо обсягу, якості, строку виконання та вартості робіт, здійснення контролю за своєчасним виконанням пусконалагоджувальних робіт, визначення балансової вартості об`єкту;

7) здійснення контролю за відповідністю матеріалів, виробів та конструкцій державним стандартам та технічним умовам;

8) укладання договору по сплаті пайової участі з містом, передача житлової площі міській громаді та службового житла;

9) участь у проведенні громадського обговорення проєкту будівництва об`єкта;

10) забезпечення прийняття об`єкту в експлуатацію, а також здійснення відповідних розрахунків. Для цього сторона-2 самостійно підписує, подає та отримує необхідні документи в усіх державних органах, установах та організаціях;

11) оформлення прав власності на частину об`єкта, яка належить стороні-2, та за дорученням сторони-1, оформлення прав власності на частину об`єкта, яка належить стороні-1;

12) здійснення інших дій, що випливають з умов цього договору, в тому числі вибір організації, що буде здійснювати обслуговування об`єкту після його прийняття в експлуатацію.

Відповідно до п. 2.3 договору сторони домовились, що одночасно з підписанням даного договору сторона-1 передає стороні-2 в повному обсязі майнові права на об`єкт будівництва та майнові права на всі складові об`єкти в об`єкті будівництва для подальшої передачі фізичним та юридичним особам згідно з нормами чинного законодавства України. Передача зазначених майнових прав третім особам не потребує укладання сторонами окремого документу (додаткової угоди, акту приймання-передачі тощо). Майнові права на всі складові об`єкти в об`єкті будівництва вважаються переданими стороною-1 та прийнятими стороною-2 в момент підписання сторонами даного договору.

Розділом 4 договору «обов`язки сторони-2» визначено перелік обов`язків, що покладаються на відповідача у справі, у відповідності до якого сторона-2 зобов`язана:

4.1 виконувати всі дії (роботи) організаційно-підготовчого етапу будівництва об`єкта, отримати, за сприянням сторони-1, погодження та дозволи.

4.2 замовити чи самостійно розробити проектно-кошторисну документацію, укласти договір з проектною організацією.

4.3 виступати інвестором будівництва об`єкта на умовах повного фінансування усіх заходів, пов`язаних з розробленням, погодженням і затвердженням проектно-кошторисної документації, отриманням дозвільної документації, реєстрацією права власності на належні стороні-2 частини новозбудованого об`єкта та будь-яких інших заходів, пов`язаних з реалізацією цього договору. Виконувати функції замовника будівництва відповідно до даного договору та вимог чинного законодавства.

4.4 вести технічний нагляд за своєчасним і якісним виконанням підрядними організаціями взятих на себе зобов`язань, дотримання будівельних норм і правил, використанням якісних матеріалів, конструкцій і т. ін., відповідністю робіт проектно-кошторисній документації.

4.5 визначити генерального підрядника об`єкту та укласти з ним договір генерального підряду.

4.6 перевіряти обсяги та якість виконаних будівельно-монтажних робіт на об`єкті.

4.7 вести облік витрат на будівництво об`єкта.

4.8 укласти договір та здійснити розрахунки з органами місцевої влади по сплаті пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури.

4.9 після введення об`єкту в експлуатацію підписати протокол фактичного розподілу площ, відповідно до часток, визначених договором.

4.10 протягом 40 (сорока) днів від дати введення об`єкта в експлуатацію передати стороні-1 всі документи, необхідні для подальшого оформлення права власності сторони- 1 на належну їй частку в об`єкті.

4.11 компенсувати орендну плату за користування земельною ділянкою, що призначена для будівництва об`єкта, пропорційно площі забудови стороні-1, починаючи з сьомого місяця від дати державної реєстрації договору оренди до моменту введення об`єкта в експлуатацію. Компенсація. Компенсація орендної плати здійснюється лише у випадку, якщо цільове призначення земельної ділянки буде визначено для будівництва житлових будинків з нежитловими приміщеннями та паркінгами.

4.12 сприяти у відведенні та зміні цільового призначення земельної ділянки.

4.13 належним чином виконувати усі інші обов`язки, взяті на себе згідно умов даного договору.

Пунктом 8.5 договору передбачено, що правчин вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

23.08.2017 між сторонами договору укладено додаткову угоду №1 до договору №17-05/2012 від 17.05.2012, відповідно до якої сторонами узгоджено внести зміни до договору, зокрема, щодо строку дії договору. Сторони домовилися доповнити пункт 8.5 останнім реченням такого змісту: «Сторони погодили, що цей договір в будь-якому випадку діє до завершення будівництва (тобто до прийняття в експлуатацію та підключення до всіх необхідних інженерних мереж і присвоєння поштових адрес) об`єкта, об`єктів нерухомого майна згідно із затвердженою проектною документацією, якщо інше не впливає з цього договору або не буде прямо передбачено сторонами». Згідно із п. 20 додаткової угоди: «Розділ 10 договору доповнити новим пунктом 10.7 такого змісту: «Сторони стверджують, що цей договір не є договором про спільну діяльність, а є договором змішаної інвестиційно-підрядної форми відповідно до ст. 67 Господарського кодексу України та ст. ст. 3, 6 Цивільного кодексу України. Майно (та майнові права), кошти тощо, внесені для реалізації даного договору, не є об`єднанням вкладів сторін, не є їх спільною частковою власністю, а залишається у власності сторони, що їх внесла. Частини об`єкта, що розподіляються між сторонами, не є спільною частковою власністю сторін, а належать кожній із сторін відповідно до положень договору. При реалізації договору сторони зберігають свою юридичну самостійність».

В подальшому, 20.11.2019 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору №17-05/2012 від 17.05.2012, якою доповнено пункт 4.11 договору другим абзацом такого змісту: «Компенсувати стороні-1 земельний податок, який сплачується стороною-1 за фактичне користування земельною ділянкою, починаючи із 01.12.2019 і до 01.12.2020. Така компенсація здійснюється стороною-2 або третьою особою, що визначається стороною-2, на підставі підтверджуючих документів, отриманих від сторони-1».

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з розірванням договору підряду з підстав істотного його порушення замовником.

За загальним правилом, визначеним у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Про розірвання договору в порядку частини першої статті 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо). Разом з цим розірвання договору можливе також в односторонньому порядку, яке допускається виключно, якщо це прямо передбачено відповідним законом або договором. Також законодавець передбачає можливість розірвання договору у судовому порядку за ініціативою однієї із сторін договору. При цьому на розгляд суду можуть передаватися вимоги про розірвання договору не з будь-яких підстав, а лише з тих, що передбачені законом або договором. Такими підставами для розірвання договору, передбаченими законом, є: - істотне порушення договору його стороною (частина друга статті 651 Цивільного кодексу України), - істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (стаття 652 Цивільного кодексу України), - інші випадки, встановлені договором або законом (частина друга статті 651 Цивільного кодексу України). Аналіз положень статей 651, 652 Цивільного кодексу України свідчить про те, що право на розірвання договору в судовому порядку має будь-яка сторона договору у певних, визначених законом (зазначених вище) випадках. Право сторони договору на розірвання договору в судовому порядку передбачене законом, зокрема частиною другою статті 651 та частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, і це право не залежить від того, чи має сторона договору, яка ініціює розірвання договору в судовому порядку, право на одностороннє його розірвання відповідно до закону чи договору. Одностороннє розірвання договору у випадках, передбачених законом чи договором, та розірвання договору в судовому порядку є різними окремими способами розірвання договору.

Закон передбачає право будь-якої сторони договору на його розірвання в судовому порядку, не обмежує це право можливістю звернення до суди лише тієї сторони договору, яка в силу закону чи умов договору має право на одностороннє розірвання договору.

Колегією суддів встановлено, що правовою підставою позову позивач у цій справі визначив частину другу статті 651 Цивільного кодексу України та послався на істотне порушення відповідачем умов спірного договору, а саме: на невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Так, позивач стверджує, що починаючи із дати підписання договору, а саме 17.05.2012 і станом на дату подання позовної заяви до суду, жодне із взятих зобов`язань відповідачем не виконано, що зумовлює наявність істотного порушення умов договору. Укладаючи договір від 17.05.2012 та додаткові угоди договору, позивач розраховував на реалізацію проєкту, пов`язаного із проектуванням, будівництвом та введенням в експлуатацію житлового комплексу на земельній ділянці, що знаходиться у користуванні позивача, передачею об`єктів будівництва у комплексі фізичним та юридичним особам, в тому числі паркінгу та об`єктів соціальної інфраструктури, а також на компенсацію земельного податку за користування земельною ділянкою, починаючи із 01.12.2019 та до 01.12.2020. Отже, у зв`язку із істотним порушенням умов договору відповідачем, позивач зазнав шкоду, що виражається у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди, вказуючи, що лише компенсація земельного податку за визначений період відповідно до додаткової угоди №2 від 20.11.2019 становить 529788,93 грн.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що договір може бути розірваний виключно за взаємною згодою сторін та у випадку, передбаченому пунктом 8.3 договору (випадки припинення договору в односторонньому порядку стороною-2).

З матеріалів справи вбачається, що листами від 25.05.2020, №25-юр від 03.11.2020 та №25-юр від 09.12.2020 позивач звертався до відповідача з повідомленням на оплату орендної плати (співпрацю в частині компенсації орендної плати за користування земельною ділянкою) за користування земельною ділянкою протягом 2020 року.

Також, листом №25-юр від 25.08.2020 позивачем направлено відповідачу повідомлення про розірвання договору №17-05/2012 від 17.05.2012 у зв`язку з систематичним порушенням умов договору щодо компенсації орендної плати. В даному листі позивач просив вважати вищезазначений договір розірваним із 01.09.2020.

Відповідно до ч. 4 статті 188 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як встановлено вище, згідно п.2.2 договору сторона-1 залишає за собою функції замовника, зокрема: вчинення необхідних дій для відведення земельної ділянки та вжиття комплексу заходів по зміні цільового призначення земельної ділянки з метою забезпечення умов для здійснення житлового будівництва на ній, здійснення функцій землекористувача земельної ділянки окрім функцій забудовника земельної ділянки, які були передані за цим договором стороні-2.

Також, відповідно до договору обов`язками сторони-1 визначено:

- передати стороні-2 вихідні матеріали для проектування, які є у сторони-1 та всю наявну дозвільну документацію по вказаній земельній ділянці (п.3.1),

- погодити проектно-кошторисну документацію на об`єкт будівництва, сприяти отриманню стороною-2 дозволу на виконання будівельних робіт по будівництву об`єктів будівництва (п.3.2),

- виконання обов`язків землекористувача земельної ділянки, у т.ч.: шляхом забезпечення здійснення відведення земельної ділянки, при цьому забезпечення зміни її цільового призначення для будівництва житлового комплексу з блоком соціального обслуговування; укладення договору оренди земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства; забезпечення використання землі за цільовим призначенням для будівництва об`єкта; сплата орендної плати за користування земельною ділянкою (п.3.4);

- передача відповідачу за відповідним актом приймання-передачі земельної ділянки як будівельного майданчика із зміненим її цільовим призначенням - для будівництва та експлуатації житлових будинків з нежитловими приміщеннями та паркінгами (п.3.5). При чому, така передача мала бути здійснена позивачем у строк не пізніше, ніж за 1 (один) місяць до початку будівництва;

- сприяння проведенню робіт з підготовки земельної ділянки для будівництва об`єкта та надання за вимогою сторони-2 доступу і сприяння у проведенні будівельних робіт з будівництва об`єкта (п.3.6);

- надавати стороні-2 усі документи, що стосуються земельної ділянки та необхідних для реалізації спільного проекту (п.3.7 договору в редакції додаткової угоди №1 (п.8 угоди));

- разом із стороною-2 виконувати всі необхідні дії та приймати всі необхідні рішення по узгодженню з державними органами влади та місцевого самоврядування, іншими організаціями питань, що пов`язані з наданням відповідних дозволів, документації необхідної для проведення будівельних робіт з будівництва об`єкту, прийняттям в експлуатацію об`єкту (п.3.8),

- повідомляти сторону-2 про всі обставини, які впливають на виконання зобов`язань за цим договором та які суттєво ускладнюють їх чи роблять їх виконання неможливим (п.3.12).

Отже, враховуючи вищезазначені умови договору, для забезпечення відповідачу початкового етапу будівництва об`єкта, можливості отримання дозвільної документації та здійснення належного будівництва об`єкта із здачею його в експлуатацію, позивач попередньо мав виконати свої обов`язки за договором, які є передумовою для початку виконання відповідачем своїх обов`язків, а деякі з них - і спільно з відповідачем.

Водночас, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надані суду договір оренди земельної ділянки, документи, які б підтверджували відведення земельної ділянки та зміни її цільового призначення для будівництва житлового комплексу з блоком соціального обслуговування.

Відповідно до ч.2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як розірвання договору за рішенням суду у зв`язку з істотним порушенням умов договору необхідними є наявність неправомірної поведінки відповідача, яка призвела до істотного порушення умов договору, вина та причинно-наслідковий зв`язок та шкода.

Натомість, з поданих до матеріалів справи доказів не вбачається, що з боку відповідача мала місце винна поведінка.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, відсутні всі елементи, які є необхідними для застосування ст. 651 ЦК України та розірвання договору №17-05/2012 від 17.05.2012.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, встановлених зазначеною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дає змоги потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/3568/18, від 17.04.2019 у справі №910/6381/18, від 14.08.2019 у справі №910/8819/18.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13).

Таким чином, для встановлення можливості розірвання договору в судовому порядку необхідно визначити, чи були допущені іншою стороною саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій (бездіяльності) особи, а також співвіднести очікуваний результат від укладеного договору та фактичні обставини внаслідок неналежного його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 серпня 2020 року у справі №927/784/19.

Твердження позивача щодо того, що у зв`язку з істотним порушенням умов договору відповідачем, позивач зазнав шкоду, що виражається у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди, а саме компенсації земельного податку у розмірі 529788,93 грн, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.11 договору (з урахуванням доповнення згідно додаткової угоди №2), сторона-2 зобов`язана компенсувати орендну плату за користування земельною ділянкою, призначеною для будівництва об`єкта, пропорційно площі забудови стороні-1. Компенсація орендної плати здійснюється лише у випадку, якщо цільове призначення земельної ділянки буде визначено для будівництва житлових будинків з нежитловими приміщеннями та паркінгами. Компенсувати стороні-1 земельний податок, який сплачується стороною-1 за фактичне користування земельною ділянкою, починаючи з 01.12.2019 і до 01.12.2020. Така компенсація здійснюється стороною-2 або третьою особою, що визначається стороною-2, на підставі підтверджуючих документів, отриманих від сторони-1.

В матеріалах справи відсутні будь-які надані позивачем докази сплати позивачем земельного податку, його розміру, а також факт надання даних доказів відповідачу та строків виконання такої компенсації, що вказує на недоведеність позивачем порушення умов договору відповідачем в частині компенсації земельного податку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що договором та додатковими угодами №1 та №2 до нього не передбачено строків реалізації проєкту, пов`язаного із проектуванням, будівництвом та введенням в експлуатацію житлового комплексу.

Враховуючи вищезазначене, обставини на які посилається позивач, не є істотним порушенням в розумінні статті 651 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача щодо розірвання договору №17-05/2020 від 17.05.2012 із додатковою угодою №1 від 23.08.2017 та додатковою угодою №2 від 20.11.2019 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Також колегія суддів не вбачає процесуальних порушень при вирішенні судом першої інстанції клопотання відповідача про витребування додаткових доказів та здійснення розгляду справи місцевим господарським судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Київприлад" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі №910/11558/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Виробниче об`єднання "Київприлад".

Матеріали справи №910/11558/21 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28.07.2022.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук