ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1165/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Земляк А.В.,

за участю представників:

від ОСОБА_1 участі не брали,

від ОСОБА_2 Прохода Ю.Л.,

від Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" участі не брали,

від Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" участі не брали,

від Приватного акціонерного товариства "Селена" ОСОБА_3 ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 17.11.2021, прийняте суддею Смелянець Г.Є., м. Одеса, повний текст складено 03.12.2021,

у справі №916/1165/21

за позовом: ОСОБА_1

до відповідачів:

- ОСОБА_2 ;

-Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ( ОСОБА_2 ):

-Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник";

-Приватного акціонерного товариства "Селена"

про визнання права власності та зобов`язання вчинити певні дії

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Приватного акціонерного товариства "Селена"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк"

про заборону здійснювати певні дії

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк", в якому просила визнати право власності позивача на 684476 штук простих іменних акцій у бездокументарній формі емітента Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", які обліковуються на рахунку ОСОБА_2 в цінних паперах в депозитарній установі Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк"; зобов`язати депозитарну установу Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк" внести зміни до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів без розпорядження ОСОБА_2 шляхом здійснення безумовної депозитарної операції переказу цінних паперів 684476 штук простих іменних акцій у бездокументарній формі емітента Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", що становить 32,89% статутного капіталу емітента Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", з рахунка ОСОБА_2 в цінних паперах на рахунок ОСОБА_1 в цінних паперах № НОМЕР_1 , відкритий у депозитарній установі Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк"; зобов`язати депозитарну установу Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк" здійснити безумовну депозитарну операцію зарахування цінних паперів 684476 штук простих іменних акцій у бездокументарній формі емітента Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", що становить 32,89% статутного капіталу емітента Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", на рахунок ОСОБА_1 в цінних паперах № НОМЕР_1 , відкритий у депозитарній установі Публічному акціонерному товаристві "МТБ БАНК".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 , здійснюючи відчуження частини акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" на користь третьої особи та подання ним процесуальних документів у справі №916/3494/19 щодо неможливості списання акцій з його рахунку в цінних паперах, та депозитарна установа Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк", відмовляючи позивачу у здійсненні безумовної депозитарної операції із переказу (переведення) простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" з рахунку в цінних паперах ОСОБА_2 на рахунок в цінних паперах ОСОБА_1 , протиправно не визнають право власності позивача на 684476 штук простих іменних акцій у бездокументарній Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", що становить 32,89% статутного капіталу вказаного товариства, набуте останньою на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 у справі №522/19324/14-ц.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 05.05.2021 відкрито провадження у справі №916/1165/21 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ( ОСОБА_2 ) Публічне акціонерне товариство "Гібридний соняшник", а в подальшому протокольною ухвалою суду від 14.07.2021 залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ( ОСОБА_2 ) Приватне акціонерне товариство "Селена".

27.07.2021 до суду першої інстанції від Приватного акціонерного товариства "Селена" надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, а саме: про заборону Публічному акціонерному товариству "МТБ Банк" без згоди заставодержателя Приватного акціонерного товариства "Селена" вносити зміни до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів без розпорядження ОСОБА_2 шляхом здійснення безумовної депозитарної операції переказу цінних паперів в кількості 684476 штук простих іменних акцій у бездокументарній формі емітента Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", що становить 32,89% статутного капіталу емітента Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" з рахунка ОСОБА_2 в цінних паперах на рахунок ОСОБА_1 в цінних паперах № НОМЕР_2 , відкритий у депозитарній установі Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк" до моменту припинення права застави згідно з договором застави №61 від 13.06.2019, та про заборону Публічному акціонерному товариству "МТБ Банк" без згоди заставодержателя Приватного акціонерного товариства "Селена" здійснювати безумовну депозитарну операцію зарахування цінних паперів в кількості 684476 штук простих іменних акцій у бездокументарній формі емітента Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", що становить 32,89% статутного капіталу емітента Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", на рахунок ОСОБА_1 в цінних паперах № НОМЕР_1 , відкритий у депозитарній установі Публічному акціонерному товариству "МТБ Банк" до моменту припинення права застави згідно з договором застави №61 від 13.06.2019.

Позовні вимоги за вищенаведеним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між Приватним акціонерним товариством "Селена" та ОСОБА_2 договору застави цінних паперів №61 від 13.06.2019 вказане товариство набуло право застави щодо всіх належним ОСОБА_2 простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", у зв`язку з чим здійснення безумовної операції зі списання заставлених цінних паперів з рахунку ОСОБА_2 без згоди останнього та зарахування їх на рахунок ОСОБА_1 призведе до втрати предмета застави і неможливості реалізації Приватним акціонерним товариством "Селена" своїх прав у разі неотримання попередньої згоди заставодержателя згідно зі статтею 17 Закону України "Про заставу".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.08.2021 вищенаведену позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №916/1165/21.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.11.2021 у справі №916/1165/21 (суддя Смелянець Г.Є.) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 684476 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник"; відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про зобов`язання внести зміни до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів без розпорядження ОСОБА_2 шляхом здійснення безумовної депозитарної операції переказу цінних паперів та зарахування цінних паперів 684476 штук простих іменних акцій у бездокументарній формі емітента Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" на рахунок ОСОБА_1 ; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7106,79 грн покладено на ОСОБА_1 ; відмовлено у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Приватного акціонерного товариства "Селена" до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про заборону здійснювати певні дії; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4540 грн покладено на Приватне акціонерне товариство "Селена".

Судове рішення мотивоване тим, що у даному випадку реалізація ОСОБА_1 права власності на 684476 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" залежить від виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 у справі №522/19324/14-ц в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", у той час як обставини невизнання ОСОБА_2 права власності позивача на прості іменні акції Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" жодним чином не впливають на реалізацію останньою відповідних правомочностей власника цих акцій, що свідчить про неправильність обраного позивачем способу захисту у вигляді визнання права власності. При цьому відмова у задоволенні вимоги про визнання права власності зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" внести зміни до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів, оскільки такі позовні вимоги є похідними від основної вимоги про визнання права власності.

Відмовляючи у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, місцевий господарський суд послався на те, що обраний Приватним акціонерним товариством "Селена" спосіб захисту не передбачений законом, оскільки вимога про заборону Публічному акціонерному товариству "МТБ Банк" вчиняти дії в майбутньому не може бути задоволена у зв`язку із тим, що захисту підлягає лише порушене право.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 17.11.2021 у справі №916/1165/21 в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги останньої задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на необґрунтованості висновку суду першої інстанції про те, що реалізація ОСОБА_1 права власності на 684476 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" залежить від виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 у справі №522/19324/14-ц в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", адже на момент постановлення ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 у справі №522/19324/14-ц вказане судове рішення не належало до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Водночас, за твердженням апелянта, оскарження ОСОБА_1 постанови державного виконавця від 19.10.2015 про відмову у відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вищенаведеної ухвали про затвердження мирової угоди не є правильним способом захисту порушеного права. Скаржник також зауважує на тому, що, зробивши висновок про те, що задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 684476 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" у даній справі призведе до існування двох судових рішень, за якими позивач буде власником вказаних акцій та які підлягають виконанню в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції безпідставно не врахував, що судове рішення про визнання права власності не породжує відповідне речове право, а лише підтверджує вже наявне право власності, яке було набуто раніше на законних підставах. Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що розгляд Приморським районним судом м. Одеси справи №522/7378/21 про спонукання ОСОБА_2 виконати мирову угоду не може слугувати правовою підставою для відмови у задоволенні позову у даній справі та, як наслідок, для відмови у наданні судового захисту права власності позивача на цінні папери, яке не визнається ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу б/н та б/д (вх.№4819/21/Д1 від 31.01.2022) ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити повністю, а рішення Господарського суду Одеської області від 17.11.2021 у справі №916/1165/21 залишити без змін. Даний відповідач у вказаному відзиві зауважує на тому, що в апеляційній скарзі апелянтом не наведено і не обґрунтовано жодної з передбачених статтею 277 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, натомість всі доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з висновками суду, які є правильними, відповідають обставинам справи та нормам права.

31.01.2022 до суду апеляційної інстанції від Приватного акціонерного товариства "Селена" надійшов відзив на апеляційну скаргу б/н та б/д (вх.№4819/21/Д2 від 31.01.2022), в якому останнє, посилаючись на недоведеність апелянтом наявності правових підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити повністю, а рішення Господарського суду Одеської області від 17.11.2021 у справі №916/1165/21 залишити без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 10.01.2022 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 27.01.2022 розгляд справи №916/1165/21 призначено на 23.02.2022 о 10:00.

Між тим, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 у відставку з 17.02.2022 судове засідання у справі №916/1165/21, призначене на 23.02.2022, не відбулось, про що складено відповідну довідку.

Враховуючи звільнення судді ОСОБА_4 у відставку, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1165/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду для апеляційного розгляду справи №916/1165/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 у визначеному складі суддів прийнято справу №916/1165/21 до свого провадження та, з огляду на введення в Україні воєнного стану внаслідок військової агресії Російської Федерації, вирішено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 17.11.2021 у справі №916/1165/21 повідомити додатково.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2022 призначено справу №916/1165/21 до розгляду на 22.06.2022 об 11:00; попереджено учасників справи про те, що явка представників останніх у судовому засіданні 22.06.2022 обов`язковою не визнається, а також запропоновано їм надати до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд справи без їх участі або заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

22.06.2022 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 б/н від 22.06.2022 (вх.№4819/21/Д3 від 22.06.2022), в якому остання, посилаючись на розірвання договору про надання правової допомоги зі своїм представником, просила відкласти розгляд справи №916/1165/21. На підтвердження викладених у вказаному клопотанні обставин апелянтом надано угоду про розірвання договору про надання правової допомоги б/н від 21.06.2022.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 б/н від 22.06.2022 (вх.№4819/21/Д3 від 22.06.2022) та відкладення розгляду справи №916/1165/21 на 06.07.2022 о 10:30, про що у вищезазначеному судовому засіданні було постановлено протокольну ухвалу.

05.07.2022 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 б/н від 05.07.2022 (вх.№4819/21/Д5 від 05.07.2022) про відкладення розгляду справи №916/1165/21.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 було задоволено вищенаведене клопотання ОСОБА_1 б/н від 05.07.2022 (вх.№4819/21/Д5 від 05.07.2022) та відкладено розгляд справи №916/1165/21 на 20.07.2022 о 9:30

У судовому засіданні 20.07.2022 представник ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства "Селена" виловила заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представники ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" та Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.ІІ а.с.214-216).

Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк" та Публічне акціонерне товариство "Гібридний соняшник" своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства "Селена", обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 у справі №522/19324/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл спільного сумісного майна подружжя було визнано укладену між вказаними особами мирову угоду в частині позовних вимог щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя, зокрема, пунктом 1 якої передбачено, що цінні папери, а саме: прості іменні акції Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" в загальній кількості 1745794 штук розподіляються наступним чином: ОСОБА_5 684476 штук, що становить 32,89% статутного капіталу, а ОСОБА_2 1061318 штук, що становить 51% статутного капіталу.

Згідно з пунктом 5 зазначеної ухвали Приморського районного суду м. Одеси у випадку невиконання або прострочення виконання відповідних умов цієї мирової угоди у передбачені нею строки ОСОБА_5 має право передати ухвалу суду про затвердження мирової угоди на примусове виконання виконавчої служби в порядку, встановленому статтями 17, 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2014 у справі №522/19324/14-ц позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено; розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14.06.1997 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №537, змінивши прізвище позивачки на дошлюбне " ОСОБА_7 ".

В адресованому позивачу листі №2382 від 10.10.2019 Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк", розглянувши заяву ОСОБА_1 від 09.10.2019 щодо здійснення безумовної депозитарної операції із переказу (переведення) простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" з рахунку в цінних паперах ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 , повідомило про неможливість виконання вимог, викладених у вищенаведеній заяві позивача, адже в силу приписів статті 208 Цивільного процесуального кодексу України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цієї угодою, при цьому ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», а у разі невиконання затвердженої судом мирової угод ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень, відтак, беручи до уваги те, що депозитарна установа Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк" не є стороною мирової угоди, затвердженої ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 у справі №522/19324/14-ц, та/або органом примусового виконання рішень, у останнього відсутні обов`язки щодо її виконання в порядку, визначному даною ухвалою.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.09.2020 у справі №916/3494/19 задоволено позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" та ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії; зобов`язано Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк" здійснити списання прав на прості іменні акції Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" у кількості 684476 штук з рахунку у цінних паперах ОСОБА_2 , відкритого у Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк", з метою зарахування їх на депозитарний рахунок у цінних паперах № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк", та здійснити зарахування прав на прості іменні акції Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" у кількості 684476 штук на депозитарний рахунок у цінних паперах № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк"; відмовлено у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства "Селена" до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про заборону здійснювати певні дії.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Селена" та ОСОБА_2 задоволено частково; рішення Господарського суду Одеської області від 07.09.2020 у справі №916/3494/19 скасовано; відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про здійснення списання прав на прості іменні акції Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" у кількості 684476 штук з рахунку у цінних паперах ОСОБА_2 , відкритого у Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк", з метою зарахування їх на депозитарний рахунок у цінних паперах № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк", та здійснення зарахування прав на прості іменні акції Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" у кількості 684476 штук на депозитарний рахунок у цінних паперах № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк"; відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Селена" до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про заборону Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк" здійснювати списання прав на прості іменні акції Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" у кількості 684476 штук з рахунку у цінних паперах ОСОБА_2 та здійснювати їх зарахування на рахунок ОСОБА_1 до моменту припинення договору застави №61 від 13.06.2019, укладеного між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством "Селена".

Ухвалою Верховного суду від 16.03.2021 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 у справі №916/3494/19.

Згідно з довідкою Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про реквізити рахунку у цінних паперах №1267 від 20.04.2021 ОСОБА_1 є власником депозитарного рахунку в цінних паперах № НОМЕР_2 , який відкритий 10.10.2019 на підставі заяви про приєднання до договору про обслуговування рахунку в цінних паперах №1 від 10.10.2019.

Відповідно до роздруківки з офіційного веб-сайту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо інформації про власників пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" станом на 14.04.2021 ОСОБА_2 є власником НОМЕР_3 штук цінних паперів вказаного товариства, що становить 58,8915% частки у статутному капіталі останнього.

З роздруківки з офіційного веб-сайту Державної установи "Агентство з розвитку інфраструктури фондового ринку України", яка містить інформацію щодо вчинених правочинів поза фондовою біржею стосовно Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", вбачається, що станом 04.06.2019 на підставі договору доручення (продаж) та договору на виконання договору доручення (продаж) здійснено продаж 520254 штук цінних паперів зазначеного товариства.

Предметом спору за первісним позовом у даній справі є вимоги ОСОБА_1 про визнання її права власності на 684476 штук простих іменних акцій у бездокументарній формі емітента Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник", які обліковуються на рахунку ОСОБА_2 в цінних паперах в депозитарній установі Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк", а також про зобов`язання Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" внести зміни до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів шляхом здійснення безумовних депозитарних операцій, а саме: переказу зазначених цінних паперів з рахунка ОСОБА_2 та зарахування останніх на рахунок ОСОБА_1 . Водночас предметом спору за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, виступають вимоги про заборону Публічному акціонерному товариству "МТБ Банк" без згоди заставодержателя Приватного акціонерного товариства "Селена" вносити зміни до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів без розпорядження ОСОБА_2 шляхом здійснення вищенаведених безумовних депозитарних операцій до моменту припинення права застави згідно з договором застави №61 від 13.06.2019.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, місцевий господарський суд виходив з неправильності обраного позивачем способу захисту у вигляді визнання права власності, врахувавши при цьому, що відмова у задоволенні цієї вимоги зумовлює і відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" внести зміни до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів, оскільки адресовані останньому вимоги мають похідний характер від основної вимоги про визнання права власності. Щодо позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, суд першої інстанції зазначив про те, що обраний Приватним акціонерним товариством "Селена" спосіб захисту не передбачений законом, оскільки вимога про заборону Публічному акціонерному товариству "МТБ Банк" вчиняти дії в майбутньому не може бути задоволена у зв`язку із тим, що захисту підлягає лише порушене право.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками Господарського суду Одеської області з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки" Європейський суд з прав людини зауважив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, оскільки обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Дослідивши підстави позову у даній справі та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 фактично спрямовані на переказ (переведення) 684476 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" з рахунку в цінних паперах ОСОБА_2 на рахунок в цінних паперах ОСОБА_1 .

Згідно з приписами статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За умовами статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 325 Цивільного кодексу України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

У статті 328 Цивільного кодексу України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 Цивільного кодексу України.

В силу статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 Цивільного кодексу України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18.

Отже, стаття 392 Цивільного кодексу України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При цьому звернення з позовом про визнання права власності можливе лише до осіб, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об`єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого речового права на майно.

Виходячи зі змісту наведених норм, позов про визнання права власності це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Передумовою для застосування статті 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Саме такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 18.12.2019 у справі №522/1029/18.

Колегія суддів вбачає, що право власності ОСОБА_1 на 684476 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" було набуто останньою на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 у справі №522/19324/14-ц, якою затверджено відповідну мирову угоду між позивачем та ОСОБА_2 , при цьому згідно з пунктом 5 зазначеної ухвали у випадку невиконання або прострочення виконання відповідних умов даної мирової угоди у передбачені нею строки ОСОБА_1 має право передати ухвалу суду про затвердження мирової угоди на примусове виконання виконавчої служби в порядку, встановленому статтями 17, 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Обставини виконання вищенаведеної мирової угоди, затвердженої ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 у справі №522/19324/14-ц, встановлені у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 у справі №916/3494/19, зокрема:

- ОСОБА_1 намагалася виконати умови вказаної мирової угоди в порядку Закону України "Про виконавче провадження", а саме: 17.02.2015 вона звернулась до Відділу державного виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2014 у справі №522/19324/14-ц, та відкриття виконавчого провадження про примусовий розподіл цінних паперів: простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" у порядку та кількості, передбачених зазначеною ухвалою, проте 19.02.2015 державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа з тих підстав, що у поданому виконавчому документі відсутні заходи примусового виконання рішення, встановлені статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження";

-13.06.2019 між ОСОБА_2 (заставодавець), Публічним акціонерним товариством "Гібридний соняшник" (боржник) та Приватним акціонерним товариством "Селена" (заставодержатель) укладено договір застави цінних паперів №61, предметом якого є належні ОСОБА_2 цінні папери Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" у кількості 1225540 штук та на підставі якого вказані акції були заблоковані, про що свідчить відповідний додаток до виписки про стан рахунку в цінних паперах ОСОБА_2 у Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк" станом на 04.12.2019.

Крім того, у вищенаведеній постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 у справі №916/3494/19 також визначено, що на момент укладання і затвердження мирової угоди сторони самостійно визначили порядок її примусового виконання, а саме: в порядку Закону України "Про виконавче провадження", при цьому розподіл акцій між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , викладений в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2014 у справі №522/19324/14-ц, не є рішенням про стягнення коштів, а тому не підлягає виконанню будь-якими іншими органами, крім органів виконавчої служби, між тим вимоги або доручення державного виконавця до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" не надходили.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

З огляду на викладене, у даному спорі не підлягають доведенню встановлені постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 у справі №916/3494/19, яка набрала законної сили, обставини виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 у справі №522/19324/14-ц.

Цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам (стаття 194 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 197 Цивільного кодексу України унормовано, що до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).

За умовами частин першої, третьої статті 4 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" (в редакції, чинній на момент затвердження мирової угоди) до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером), крім випадків, установлених законом або правочином. Обмеження прав на цінні папери або прав за цінними паперами може бути встановлено тільки у випадках і в порядку, що передбачені законом. Права на іменний цінний папір та права за іменним цінним папером переходять до іншої особи у порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України. Інформацію про власників іменних цінних паперів емітент одержує у формі реєстру власників іменних цінних паперів. Перехід прав на іменні цінні папери і реалізація прав за ними потребує обов`язкової ідентифікації власника депозитарною установою, що веде рахунок у цінних паперах такого власника.

Правові засади функціонування депозитарної системи України, порядок реєстрації та підтвердження прав на емісійні цінні папери та прав за ними у системі депозитарного обліку цінних паперів, а також порядок проведення розрахунків за правочинами щодо емісійних цінних паперів регламентовані Законом України "Про депозитарну систему України" (в редакції, чинній на момент затвердження мирової угоди; далі Закон України "Про депозитарну систему України").

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про депозитарну систему України" система депозитарного обліку цінних паперів сукупність інформації, записів про емісійні цінні папери (вид із зазначенням типу, номінальна вартість і кількість, обмеження обігу тощо) на рахунках у цінних паперах власників таких рахунків, про емітентів, власників цінних паперів, що мають права за цінними паперами та права на цінні папери, обмежень прав на цінні папери, уповноважених ними осіб, управителів, заставодержателів, інших осіб, наділених відповідними правами щодо цінних паперів, яка містить дані, що дають змогу ідентифікувати емісійні цінні папери і зазначених осіб, реєстр кодів цінних паперів (міжнародних ідентифікаційних номерів цінних паперів), а також інша передбачена законодавством інформація. Набуття і припинення прав на цінні папери і прав за цінними паперами здійснюються шляхом фіксації відповідного факту в системі депозитарного обліку. У системі депозитарного обліку реєструються обмеження прав на цінні папери. У системі депозитарного обліку можуть реєструватися обмеження прав за цінними паперами у випадках та в порядку, встановлених Комісією.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про депозитарну систему України" депозитарний облік цінних паперів облік цінних паперів, прав на цінні папери та їх обмежень на рахунках у цінних паперах. Депозитарний облік у системі депозитарного обліку цінних паперів ведеться у кількісному виразі. При цьому облік прав на цінні папери конкретного власника ведеться виключно депозитарними установами, Національним банком України у визначених цим Законом випадках і депозитаріями-кореспондентами чи їх клієнтами, а облік цінних паперів і прав за цінними паперами - виключно Центральним депозитарієм або Національним банком України.

Внесення змін до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів конкретного власника здійснюється виключно депозитарними установами (у визначених законодавством випадках Національним банком України або депозитаріями-кореспондентами), в установленому Комісією порядку на підставі, зокрема, рішення суду або уповноваженого законом державного органу або його посадової особи. У порядку, строки та обсягах, що встановлені Центральним депозитарієм за погодженням з Комісією, в Центральному депозитарії відображається інформація про всі операції на рахунках у цінних паперах депонентів кожної депозитарної установи (частина друга статті 6 Закону України "Про депозитарну систему України").

В силу частини першої статті 8 Закону України "Про депозитарну систему України" підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі. Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах.

Порядок провадження депозитарної діяльності Центральним депозитарієм цінних паперів та депозитарними установами з надання послуг із зберігання та обліку цінних паперів, обліку і обслуговування набуття, припинення та переходу прав на цінні папери і прав за цінними паперами та обмежень прав на цінні папери на рахунках у цінних паперах, вимоги до порядку відкриття та ведення рахунків у цінних паперах, порядку проведення операцій на рахунках у цінних паперах та їх видів, порядку зарахування цінних паперів до системи депозитарного обліку при емісії, їх обліку та зберігання, а також списання цінних паперів у зв`язку з їх погашенням та/або анулюванням, порядку внесення змін до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів конкретного власника, стосовно всього випуску цінних паперів, стосовно здійснення розрахунків за правочинами щодо цінних паперів тощо, вимоги до діяльності учасників депозитарної системи та взаємовідносин між ними, вимоги до порядку складання реєстру власників іменних цінних паперів, у тому числі порядку взаємодії депозитарних установ з Центральним депозитарієм щодо складання реєстру, вимоги до змісту внутрішніх документів професійних учасників депозитарної системи України та інші вимоги, встановлення яких належить до компетенції Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку відповідно до Закону України "Про депозитарну систему України", визначений Положенням про провадження депозитарної діяльності, затвердженим рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №735 від 23.04.2013 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.06.2013 за №1084/23616 (в редакції, чинній на момент затвердження мирової угоди; далі Положення).

Пунктом 2 Розділу І Положення передбачено, що безумовна операція з управління рахунком у цінних паперах списання, зарахування або переказ цінних паперів, прав на цінні папери на рахунку у цінних паперах клієнта, депонента без його розпорядження під час проведення емітентом операцій з цінними паперами, а також у зв`язку із зміною дієздатності (обмеження дієздатності або визнання особи недієздатною), внаслідок передачі цінних паперів у спадщину та в інших випадках, які передбачені законодавством України.

Згідно з пунктом 3 Розділу ІІІ Положення для виконання функцій щодо депозитарного обліку цінних паперів, обслуговування обігу цінних паперів та корпоративних операцій емітента на рахунках у цінних паперах Центральний депозитарій та депозитарні установи здійснюють такі депозитарні операції: адміністративні операції; облікові операції; інформаційні операції.

За умовами пункту 5 Розділу ІІІ Положення облікові операції депозитарні операції з ведення рахунків у цінних паперах та відображення операцій з цінними паперами, наслідком яких є зміна кількості цінних паперів, прав на цінні папери на рахунках у цінних паперах, встановлення або зняття обмежень щодо їх обігу. До облікових операцій Центрального депозитарію, депозитарних установ належать операції зарахування, списання, переказу:

1) зарахування облікова операція, яка відображає уведення до системи депозитарного обліку Центрального депозитарію, депозитарної установи визначеної кількості депозитарних активів та збільшення кількості цінних паперів, прав на цінні папери на рахунку в цінних паперах клієнта, депонента на таку саму кількість. Операція зарахування призводить до збільшення на однакову кількість цінних паперів, прав на цінні папери на активних і пасивних аналітичних рахунках депозитарного обліку;

2) списання облікова операція, яка відображає виведення (вилучення) визначеної кількості депозитарних активів, за якими Центральний депозитарій, депозитарна установа здійснювали депозитарний облік, та зменшення кількості цінних паперів, прав на цінні папери на рахунку в цінних паперах клієнта, депонента на таку саму кількість. Операція списання призводить до зменшення на однакову кількість цінних паперів, прав на цінні папери на активних і пасивних аналітичних рахунках депозитарного обліку;

3) переказ облікова операція, що відображає переведення цінних паперів, прав на цінні папери з рахунку в цінних паперах одного клієнта, депонента на рахунок у цінних паперах іншого клієнта, депонента або проведення операцій, пов`язаних з обмеженнями щодо обігу (блокуванням) цінних паперів, прав на цінні папери на визначений строк та/або до настання певної події (зокрема у зв`язку з обтяженням цінних паперів зобов`язаннями) або відміною встановлених обмежень (розблокуванням) цінних паперів, прав на цінні папери. Операція переказу призводить до збільшення кількості цінних паперів, прав на цінні папери на одному пасивному аналітичному рахунку депозитарного обліку та зменшення кількості цінних паперів, прав на цінні папери на іншому пасивному аналітичному рахунку депозитарного обліку на однакову величину. Операції переказу цінних паперів, прав на цінні папери, пов`язані з встановленням або зняттям обмежень щодо обігу цінних паперів, не призводять до переходу прав на цінні папери. При їх здійсненні певна кількість або всі цінні папери, права на цінні папери, що обліковуються на рахунку в цінних паперах клієнта, депонента, блокуються/розблоковуються на цьому рахунку в цінних паперах шляхом здійснення відповідних облікових записів.

У пункті 12 Глави 2 Розділу V Положення передбачено, що безумовні операції щодо цінних паперів/прав на цінні папери здійснюються на підставі наданих депозитарній установі та/або Центральному депозитарію оригіналів або засвідчених відповідно до вимог законодавства копій таких документів: постанови державного виконавця або інших документів виконавчого провадження, визначених Законом України "Про виконавче провадження"; свідоцтва про право на спадщину; свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя; документів, що посвідчують виконання корпоративних операцій емітента (крім викупу цінних паперів та продажу викуплених цінних паперів); постанови уповноваженої особи Комісії про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів у вигляді зупинення розміщення (продажу) та обігу цінних паперів; розпорядження уповноваженої особи Комісії про зупинення відкритого (публічного) розміщення цінних паперів, прийнятого на підставі рішення про визнання емісії цінних паперів недобросовісною, про поновлення відкритого (публічного) розміщення цінних паперів, про зупинення обігу цінних паперів, про відновлення обігу цінних паперів або про скасування реєстрації випуску цінних паперів (у зв`язку з визнанням їх емісії недійсною, припиненням акціонерного товариства чи пайового інвестиційного фонду, виконанням рішення суду); рішення Комісії щодо зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів щодо цінних паперів певного емітента чи певного власника, що приймається на строк до усунення порушень, що стали підставою для його прийняття; інших документів, визначених законодавством України. Безумовні операції з управління рахунком у цінних паперах щодо певної кількості прав на цінні папери, що обліковуються на рахунку в цінних паперах депонента, можуть здійснюватися тільки депозитарною установою. Якщо зазначені вище документи не містять усіх необхідних реквізитів для виконання безумовної операції та/або їх оформлення не відповідає вимогам законодавства, Центральний депозитарій та/або депозитарна установа мають право вимагати надання необхідної інформації.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реалізація ОСОБА_1 права власності на 684476 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" фактично залежить виключно від виконання ОСОБА_2 мирової угоди, укладеної останнім з позивачем та затвердженої ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 у справі №522/19324/14-ц, у той час як обставини невизнання даним відповідачем права власності ОСОБА_1 на вказані акції жодним чином не впливають на реалізацію позивачем відповідних правомочностей власника цих акцій.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило, виконується добровільно. В іншому разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання. У разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

Аналогічний сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 11.10.2018 у справі №908/1125/17, від 21.03.2018 у справі №908/1125/17 тощо.

Таким чином, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, відповідно до якого передбачений статтею 392 Цивільного кодексу України спосіб захисту у вигляді визнання права власності застосовується лише у разі відсутності іншого шляху для відновлення порушеного права, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у даній справі позовна вимога про визнання права власності не відповідає належним способам захисту, оскільки сама по собі констатація перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно жодним чином не призведе до відновлення його порушених прав, натомість, як зазначалося вище, належним та ефективним способом захисту виступає позовна вимога про спонукання до виконання мирової угоди.

Крім того, метою позову про визнання права власності є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна, між тим матеріалами справи підтверджується, що право власності ОСОБА_1 на 684476 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" набуто нею у законний спосіб, а саме: на підставі чинної ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 про затвердження мирової угоди у справі №522/19324/14-ц, відтак будь-яка невизначеність щодо її права власності відсутня, а метою даного позову фактично виступає переказ (переведення) 684476 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" з рахунку в цінних паперах ОСОБА_2 на рахунок в цінних паперах ОСОБА_1 , що можливе в результаті виконання відповідної мирової угоди.

При цьому, беручи до уваги те, що позовна вимога про визнання права власності у даній справі не відповідає належним та ефективним способам захисту, остання, відповідно, не підлягає і розгляду по суті.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.12.2020 у справі №5017/1221/2012.

Разом з тим твердження Господарського суду Одеської області про те, що задоволення судом позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 684476 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Гібридний соняшник" у даній справі призведе до наявності двох судових рішень, за якими остання буде власником цих акцій, є безпідставними, адже судове рішення про визнання права власності не породжує, а лише підтверджує вже наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, між тим помилковість вищенаведеного висновку місцевого господарського суду не призвела до ухвалення неправильного рішення, а тому не може бути підставою для його скасування.

Водночас, беручи до уваги відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання права власності, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що позовні вимоги про зобов`язання Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" здійснити безумовні депозитарні операції мають похідний характер від вимоги про визнання права власності, відтак, з огляду на те, що можливість задоволення похідних вимог безпосередньо залежить від задоволення основних позовних вимог, вказані вимоги також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів також зауважує на тому, що рішення Господарського суду Одеської області від 17.11.2021 у справі №916/1165/21 в частині відмови у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_1 не оскаржується, тому вказаний судовий акт в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні первісного позову та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 17.11.2021 у справі №916/1165/21 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 17.11.2021 у справі №916/1165/21 без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.07.2022.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук