ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.02.2022р. Справа №905/595/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,

секретар судового засідання Золіна П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерлінк, м. Полтава,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю АФ Новоолександрівська, с.Новоолександрівка, Покровський район, Донецька область,

про стягнення 888406,78 грн.,

та за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АФ «Новоалександрівська», с.Новоалександрівка, Покровський район, Донецька область,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк», м. Полтава,

про визнання недійсними укладених сторонами договорів про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом - не з`явився

від відповідача за первісним позовом - не з`явився

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АФ «Новоалександрівська», с. Новоалександрівка, Покровський район, Донецька область, про стягнення 888406,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договорів про поворотну фінансову допомогу №04/02/111 від 04.02.2020 року, та №07/05/111 від 07.05.2020 в частині повернення в повному обсязі наданої поворотної фінансової допомоги, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення 826 320,29 грн. основного боргу, 1006,58 грн. пені, 45981,21 грн. інфляційних втрат, 15098,69 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/595/21, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження.

11.05.2021 до суду в рамках справи №905/595/21 надійшов зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю АФ Новоолександрівська (вх.№9772/21 від 11.05.2021) до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Інтерлінк про визнання недійсними укладених сторонами договорів про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач посилається на те, що договори про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020 підписані директором товариства з обмеженою відповідальністю АФ Новоолександрівська з перевищенням повноважень, оскільки рішення про їх укладення загальними зборами товариства не приймалося. У зв`язку з викладеним, на думку позивача за первісним позовом, вказані договори підписані особою, які не мала відповідної цивільної дієздатності, що є підставою для визнання їх недійсними на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 08.06.2021, яка залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю АФ Новоалександрівська повернуто без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 905/595/21 було задоволено касаційну скаргу ТОВ "Агрофірма "Новоолександрівська"; скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 08.06.2021.

Ухвалою суду від 05.01.2022 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новоолександрівська» до Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерлінк про визнання недійсним укладених сторонами договорів про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020.

Ухвалою суду від 10.02.2022 закрито підготовче провадження у справі №905/595/21 та призначено розгляд справи по суті на 23.02.2022.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 23.02.2022, без його участі.

У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач за первісним позовом просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки в момент вчинення оскаржуваних договорів директор ТОВ «АФ Новоолександрівська» мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Так, відповідно до п. 4.2. Статуту ТОВ «АФ Новоолександрівська» єдиним його учасником є засновник ОСОБА_1 , вклад якого до статутного капіталу складає 100% та який досі залишається директором товариства. Отже, оскільки ТОВ «АФ Новоолександрівська» має лише одного учасника, всі рішення, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником одноособово. Крім того, після укладення оскаржуваних договорів та отримання грошових коштів на рахунок ТОВ «АФ Новоолександрівська» не вчинило жодних дій, спрямованих на повернення цих коштів ТОВ «Інтерлінк» як помилково отриманих. Натомість визнання заборгованості, та, відповідно, дійсності вказаних договорів підтверджується підписаним представниками обох сторін актом звірки взаємних розрахунків (станом на 12.10.2020).

Представник відповідача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним

Оскільки відповідач своїм правом на подання відзиву по справі не скористався, в інший спосіб своєї позиції не довів, суд на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу та дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково, оскільки встановлено, що позивачем здійснено перерахування поворотної фінансової допомоги на загальну суму 1 060000,00 грн. відповідач її у встановлений договорами строк не повернув у повному обсязі, а законодавчі підстави для звільнення відповідача від виконання обов`язку відсутні. Часткове задоволення позовних вимог обумовлено невірним розрахунком позивачем за первісним позовом 3% річних та інфляційних втрат.

04.02.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк» (далі займодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новоолександрівська» (далі - позичальник) було укладено договір про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 (далі договір), відповідно до п. 1.1 якого наймодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу в розмірі 500 000 (п`ятсот) грн.00 коп. тисяч гривень.

Нарахування відсотків за даним договором не передбачається (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1 договору валюта розрахунків гривня.

Передача грошових коштів здійснюється повністю безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок позичальник в строк не пізніше 05.02.2020р. (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3. договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 03.04.2020 до договору про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020) термін повернення тимчасової фінансової допомоги до 01.09.2020 року.

Згідно п. 3.1. договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання своїх зобов`язань обома сторонами.

Відповідно до п. 4.1. договору позичальник зобов`язується повернути зазначену вище суму тимчасової фінансової допомоги повністю не пізніше терміну повернення. У разі прострочення платежу позичальник виплачує займодавцю пеню в розмірі 0,2 % від величини неповерненої суми за кожен день прострочення.

Вищезазначений договір та додаткова угода до нього підписані представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 ТОВ «Інтерлінк» було перераховано грошові кошти в сумі 500 000,00 грн. ТОВ «АФ Новоолександрівська», що підтверджується платіжним дорученням № 49 від 04.02.2020.

Факт отримання вказаних грошових коштів ТОВ «АФ Новоолександрівська» за вищевказаним договором не спростований.

Також 07.05.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк» (далі займодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новоолександрівська» (далі - позичальник) було укладено договір про поворотну фінансову допомогу № 07/05/111 (далі договір 2), відповідно до п. 1.1 якого наймодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу в розмірі 560 000 (п`ятсот шістдесят тисяч грн.00 коп.).

Нарахування відсотків за даним договором не передбачається (п. 1.2. договору 2).

Згідно п. 2.1 договору 2 валюта розрахунків гривня.

Передача грошових коштів здійснюється повністю безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок позичальник в строк не пізніше 12.05.2020р. (п. 2.2 договору 2).

Відповідно до п. 2.3. договору 2 термін повернення тимчасової фінансової допомоги до 01.09.2020 року.

Згідно п. 3.1. договору 2 він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання своїх зобов`язань обома сторонами.

Відповідно до п. 4.1. договору 2 позичальник зобов`язується повернути зазначену вище суму тимчасової фінансової допомоги повністю не пізніше терміну повернення. У разі прострочення платежу позичальник виплачує займодавцю пеню в розмірі 0,2 % від величини неповерненої суми за кожен день прострочення.

Вищезазначений договір та додаткова угода до нього підписані представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про поворотну фінансову допомогу № 07/05/111 від 07.05.2020 ТОВ «Інтерлінк» було перераховано грошові кошти в сумі 560 000,00 грн. ТОВ «АФ Новоолександрівська», що підтверджується платіжним дорученням № 2876 від 12.05.2020.

Факт отримання вказаних грошових коштів ТОВ «АФ Новоолександрівська» за вищевказаним договором не спростований.

Разом із тим, відповідач за первісним позовом в установлений договорами про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020 строк не повернув отримані грошові кошти.

12.10.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новоолександрівська» було підписано протокол про залік взаємних вимог, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди, зокрема, щодо заліку взаємних грошових вимог за договорами про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та договором купівлі-продажу № 04/09/008 від 04.09.2020 на суму 233 679,31 грн.

Вказаний факт під час розгляду даної справи не заперечувався ані позивачем, ані відповідачем.

Оскільки за договором про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 залишилась несплаченою заборгованість в сумі 266 320,29 грн., а за договором про поворотну фінансову допомогу № 07/05/111 від 07.05.2020 залишилась несплаченою заборгованість в сумі 560 000,00 грн., ТОВ «Інтерлінк» зверталось до ТОВ «АФ Новоолександрівська» листом від 13.10.2020 та претензією вих. № 483 від 11.01.2021 з вимогою погасити вказану заборгованість.

Листом від 27.01.2021 ТОВ «АФ Новоолександрівська» просило ТОВ «Інтерлінк» відтермінувати розрахунки за вищезазначеними договорами до лютого 2021 у зв`язку з відсутністю на робочому місці бухгалтера і директора з причини хвороби.

У відповідь на вищевказаний лист ТОВ «Інтерлінк» листом вих. № 496 від 27.01.2021 просило ТОВ «АФ Новоолександрівська» надати графік проведення розрахунків із зазначенням дат та сум, а також провести остаточні розрахунки не пізніше кінця 2021 року.

Разом із тим, відповідач свої зобов`язання не виконав та не повернув решту наданої позивачем поворотної фінансової допомоги в сумі 826 320,29.

Наведені обставини зумовили звернення позивача за первісним позовом до суду із даним позовом.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача за первісним позовом до виконання грошових зобов`язань за укладеним договором.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором позики, який підпадає під правове регулювання статей 1046-1050 Цивільного кодексу України.).

Відповідно до пункту 14.1.257 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Таким чином в силу статті 1046 Цивільного кодексу України та пункту 1.1 договорів, позичальник зобов`язався повернути позикодавцю передані йому грошові кошти, на умовах, викладених в даних договорах.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладені між позивачем та відповідачем за первісним позовом договори про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених їх умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови п. 2.3. договорів про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020, відповідач повинен був повернути поворотну фінансову допомогу до 01.09.2020.

Відповідно до приписів статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Судом встановлено, що протоколом про залік взаємних вимог від 12.10.2020, підписаного представниками обох сторін без зауважень, сторони дійшли згоди, зокрема, щодо заліку взаємних грошових вимог за договорами про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та договором купівлі-продажу № 04/09/008 від 04.09.2020 на суму 233 679,31 грн.

Також в матеріалах справи наявний акт звірки взаємний розрахунків за період з 04.02.2020 по 12.10.2020, згідно якого заборгованість ТОВ «АФ Новоолександрівська» перед ТОВ «Інтерлінк» за договорами про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020 складає 826 320,29 грн. з урахуванням здійсненого 12.10.2020 заліку.

Вищезазначений акт підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Сплату решти заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача за первісним позовом суду не надано, документів, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, відповідачем суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договорами про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020 щодо повернення наданої фінансової допомоги в обумовлений вказаними договорами строк не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотного суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 у розмірі 266 320,29 грн. та заборгованості за договором про поворотну фінансову допомогу № 07/05/111 від 07.05.2020 у розмірі 560 000,00 грн.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем нараховано пеню за договором про поворотну фінансову допомогу №04/02/111 від 04.02.2020 у розмірі 359,13 грн. за загальний період з 02.09.2020 по 31.03.2021, та за договором про поворотну фінансову допомогу № 07/05/111 від 07.05.2020 у розмірі 6 47,45 грн. за загальний період з 02.09.2020 по 29.03.2021.

Як вже зазначалося, згідно п. 4.1. договору 1 та договору 2 у разі прострочення платежу позичальник виплачує займодавцю пеню в розмірі 0,2 % від величини неповерненої суми за кожен день прострочення.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок пені за визначені позивачем періоди, господарський суд дійшов висновку, що останні є арифметично та матолодогічно невірними, оскільки здійснені без урахування шестимісячного строку для нарахування пені з моменту виникнення простроченої заборгованості.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку сума пені, що підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача, складає:

- за договором №04/02/111 від 04.02.2020 11 563,50 грн. за загальний період з 02.09.2020 по 02.03.2021;

- за договором № 07/05/111 від 07.05.2020 в сумі 20 384,00 грн. за загальний період з 02.09.2020 по 02.03.2021.

Разом із тим, враховуючи, що згідно приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає правомірним стягнення з відповідача за первісним позовом пені у заявленому позивачем розмірі 1006,58 грн.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано 3 % річних та інфляційні нарахування:

1) за договором №04/02/111 від 04.02.2020:

- 3% річних в сумі 5386,91 грн. за загальний період з 02.09.2020 по 31.03.2021;

- інфляційні нарахування в сумі 11 821,21 грн. за загальний період з вересня 2020 по лютий 2021;

2) за договором № 07/05/111 від 07.05.2020:

- 3% річних в сумі 9711,78 грн. за загальний період з 02.09.2020 по 31.03.2021;

- інфляційні нарахування в сумі 34160,00 грн. за загальний період з вересня 2020 по лютий 2021.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірними.

Так, згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку сума 3% річних та інфляційних нарахувань, що підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача, складають:

1) за договором №04/02/111 від 04.02.2020:

- 3% річних в сумі 5377,57грн. за загальний період з 02.09.2020 по 31.03.2021;

- інфляційні нарахування в сумі 22 496,60 грн. за загальний період з вересня 2020 по лютий 2021;

2) за договором № 07/05/111 від 07.05.2020:

- 3% річних в сумі 9696,59 грн. за загальний період з 02.09.2020 по 31.03.2021;

- інфляційні нарахування в сумі 34 438,45 грн. за загальний період з вересня 2020 по лютий 2021.

Разом із тим, враховуючи, що згідно приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає правомірним стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат у наступному розмірі:

1) за договором №04/02/111 від 04.02.2020:

- 3% річних в сумі 5377,57грн. за загальний період з 02.09.2020 по 31.03.2021;

- інфляційні нарахування в сумі 11 821,21 грн. за загальний період з вересня 2020 по лютий 2021;

2) за договором № 07/05/111 від 07.05.2020:

- 3% річних в сумі 9696,59 грн. за загальний період з 02.09.2020 по 31.03.2021;

- інфляційні нарахування в сумі 34160,00 грн. за загальний період з вересня 2020 по лютий 2021.

Щодо зустрічних позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новоолександрівська» до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк» про визнання недійсними укладених сторонами договорів про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020, суд зазначає наступне.

Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що договори про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020 підписані директором товариства з обмеженою відповідальністю АФ Новоолександрівська з перевищенням повноважень, оскільки рішення про їх укладення загальними зборами товариства не приймалося. У зв`язку з викладеним, на думку позивача за первісним позовом, вказані договори підписані особою, які не мала відповідної цивільної дієздатності, що є підставою для визнання їх недійсними на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких вказано правочини і договори, визначено ст.11 ЦК України.

У відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічно ст.20 Господарського кодексу України передбачає можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб`єкта господарювання.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення, а тому для з`ясування наявності чи відсутності таких обставин, суд повинен дослідити оспорюваний договір та надати йому правову оцінку.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, проте у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи по суті переданий на розгляд господарського суду спір про визнання недійсним договору, суд повинен з`ясувати, зокрема, підстави для визнання недійсним договору, оскільки недійсність правочину може наступати лише з певним порушенням закону. При цьому, спір - це розбіжності або суперечності між суб`єктами правовідносин з питання факту або права.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

У відповідності до ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і породжені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст.204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника.

До товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32-36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті.

Як встановлено судом, відповідно до п. 9.1.3 Статуту ТОВ «АФ Новоолександрівська» (в редакції, затвердженій протоколом №29 від 10.06.2019) до компетенції директора товариства належить рішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників.

При цьому, відповідно до п. 4.2. вищезазначеного Статуту єдиним учасником статуту є його засновник ОСОБА_1 , вклад якого до статутного капіталу складає 100% (грошові кошти в сумі 61 800,00 грн.).

В матеріалах справи наявні витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.02.2020 та 07.05.2020 (дати укладення оспорюваних договорів), відповідно до яких єдиним засновником та керівником зазначено ТОВ «АФ Новоолександрівська» ОСОБА_1 .

Відтак, за висновком суду, договори про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020 підписані директором товариства з обмеженою відповідальністю АФ Новоолександрівська Кулішом В.І. як особою, яка з огляду на приписи чинного законодавства на момент їх підписання мала необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Судом встановлено, що умови договорів про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020, укладені між товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новоолександрівська» були погоджені сторонами, договори підписані належними представниками сторін та скріплені печатками обох сторін договору. Більш того, в матеріалах справи наявний акт звірки взаємний розрахунків за період з 04.02.2020 по 12.10.2020 за вказаними договорами, підписаний представниками обох сторін, який свідчить про визнання ТОВ «АФ Новоолександрівська» заборгованості в сумі 826 320,29 грн. та фактичне часткове виконання останнім зобов`язань за договором № 04/02/111 від 04.02.2020.

Отже, спірні договори є укладеними, оскільки відповідають всім умовам, як то: вимоги до умов, які породжують господарські зобов`язання; суттєві умови договору; порядок укладення; інші особливості укладення договору, тощо.

Встановивши, що спірні договори про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020 з боку ТОВ «АФ Новоолександрівська» підписано директором Кулішом В.І., що свідчить про наявність волевиявлення на отримання поворотної фінансової допомоги, передбаченої умовами спірних договорів, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання даних договорів недійсними, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 123 та ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76, 86, 91, 123, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АФ «Новоалександрівська», с.Новоалександрівка, Покровський район, Донецька область, про стягнення 888406,78 грн., задовольнити частково - в сумі 888382,24 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новоолександрівська» (85352, Донецька область, Покровський район, селище Новоолександрівка (Новоолександрівська с/р (п), вулиця Гагаріна; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк» (36017, місто Полтава, вулиця Лисенка, будинок 98, ) заборгованість за договором про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 у розмірі 266 320,29 грн., 3% річних в сумі 5377,57грн., інфляційні нарахування в сумі 11 821,21 грн., пені в сумі 359,13 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новоолександрівська» (85352, Донецька область, Покровський район, селище Новоолександрівка (Новоолександрівська с/р (п), вулиця Гагаріна; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк» (36017, місто Полтава, вулиця Лисенка, будинок 98, ) заборгованість за договором про поворотну фінансову допомогу 07/05/111 від 07.05.2020 у розмірі 560 000,00 грн., 3% річних в сумі 9696,59 грн., інфляційні нарахування в сумі 34160,00 грн., пені в сумі 647,45 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новоолександрівська» (85352, Донецька область, Покровський район, селище Новоолександрівка (Новоолександрівська с/р (п), вулиця Гагаріна; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк» (36017, місто Полтава, вулиця Лисенка, будинок 98, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 13325,73 грн.

У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «АФ «Новоалександрівська», с.Новоалександрівка, Покровський район, Донецька область до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлінк», м. Полтава про визнання недійсними укладених сторонами договорів про поворотну фінансову допомогу № 04/02/111 від 04.02.2020 та № 07/05/111 від 07.05.2020 відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 23.02.2022 складено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.07.2022.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз