АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2977/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Поліщук Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Монтєєвої Джульбікс Салаватівни

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2021

по справі №916/2977/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Монтєєвої Джульбікс Салаватівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю Партнер ЮГ

про стягнення 21255,84 грн

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2021 Фізична особа-підприємець Монтєєва Джульбікс Салаватівна (далі ФОП Монтєєва Д.С.) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Партнер ЮГ (далі ТОВ Партнер ЮГ), в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь 21255,84 грн., що були сплачені позивачем в якості авансу за договором підряду № 067 від 09.12.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09 грудня 2020 року між ФОП Монтєєвою Джульбікс Салаватівною та ТОВ Партнер Ю Г було укладено договір підряду № 067, відповідно до п. 1.1. якого позивач доручив, а відповідач взяв на себе зобов`язання виконати ремонтно-будівельні роботи, при цьому позивач зобов`язаний прийняти та оплатити виконану ремонтно-будівельну роботу.

Як вказує позивач, незважаючи на численні запрошення відповідач так і не з`явився для підписання Акту приймання - передачі об`єкту та не приступив до виконання обумовлених робіт, у зв`язку з цим на теперішній час відпала потреба у виконанні вищевказаних робіт.

Між тим, позивач стверджує, що відповідно до умов договору позивач повинен був сплатити на користь відповідача авансовий платіж, а відтак відповідач, отримав від позивача грошові кошти на загальну суму 800 доларів США, в якості авансу за договором підряду № 067 від 09.12.2020, а саме: 09.12.2020 - 300 доларів США та 16.12.2020 - 500 доларів США. Вказане, на переконання позивача, підтверджується особистим підписом директора ТОВ Партнер Ю Г Пишняка Олега Володимировича в договорі підряду № 067 від 09.12.2020.

Отже, як зауважує позивач, договір підряду № 067 від 09.12.2020, укладений між ним та відповідачем може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення позивачем/замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін.

У зв`язку з тим, що відповідач так і не з`явився для підписання Акту приймання - передачі об`єкту, та не приступив до виконання обумовлених робіт, позивач 09.07.2021, засобами поштового зв`язку, направив відповідачу вимогу від 07.07.2021 року, в якій повідомив про розірвання договору № 067 від 09.12.2020 року. Також, позивач запропонував протягом п`яти робочих днів, з дня отримання вказаної вище вимоги, у добровільному порядку повернути отримані кошти у розмірі 800 доларів США, шляхом їх перерахування у гривневому еквіваленті за курсом НБУ, станом на день перерахування, на розрахунковий рахунок позивача. Проте, за ствердженням позивача, відповідачем зазначена письмова вимога була залишена без розгляду та задоволення.

Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з припиненням дії договору підряду № 067 від 09.12.2020, грошова сума у розмірі 800 доларів США, яка була сплачена позивачем, втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими відповідачем без достатньої правової підстави та на момент подання позовної заяви у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 21225,84 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що зміст розписки, на яку позивач посилається як на доказ отримання відповідачем грошових коштів, не містить відомостей про передачу позивачем вказаних грошових коштів та отримання саме відповідачем цих грошових коштів та позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу, оскільки фактично відсутні обов`язкові реквізити, зокрема, найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, посади і прізвище особи, відповідальної за здійснення господарської операції або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідної господарської операції.

В зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт отримання грошових коштів в розмірі 800 доларів США і відповідно - виникнення у відповідача обов`язку повернути вказані кошти, - не можна визнати доведеним.

Відтак, суд першої інстанції не визнав доведеним факт одержання відповідачем від позивача грошових коштів на загальну суму 800 доларів США в якості авансу за договору підряду № 067 від 09.12.2021, оскільки достеменних доказів на підтвердження того, що саме відповідач отримав вказані кошти, суду не надано. Будь-яких інших доказів, які б переконливо засвідчували факт сплати позивачем зазначених коштів та отримання їх саме відповідачем (а не будь-якою іншою особою) за існуючою розпискою позивачем не надано та матеріали справи не містять.

З огляду на викладене та враховуючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих в розумінні статей 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів безпідставного набуття або збереження майна (коштів) позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими засобами доказування факту передачі відповідачу грошових коштів в розмірі 800 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 21255,85 грн, а отже, не довів і виникнення у відповідача обов`язку вказані кошти повернути, з огляду на що суд не вбачає підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ФОП Монтєєва Д.С. звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області від 24.12.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ФОП Монтєєвої Д.С. та стягнути з ТОВ Партнер ЮГ на користь позивача 21 255,84 грн.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

За твердженням апелянта, за умовами укладеного між сторонами договору, позивач повинен був сплатити на користь відповідача авансовий платіж. Так, відповідач, отримав від позивача грошові кошти на загальну суму 800 доларів США, в якості авансу за договором підряду № 067 від 09.12.2020 року, а саме 09.12.2020 року - 300 доларів США та 16.12.2020 року - 500 доларів США.

Вказане, за твердженням апелянта, підтверджується особистим підписом директора ТОВ «Партнер ЮГ» Пишняка Олега Володимировича в договорі підряду № 067 від 09.12.2020 року, а саме на останній сторінці вказаного договору, який підписаний сторонами та скріплений печаткою.

Скаржник відзначає, що п. 2.3. договору підряду № 067 від 09.12.2020 року передбачено, що розрахунок за цим договором здійснюється у готівковій та/або безготівковій формі у порядку визначеному усною домовленістю сторін. Таким чином, на переконання скаржника, умови договору не передбачають, що порядок розрахунків повинен здійснюватись на підставі певного документу встановленої форми та змісту (касового чеку, товарного чеку, розрахункової квитанції, тощо). Отже, особистий підпис директора ТОВ «Партнер ЮГ» Пишняка О.В. в договорі підряду № 067 від 09.12.2020 року (із зазначенням суми та дати тримання), а саме на останній сторінці вказаного договору є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 800 доларів США.

Також, як стверджує апелянт, суд першої інстанції оцінуючи (встановлюючи) факт отримання відповідачем грошових коштів, фактично застосовує аналогію до договору позики (яка визначає іншу природу договору, передбачену ст.ст. 1046, 1047 ЦК України), де передбачено можливість оформлення розписки, яка в свою чергу повинна містити реквізити, зокрема, найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, посади і прізвище особи, відповідальної за здійснення господарської операції або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідної господарської операції.

Однак, апелянт відзначає, що у даному випадку договір підряду не містить жодних ознак договору позики.

Разом з апеляційною скаргою було подано клопотання про призначення по справі №916/2977/21 експертизи з метою встановлення факту справжності підпису директора ТОВ «Партнер ЮГ» Пишняка О.В. в договорі підряду № 067 від 09.12.2020, зокрема відмітки «отримав 09.12.2020 - 300$, 16.12.2020 - 500$». На вирішення даної експертиз апелянт просить поставити наступні питання: «- Чи виконано підпис від імені директора товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Ю Г» Пишняка Олега Володимировича у договорі підряду № 067 від 09.12.2020 р. саме тією особою, від імені якої він значиться чи іншою особою? Чи є тотожним (ідентичним) підпис в договорі підряду № 067 від 09.12.2020 р., зокрема біля відмітки «отримав 09.12.2020 - 300$, 16.12.2020 - 500$» підпису, який проставлений директором ТОВ «Партнер Ю Г» Пишняком О.В. в розділі 7 «Реквізити сторін» договору підряду № 067 від 09.12.2020?». Проведення експертизи апелянт просить доручити Одеському науково-дослідницькому інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

В обґрунтування названого клопотання скаржник зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що на останній сторінці договору міститься підпис невідомої особи.

Однак, як стверджує апелянт, на останній сторінці договору підряду № 067 від 09.12.2020 відмітка отримав 09.12.2020 - 300$ та отримав 16.12.2020 - 500$ та підпис виконанні директором ТОВ «Партнер Ю Г» Пишняком О.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №916/2977/21 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Монтєєвої Джульбікс Салаватівни на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2021, вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Окремо, ухвалою суду запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю «Партнер ЮГ» надати свої міркування або заперечення щодо клопотання апелянта про призначення у справі експертизи.

Відповідач своїм правом на надання відзиву на апеляційну скарга та/або міркувань або заперечення щодо клопотання апелянта про призначення у справі експертизи, не скористався.

Як свідчать наявні матеріли справи, ухвала суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження від 30.05.2022 була направлена за адресою місцезнаходження відповідача відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак, була повернута на адресу суду з відміткою пошти адресат відсутній за вказаною адресою, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 08.06.2022.

Згідно з частинами 3 та 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз ст. 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Судова колегія відзначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття апеляційного провадження по справі.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Отже, судом дотримані вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного повідомлення учасників про розгляд даної справи.

З приводу клопотання скаржника про призначення по справі судової експертизи, колегія суддів зазначає таке.

За приписами ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Означена правова позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16 та від 24.01.2018 у справі №917/50/17.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Згідно з ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

У відповідності до з п.п. 1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (надалі - Інструкція), одним із основних видів експертизи є почеркознавча експертиза.

Відповідно до п.1.1. Інструкції основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.

Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.

Відбирати експериментальні зразки почерку необхідно у два етапи. На першому етапі особа, почерк якої підлягає ідентифікації, виконує текст за тематикою, близькою до досліджувального об`єкта, у звичних умовах (сидячи за столом, із звичним приладдям письма, при денному освітленні). На другому етапі зразки відбираються під диктовку тексту, аналогічного за змістом тому, що досліджується, або спеціально складеного тексту, який містить фрази, слова і цифри, узяті з рукописного тексту, що досліджується. На цьому етапі зразки відбираються в умовах, що максимально наближаються до тих, у яких виконувався рукописний текст, що досліджується, тобто в тій самій позі (лежачи, стоячи тощо), таким самим приладдям письма та на папері того самого виду (за розміром, лінуванням, характером поверхні тощо), що й документ, який досліджується. Якщо буде помічено, що той, хто пише, намагається змінити свій почерк, темп диктовки слід прискорити.

З огляду на наведене, призначенню почеркознавчої експертизи передує вчинення судом певних дій, зокрема отримання вільних та умовно-вільних зразків підпису, а також відібрання експериментальних зразків почерку.

Однак, як вже було зазначено вище, відповідач відсутній за зареєстрованим місцезнаходження, не отримує поштову кореспонденцію суду та не надав жодних пояснень, заперечень ані щодо апеляційної скарги, ані з приводу заявленого клопотання про призначення судової експертизи.

Означене виключає можливість отримання від відповідача вільних та умовно-вільних зразків підпису та відібрання експериментальних зразків почерку директора ТОВ Партнер ЮГ.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у даному випадку призначення судової експертизи лише призведе до безпідставного затягування розгляду справи та порушення права сторін на розгляд справи упродовж розумного строку, а тому у задоволенні клопотання апелянта про призначення експертизи слід відмовити.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 09.12.2020 між ОСОБА_1 (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Партнер Ю Г (підрядник, відповідач) був укладений Договір підряду № 067, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов`язання виконати ремонтно-будівельні роботи, а замовник зобов`язаний прийняти та оплатити виконану ремонтно-будівельну роботу.

За умовами пункту 1.2 договору ремонтно-будівельні роботи за цим договором здійснюється підрядником за адресою: м. Одеса, вул.. Берегова, 108 (далі об`єкт).

Відповідно до п. 1.4. договору до ремонтно-будівельних робіт належить: в гаражному приміщенні укладання облицювальної плитки з ракушечника, 84 кв.м. за ціною 12 доларів США з 1 кв.м., 30 м/п за ціною 4 долари США за 1 м/п.

Згідно п. 2.5. договору загальна вартість ремонтно-будівельних робіт зазначених у п. 1.1., 1.2. договору складає 1128 доларів США.

Підпунктами 2.2.1. 2.2.3. пункту 2.2. договору підряду № 067 від 09.12.2020 встановлено, що замовник зобов`язаний сплатити на користь підрядника авансовий платіж у розмірі 30 відсотків від загальної вартості визначеної п. 2.1. договору, що у грошовому еквіваленті складає 338,40 доларів США, у строк до _____________20__р. Замовник зобов`язаний сплатити на користь підрядника платіж у розмірі 40 відсотків від загальної вартості визначеної п. 2.1. договору, що у грошовому еквіваленті складає 451,20 доларів США, після виконання підрядником 50% ремонтно-будівельних робіт на об`єкті. Замовник зобов`язаний сплатити на користь підрядника платіж у розмірі 30 відсотків від загальної вартості визначеної п. 2.1. договору, що у грошовому еквіваленті складає 338,40 доларів США, після повного виконання підрядником ремонтно-будівельних робіт на об`єкті.

Відповідно до п. 2.2. договору розрахунки за цим договором здійснюються у готівковій, та/або безготівковій формі у порядку визначеному усною домовленістю сторін.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що підрядник зобов`язаний виконати ремонтно-будівельні роботи визначені п. 1.2. договору протягом 14 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі об`єкту.

Як вбачається з п. 6.1 договору, він набирає чинності з дня підписання обома сторонами і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печаткою відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що на останній сторінці договору підряду № 067 від 09.12.2020 міститься позначка отримав. 09.12.2020 300$, 16.12.2020 500$ та підписи невідомої особи.

09.07.2021 позивачем направлено на адресу директора ТОВ Партнер Ю Г вимогу, відповідно до якої ФОП Монтєєва Д.С. повідомила відповідача, що з 07.07.2021 договір підряду № 067 від 09.12.2020 є розірваним у зв`язку з її відмовою від нього. Також, позивач, оскільки станом на 07.07.2021 робота за вказаним договором підряду не виконана, пропонувала відповідачу протягом п`яти робочих днів з дня отримання вимоги у добровільному порядку повернути отримані кошти, шляхом їх перерахування на її розрахунковий рахунок.

Оскільки вказана вимоги позивача залишилась без задоволення з боку відповідача, це стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Згідно з ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 627, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до положень ст. 193 ГК України та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За положеннями статті 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником як замовник.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з частинами 4, 6 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

Статтею 854 ЦК України визначено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 ЦК України оплата робіт здійснюється після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, які отриманні останнім в якості авансу за договором підряду.

У якості підстави заявлених вимог позивачем визначено обставини неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору щодо виконання взятих на себе за договором зобов`язань.

На переконання позивача, доказом на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів є розписка директора ТОВ Партнер ЮГ Пишняка Олега Володимировича на останньому аркуші договору підряду № 067 від 09.12.2020.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Так колегія суддів зазначає, що єдиним доказом, який на думку позивача підтверджує отримання відповідачем грошових коштів на загальну суму 800 доларів США в якості авансу за договору підряду № 067 від 09.12.2020 є підпис нібито, як стверджує апелянт, директора ТОВ Партнер ЮГ Пишняка О.В. у вказаному договорі.

Втім, судова колегія зазначає, що такі твердження позивача не відповідають наявним матеріалам справи, оскільки на останньому аркуші наданої позивачем копії договору підряду № 067 від 09.12.2020 міститься лише надпис отримав. 09.12.2020 300$, 16.12.2020 500$ та підписи особи, яка неможливо ідентифікувати. При цьому, оригінал даного договору позивачем до матеріалів справи надано не було.

Так, судова колегія зазначає, що у наведеній розписці відсутні відомості про особу, яка здійснила даний запис, зокрема назва товариства, посади, ПІБ, печатка, тощо, які б надавали змогу достеменно встановити особу, яка здійснила даний запис, та ймовірно, отримала грошові кошти у зазначеному розмірі.

За відсутності таких відомостей, не вбачається за можливе встановлення відомостей про передачу позивачем вказаних грошових коштів та їх отримання саме відповідачем.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

За приписами положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов`язку платити та виконує функцію попередньої оплати.

Аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що розписка, на яку посилається позивач, та вважає доказом отримання грошових коштів відповідачем, не містить відомостей про передачу позивачем вказаних грошових коштів та отримання саме відповідачем цих грошових коштів, оскільки фактично відсутні обов`язкові реквізити, зокрема, найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, посади і прізвище особи, відповідальної за здійснення господарської операції або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідної господарської операції.

Судова колегія також відзначає, що будь-яких інших доказів, які б могли безпосередньо чи опосередковано свідчити про передачу позивачем та отримання відповідачем грошових коштів у заявленому розмірі, наявні матеріли справи не містять, а позивачем не надано.

Слід також наголосити, що за умовами договору підряду позивач повинен був сплати у невизначений строк авансовий платіж лише у розмірі 30 відсотків від загальної вартості ремонтно-будівельних робіт, що становить 338,40 доларів США, а решту коштів позивач мав сплатити після виконання підрядником 50% робіт та після повного виконання відповідних робіт.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що уданому випадку позивач не довів належними та допустимими засобами доказування факту передачі відповідачу грошових коштів в розмірі 800 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 21255,85 грн, а отже, не довів і виникнення у відповідача обов`язку вказані кошти повернути, що відповідно зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта з приводу того, що на останній сторінці договору підряду № 067 від 09.12.2020 міститься саме підпис директора ТОВ «Партнер ЮГ», оскільки, як вже було зазначено вище, такі твердження позивача не підтверджуються жодними з наявних матеріалів справи.

З приводу посилання апелянта на те, що сторонами у договорі передбачено оплату, у тому числі, у готівковій формі, судова колегія зазначає таке.

Готівкові розрахунки - це платежі, які здійснюються організаціями, підприємствами або фізичними особами як розрахунок за реалізовану продукцію, товари, послуги або виконані роботи.

Всі готівкові розрахунки між юридичними особами відбуваються за рахунок коштів, отриманих в касі банку або коштів, отриманих в результаті реалізації або інших надходжень. Такий розрахунок повинен відбуватися через касу організації з обов`язковим веденням касової книги. Всі касові операції підприємства пов`язані з прийняттям і з видачею готівки.

Розрахунки готівкою проходять з використанням прибуткових/видаткових касових ордерів, касових чеків, квитанцій - документів, які підтверджують факт здійснення фінансової операції. Для підприємств і організацій, які мають банківські рахунки і мають право здійснювати операції з готівкою, банки встановлюють лімітований обсяг готівкових коштів, який може залишатися в касі організації/підприємства на кінець робочого дня.

Отже, наявність у договорі умови щодо готівкового розрахунку між сторонами, не звільняє від обов`язку доведення належними та допустимими доказами передання таких коштів позивачем, та відповідно, їх отримання відповідачем.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 у справі №916/2977/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 29.07.2022.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Поліщук Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.