ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.07.2022 справа № 908/1114/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Левкут Вікторія Вікторівна, розглянувши заяву концерну «Міські теплові мережі» (бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091; адреса для листування: вул. Василя Сергієнка, 7, м. Запоріжжя, 69076; ідентифікаційний код 32121458)

до боржника: приватного підприємства «Малахит» (місцезнаходження: вул. Миколи Матеюка, буд. 5-Б, кв. 7, м. Київ, 02100; місцезнаходження об`єкту споживання: послуги: пр. Ювілейний, буд. 73/вул. Козака Бабури, буд. 5, прим. 29, м. Запоріжжя, 69076, ідентифікаційний код 20485241)

про видачу судового наказу про стягнення грошової заборгованості у розмірі 18925,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Господарського суду Запорізької області з заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з боржника - приватного підприємства «Малахит» 18925,75 грн. грошової заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2022 заяву про видачу судового наказу передано для розгляду судді Левкут В.В.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

За змістом статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В обґрунтування поданої заяви про видачу судового наказу концерн «Міські теплові мережі» посилається на те, що станом на 01 листопада 2021 року раніше укладений з боржником договір припинив свою дію, а Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (Публічний договір приєднання, розміщений на офіційному сайті) є укладеним. Вказує, що боржник є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , однак, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором вартість послуг з постачання теплової енергії на даний об`єкт за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року на загальну суму 18925,75 грн. не оплатив. На підтвердження наявності у боржника заборгованості за договором заявник посилається на надання рахунків боржнику та рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022.

Отже, за змістом заяви заявник просить стягнути з боржника вказану у заяві заборгованість за Типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, посилаючись на припинення чинності попереднім договором. Однак, ані Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, ані попередньо укладеного договору до заяви не додано.

Жодних пояснень щодо ненадання відповідного доказу Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, на підставі якого заявник просить стягнути з боржника вказану у заяві заборгованість, заявником не наведено.

Враховуючи викладене, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, належним чином не підтверджуються доданими до неї документами.

Із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити на підставі п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

За змістом ч. 1 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Згідно із ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає відповідний наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 148, 149, п. 1, 8 ч. 1, ч. 2 ст. 152, ст.ст. 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити концерну «Міські теплові мережі» (бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091; адреса для листування: вул. Василя Сергієнка, 7, м. Запоріжжя, 69076; ідентифікаційний код 32121458) у видачі судового наказу про стягнення з приватного підприємства «Малахит» (місцезнаходження: вул. Миколи Матеюка, буд. 5-Б, кв. 7, м. Київ, 02100; місцезнаходження об`єкту споживання: послуги: пр. Ювілейний, буд. 73/вул. Козака Бабури, буд. 5, прим. 29, м. Запоріжжя, 69076, ідентифікаційний код 20485241) грошової заборгованості у розмірі 18925,75 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання (ст.ст. 235, 255, 256 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу підписано 29.07.2022

Суддя В.В. Левкут