ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2022 р. Справа№ 910/18951/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Василевська О.В.

від відповідача: Мицько Р.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут", м. Львів

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 (повний текст рішення складено 04.04.2022)

у справі № 910/18951/21 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут", м. Львів

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

про припинення зобов`язання за договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" (далі - ТОВ "Львівгаз збут", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", відповідач) про припинення зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 року № 18-530-Н, укладеним між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Львівгаз збут".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.08.2021 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" дія якого поширюється на відносини із врегулювання заборгованості, зокрема за придбаний позивачем у відповідача природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 № 18-530-Н, тобто державою фактично визначено інший порядок проведення розрахунків за поставлений природний газ (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), ніж передбачений вказаним договором, що на думку позивача, є підставою для припинення зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 № 18-530-Н.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 у справі № 910/18951/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач не включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, на нього дія Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" не поширюється.

Крім того місцевим господарським судом встановлено, що заявлені вимоги позивача є фактично вимогами про встановлення факту та не можуть бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі. Також судом зазначено, що встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог, а тому заявлені позивачем вимоги можуть бути предметом дослідження та доказування в разі виникнення спору за договором № 18-530-Н купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018. Разом з цим, місцевий господарський суд зазначив, що питання припинення зобов`язання ТОВ "Львівгаз збут" за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 №18-530-Н має розглядатися в межах справи №914/2618/20 про стягнення заборгованості за таким договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" 21.04.2022 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 у справі № 910/18951/21 та у хвалити нове рішення, яким позов ТОВ "Львівгаз збут" до АТ "НАК "Нафтогаз України" про припинення зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 №18-530-Н задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Так апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосовано статті 4, 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" відповідно до яких заборгованість позивача перед відповідачем за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 року № 18-530-Н підлягає врегулюванню в цілях погашення за рахунок видатків державного бюджету, а залишок боргу - реструктуризації згідно з визначеним вказаним вище законом механізмом, тобто підстави припинення цього зобов`язання визначені в законі, що узгоджується з положеннями ст. 598 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 202 Господарського кодексу України (далі про відсутність посилання у видаткових накладних №РН-0000056 від 20.06.2018 та №РН-0000059 від 02.07.2018 на Договір поставки №04В/2017 від 25.04.2017, що свідчить про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження поставки спірного товару відповідачу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2022 апеляційну скаргу у справі №910/18951/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді - Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18951/21.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ "Львівгаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 у справі №910/18951/21 до надходження матеріалів справи.

24.05.2022 матеріали справи №910/18951/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 у даній справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Львівгаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 у справі № 910/18951/21, розгляд справи призначено на 21.07.2022 о 15 год. 40 хв.

Позиції інших учасників справи.

27.06.2022 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого відповідач просив апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду просив залишити без змін.

Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що позивачем не надано суду доказів, які можуть бути підставою для припинення зобов`язання по договору купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 № 18-530-Н в порядку ЦК України.

Явка представників сторін.

В судове засідання апеляційної інстанції 21.07.2022 з`явився представник позивача, вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 у справі № 910/18951/21 та у хвалити нове рішення, яким позов ТОВ "Львівгаз збут" до АТ "НАК "Нафтогаз України" про припинення зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 №18-530-Н задовольнити в повному обсязі

Представник відповідача у судовому засіданні 21.07.2022 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду просив залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 05.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", правонаступником якого є АТ "НАК "Нафтогаз України" (далі - продавець) та ТОВ "Львівгаз збут" (далі - покупець) укладено договір № 18-530-Н купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до якого продавець зобов`язався передати покупцеві у 2018 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору, приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі.

Згідно п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Пунктом 6.2. договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно з нормативами розподілу коштів, розрахованих відповідно до нормативно-правових актів України.

Крім того, між сторонами складено та підписано наступні додаткові угоди до договору №№ 18-530-Н від 26.11.2018, а саме: №1 від 26.11.2018, № 2 від 27.12.2018, № 3 від 18.01.2019, № 4 від 21.02.2019, № 5 від 20.03.2019, № 6 від 29.03.2019, № 7 від 19.04.2019, № 8 від 15.05.2019, №9 від 27.06.2019, № 10 від 27.06.2019, № 11 від 16.07.2019, № 12 від 29.07.2019, № 13 від 28.08.2019, № 14 від 30.09.2019, № 15 від 21.10.2019, № 16 від 22.11.2019, № 17 від 20.12.2019, № 18 від 30.01.2020, № 19 від 27.02.2020, № 20 від 23.03.2020, № 21 від 23.04.2020, № 22 від 30.04.2020, № 23 від 27.05.2020, № 24 від 25.06.2020, № 25 від 03.07.2020 та № 26 від 27.07.2020.

На виконання умов договору № 18-530-Н купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018, відповідач передав у власність позивача природний газ на загальну суму 5 757 648 270, 26 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 на суму 609 688 022, 11 грн, від 31.12.2018 на суму 841 660 869, 02 грн, від 31.01.2019 на суму 934 114 032, 52 грн, від 28.02.2019 на суму 649 034 948, 22 грн, від 31.03.2019 на суму 485 143 065, 62 грн, від 30.04.2019 на суму 287 423 551, 25 грн, від 31.05.2019 на суму 137 544 802, 36 грн, від 30.06.2019 на суму 94 423 549, 99 грн, від 31.07.2019 на суму 65 451 877, 87 грн, від 31.08.2019 на суму 53 030 893, 07 грн, від 30.09.2019 на суму 60 928 146, 00 грн, від 31.10.2019 на суму 184 850 253, 77 грн, від 30.11.2019 на суму 295 405 143, 05 грн, від 31.12.2019 на суму 335 523 116, 68 грн, від 31.01.2020 на суму 214 732 437, 32 грн, від 29.02.2020 на суму 193 135 191, 41 грн, від 31.03.2020 на суму 7 107 262, 01 грн, від 30.04.2020 на суму 124 519 460, 41 грн, від 31.05.2020 на суму 81 683 706, 43 грн, від 30.06.2020 на суму 51 434 720, 87 грн, від 31.07.2020 на суму 50 813 220, 28 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Спір між сторонами у даній справи у зв`язку з наявністю або відсутністю підстав для припинення зобов`язання позивача за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 № 18-530-Н

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

29.08.2021 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

При цьому, статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі - Реєстр) - відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" визначено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", для включення до Реєстру суб`єкти ринку природного газу подають до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, заяву, до якої додаються, зокрема:

копії установчих документів, завірені у встановленому порядку;

копії чинних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності;

довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської і кредиторської заборгованості із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період;

копії актів звіряння взаєморозрахунків між суб`єктами ринку природного газу;

розрахунок неоплаченої вартості обсягів природного газу, відображеної в обліку постачальників природного газу у період з 1 жовтня 2014 року до розрахункової дати у зв`язку з визнанням судами незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників, підтверджений висновком суб`єкта аудиторської діяльності. Такий розрахунок затверджується на підставі зазначеного висновку Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

розрахунок заборгованості постачальника природного газу в межах обсягів приведення до стандартних умов, проведений за методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 жовтня 2003 року № 595, що виникла в період з 1 грудня 2015 року до 1 жовтня 2018 року через приведення операторами газорозподільних систем об`ємів використаного побутовими споживачами природного газу до стандартних умов на обсяги, відмінні від визначених лічильниками, при здійсненні комерційних розрахунків, підтверджений висновком суб`єкта аудиторської діяльності. Такий розрахунок затверджується на підставі зазначеного висновку Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

розрахунок дебіторської заборгованості побутових споживачів перед постачальниками природного газу в розмірі вартості неоплачених обсягів, що виникла внаслідок приведення об`єму природного газу до стандартних умов, проведений за методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 жовтня 2003 року № 595, а також у зв`язку з визнанням судами незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 1 жовтня 2014 року до розрахункової дати та не сплачена станом на розрахункову дату, внаслідок та за рахунок якої утворилася кредиторська заборгованість постачальників природного газу за договорами купівлі-продажу природного газу для побутових споживачів, що включає, в тому числі, сумнівну та безнадійну заборгованість, підтверджений висновком суб`єкта аудиторської діяльності. Такий розрахунок затверджується на підставі зазначеного висновку Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Доказів того, що позивач включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, останнім не надано.

Відтак, оскільки позивач не включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, на нього дія Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2022 у справі № 902/368/16.

Згідно зі статями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Частиною 1 ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу І книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 зазначила, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вказала про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ТОВ "Львівгаз збут" просило суд припинити зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 № 18-530-Н, укладеним між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Львівгаз збут".

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, постанові Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 915/1890/19).

У розумінні приписів статей 15, 16 ЦК України та статті 20 ГК України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява № 38722/02).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заявлені вимоги позивача є фактично вимогами про встановлення факту та не можуть бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі. У свою чергу, встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог, а тому заявлені позивачем вимоги можуть бути предметом дослідження та доказування в разі виникнення спору за договором № 18-530-Н купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в справі №910/14036/17 від 22.02.2018 та в справі №910/14539/17 від 27.02.2018.

Разом з тим, як зазначає позивач та вбачається з відомостей в Єдиному державному реєстрі судових рішень в провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/2618/20 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" про стягнення 1 534 991 476, 79 грн заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 №18-530-Н.

Таким чином питання припинення зобов`язання ТОВ "Львівгаз збут" за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 №18-530-Н має розглядатися в межах справи № 914/2618/20 про стягнення заборгованості за таким договором.

Тобто, згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Крім того, суд зазначає, що заявлена позивачем у цій справі вимога не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

За таких обставин, вимога позивача про припинення зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 № 18-530-Н, укладеним між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Львівгаз збут" не підлягала задоволенню.

Зважаючи на викладене, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача апеляційний господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 278 208,00 грн основного боргу.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 у справі №910/18951/21 є таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 у справі №910/18951/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 у справі №910/18951/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18951/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 28.07.2022.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир