ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2022 р. Справа№ 910/19850/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гамрецький Є.О., ордер серія АІ №1156597 від 02.12.2021;

від відповідача: Алексєєв А.А., наказ від 14.03.2022 №51 К,

розглянувши апеляційну скаргу фірми SP Modern Limited

у справі №910/19850/21 (суддя Морозов С.М.)

на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.02.2022 про залишення позову без розгляду

за позовом фірми SP Modern Limited

до дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна компанія "Укрінмаш"

про стягнення 255 924, 94 доларів США, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 фірма SP Modern Limited звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна компанія "Укрінмаш" про стягнення 255 924, 94 доларів США, з яких: сума основного боргу - 236 344, 00 доларів США, три відсотків річних 19580, 94 доларів США.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2022 позов фірми SP Modern Limited до дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна компанія "Укрінмаш" про стягнення 255 924, 94 доларів США залишено без розгляду.

Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи п.9.2 контракту, за яким спір у справі №910/19850/21 відноситься до компетенції арбітражу, а від відповідача до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшла заява про закриття провадження у справі, яка приймається як фактичне заперечення відповідача проти вирішення спору в господарському суді, та прийшов до висновку про те, що позов про стягнення 255 924, 94 доларів США, підлягає залишенню без розгляду на підставі п.7 ч.1 ст. 226 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, фірма SP Modern Limited звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі №910/19850/21 та направити справу до господарського суду м. Києва для продовження розгляду по суті.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав на те, що суд першої інстанції не надав можливості позивачу подати пояснення щодо виконання чи невиконання Арбітражного застереження або зазначити підстави з яких угода не може бути виконана, оскільки суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні усного клопотання позивача про відкладення розгляду справи. Апелянт також вказав, що судом першої інстанції проігноровано ту обставину, що згода на передачу спору Арбітражному суду при Торгово-Промисловій Палаті за місцем розташування сторони, яка звернулась до суду, не має можливості визначити третейський суд, який є повноважним для розгляду спору, оскільки не зазначено конкретну назву третейського суду. Також судом першої інстанції не враховано ту обставину, що договір був укладений та виконаний на території України в місті Києві.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 апеляційну скаргу у справі №910/19850/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

З огляду на те, що вказана апеляційна скарга була подана 22.02.2022 безпосередньо до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у суду першої інстанції копій матеріалів справи №910/19850/21 та відкладення вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою до надходження матеріалів даної справи з суду першої інстанції.

Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні " воєнного стану в Україні та активними бойовими діями, із змінами Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, листом Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріалів справи №910/19850/21.

04.05.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/19850/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2022 прийнято апеляційну скаргу до провадження, та призначено справу до розгляду на 05.07.2022. Копія ухвали була направлена на електронні адреси представників сторін зазначених в матеріалах справи.

01.06.2022 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, ухвалу господарського суду міста Києва від 08.02.2022 без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 у судовому засіданні було оголошено перерву до 19.07.2022.

У судовому засіданні 19.07.2022 представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, та направити матеріали справи до господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, Фірма SP Modern Limited звернулась до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна компанія "Укрінмаш" суми заборгованості, з урахуванням 3% річних, в розмірі 255 924, 94 доларів США, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов Контракту №21/84-К від 08.10.2018 в частині розрахунку за поставлений позивачем товар. (а.с.1-6 т.1)

Так, між Фірмою SP Modern Limited (продавець) та Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна компанія "Укрінмаш" (покупець) було укладено Контракт №21/84-К від 08.10.2018 (контракт) (а.с.12-21 т.1), згідно з яким продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити запасні частини, які використовуються при ремонті авіаційних двигунів РД-33 та АЛ-31Ф (товар), у кількості, за номенклатурою та цінами, що визначаються специфікацією (додаток №1 до контракту).

Пунктом 9.2. контракту, передбачено, що всі спори, розбіжності, вимоги, які виникають за контрактом, або у зв`язку з ним, в тому числі, які стосуються його трактування, виконання, порушення умов, припинення чи нікчемності, та які не врегульовані шляхом переговорів між сторонами, підлягають врегулюванню в Арбітражному суді при Торгово-Промисловій Палаті за місцем розташування сторони, яка звернулася до суду.

Відповідно до п. 9.3. Контракту, в ході судового вирішення буде використовуватися англійська та українська мови.

Згідно з п. 9.4. Контракту, рішення арбітражного суду є остаточним та обов`язковим для обох сторін.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, зазначив, що враховуючи п.9.2 контракту, за яким спір у справі №910/19850/21 відноситься до компетенції арбітражу, а від відповідача до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшла заява про закриття провадження у справі, яка приймається як фактичне заперечення відповідача проти вирішення спору в господарському суді, суд приходить до висновку, що позов про стягнення 255 924, 94 доларів США, підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору (ч.ч. 1, 2 статті 3 Господарського процесуального кодексу України).

Підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 366 Господарського процесуального кодексу України).

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин розташований на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Закон України "Про міжнародне приватне право" визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, зокрема, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном; спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

Статтею 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що "арбітраж" - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

Крім того, визначення терміну "арбітраж" також надано Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961, відповідно до якої цей термін означає вирішення спорів як арбітрами, призначеними по кожній окремій справі (арбітраж ad hoc), так і постійними арбітражними органами.

Статтею 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" встановлено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі. Угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, електронними повідомленнями, якщо інформація, що міститься в них, є доступною для подальшого використання, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв`язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка зі сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

За змістом частин першої, третьої статті 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

Третейська угода щодо передачі спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу цього спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Наведене вище дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 7 частини першої статті 226 ГПК України, господарському суду слід встановити наявність сукупності таких умов: існування арбітражної угоди, за якою позов у питанні, що порушене у державному суді, відноситься до компетенції міжнародного комерційного арбітражу; від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; встановлення судом prima facie дійсності, чинності та виконуваності арбітражної угоди.

Наведене вище узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.03.2020 у справі №920/241/19 та від 21.10.2021 у справі №922/3805/20.

Нью-Йоркська конвенція 1958 року передбачає, що кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

У пункті 113 Керівництва Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року зазначено, що стосовно арбітражної угоди суди визначили, що вона не може бути виконана, якщо арбітражна угода мала "патологічний характер", головним чином у таких випадках: і) якщо положення арбітражної угоди були складені нечітко і не містили достатньо вказівок, які б дали змогу перейти до арбітражного розгляду, та іі) якщо в арбітражній угоді призначалася арбітражна установа, якої не існує. Але суди також можуть застосовувати підхід, спрямований на сприяння арбітражному розгляду, тобто тлумачити нечіткі чи непослідовні формулювання арбітражних угод таким чином, щоб підтримати ці угоди. Перевагу необхідно надавати наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку.

Таким чином, суд має тлумачити незначні помилки та неточності у назві арбітражних установ, зазначених в арбітражній угоді, на користь міжнародного комерційного арбітражу. Однак, вирішення питання про можливість/неможливість виконання арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи.

Тобто лише суд, до якого подано позов з питання, що є предметом арбітражної угоди, під час розгляду клопотання про залишення позову без розгляду та направлення сторін до арбітражу повинен вирішити питання дійсності, чинності та виконуваності арбітражної угоди.

Зазначені принципи закладені, як у міжнародному, так і національному законодавстві. При цьому арбітражна угода, в будь-якому її вигляді (арбітражне застереження, третейський запис або арбітражний договір) є передумовою для передачі спору між сторонами для вирішення визначеній ними арбітражній установі, а також його розгляду за правилами і в порядку, встановленому в цією установою або визначеному за договором між сторонами. Виражена в арбітражній угоді воля сторін повинна чітко визначати компетентний арбітраж, в тому числі, у випадку домовленості між сторонами розгляд спору ad hoc.

При цьому арбітражна угода за своєю правовою природою є автономною по відношенню до інших умов договору та повинна розглядатись незалежно від їх виконання.

Разом з тим, арбітражна угода не може розглядатись як імунітет від регулювання державою відносин, що пов`язані з укладанням та виконанням договорів, або як спосіб уникнення від вирішення спорів, що виникають між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 у справі №906/493/16, уточнивши висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18.10.2017 у справі №910/8318/16, зокрема, зазначила, що суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (направлення до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дали змогу встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватися арбітражний розгляд.

У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

Так, у спірному контракті сторони дійшли згоди, що всі спори між учасниками контракту підлягають врегулюванню в Арбітражному суді при Торгово-Промисловій Палаті за місцем розташування сторони, як звернулася до суду; в ході судового засідання буде використовуватися англійська та українська мови.

Суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, не зазначив та не встановив чіткої арбітражної установи з її регламентом, якій має бути переданий даний спір.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку для віднесення цього спору до міжнародного комерційного арбітражу недостатньо вказівки на місце проведення арбітражу (тобто за місцем розташування сторони, яка звернулась до суду) та мову арбітражного розгляду, оскільки в контракті сторонами не визначено конкретну назву арбітражного суду, який мав би розглядати відповідний спір.

Як вбачається з матеріалів справи, місцезнаходженням позивача є м. Ларнака, Кіпр.

Як вбачається з інформації з Кіпрського реєстру компаній (https://efiling.drcor.mcit.gov.cy), в Республіці Кіпр зареєстровано наступні арбітражні суди: Міжнародний комерційний арбітражний суд (CYPRUS INTERNATIONAL COURT OF ARBITRATION (CICA)) та Міжнародний арбітражний суд Кіпру лімітед (I.A.C.C. INTERNATIONAL ARBITRATION COURT OF CYPRUS LIMITED).

Доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу щодо неврахування судом апеляційної інстанції наданої апелянтом виписки з Кіпрського реєстру компаній (https://efiling.drcor.mcit.gov.cy) колегія суддів відхиляє, оскільки дана інформація, наведена у виписці, наявна в загальному доступі в мережі Інтернет, а тому вважається загальновідомою в розумінні ст. 75 ГПК України.

При цьому, зазначена вище інформація відповідачем у справі жодним чином не спростована, а саме інших відомостей що підтвердження можливості передачі даного спору для вирішення конкретній компетентній арбітражній установі, зазначеній у договорі - Арбітражному суді при Торгово-Промисловій Палаті Республіки Кіпр або наявності такої установи, відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не наведено, а судом першої інстанції не встановлено.

Крім того, колегія суддів враховує, що арбітражна угода повинна передбачати не тільки зазначення місця розгляду спору, а й процедурні питання за якими здійснюється його розгляд (арбітражний регламент). Також сторони додатково можуть визначити мову розгляду, компетентний орган, кількість арбітрів та принципи їх визначення. Подібні позиції закріплені, зокрема, в статті 1 Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ.

В той же час, у наявному в контракті арбітражному застереженні не було погоджено ні процедурних питань, за якими здійснюється розгляд спору (арбітражний регламент), ні конкретного компетентного арбітражного органу, який повинен здійснити розгляд спору.

Тобто, зміст розділу 9 контракту не дає можливості визначити третейський суд, який є повноважним для розгляду спору, визначити порядок його формування, в тому числі ad hoc, а також порядок розгляду цього спору.

Відповідно до статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, зокрема, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

З огляду на те, що арбітражне застереження, яке передбачено розділі 9 контракту є таким, що не може бути виконано, а також оскільки відповідач знаходиться на території України у місті Києві, виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи та статей 3, 15 Цивільного кодексу України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, з огляду на приписи статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" колегія суддів вважає, що пріоритет у розгляді цього спору належить саме господарському суду як органу судової влади.

Вказане вище узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.09.2019 у справі №916/2591/16, від 12.05.2021 у справі №911/1110/20, від 18.01.2022 у справі №914/2136/21.

А тому, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з наявністю в контракті арбітражного застереження, є невірним.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, а саме про безпідставну у задоволенні усного клопотання позивача про відкладення розгляду справи, з метою ознайомлення із заявою відповідача про закриття провадження у справі колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про закриття провадження у справі була направлена відповідачем на адресу позивача 30.12.2021 (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, б.120 оф. 602), що підтверджується описом вкладення (а.с.188 т.1).

Тобто, на поштову адресу позивача, вказану у позові, було направлено відповідне клопотання відповідача про закриття провадження у справі, з яким позивач мав можливість ознайомитись та надати свої заперечення.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 273 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи необізнаності останніх з матеріалами справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на встановлені вище обставини, доводи апелянта про порушення його процесуальних прав шляхом не задоволення усного клопотання про відкладення розгляду справи, є необґрунтованими та колегією суддів відхиляються.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали було невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим ухвала господарського суду міста Києва від 08.02.2022 підлягає скасуванню, а справа №910/19850/21 передачі на розгляд до господарського суду міста Києва.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 280, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу фірми SP Modern Limited на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі №910/19850/21 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі №910/19850/21 скасувати.

3. Матеріали справи №910/19850/21 передати на розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 20.07.2022

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук