ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

28.07.2022 №904/2132/22

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Кеся Н.Б., розглянувши заяву:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м.Дніпро

боржник: Дніпропетровська обласна організація комуністичної партії України, м.Дніпро

про видача судового наказу

ВСТАНОВИВ:

27.07.2022 року до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про видачу судового наказу про стягнення з Дніпропетровської обласної організації комуністичної партії України заборгованості за спожиту електроенергію у сумі 10756,01 грн та сплачений судовий збір в сумі 248,10 грн.

В обґрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" посилається на наявність невиконаних Боржником грошових зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За положеннями ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.ч. 3, 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Докази наявності укладення договору в письмовій або електронній формі надаються з дотриманням вимог, встановлених статтями 91, 96 ГПК України. При цьому учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст.ст. 148, 150 ГПК України, оскільки заявником не надано доказів підписання договору в письмовій формі або його укладення в електронній формі обома сторонами.

Можливість укладення договору по факту споживання послуги, продукту, або про факту їхньої оплати, не заперечується судом, але в такому випадку суд вважає, що стягнення заборгованості має вирішуватися із необхідністю доведення виникнення господарських зобов`язань та грошової заборгованості Боржника в порядку позовного провадження.

Згідно з п.3 частини першої ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

Відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Також суд звертає увагу на те, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу, внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 147-154, 234, 235 ГПК України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" в задоволенні заяви про видачу судового наказу про стягнення з Дніпропетровської обласної організації комуністичної партії України заборгованості за спожиту електроенергію у сумі 10756,01 грн та сплачений судовий збір в сумі 248,10 грн.

Роз`яснити Заявнику, що відповідно до вимог ч.2 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Б. Кеся