ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2022 Справа № 917/1503/21

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача ОСОБА_2 , АДРЕСА_2

про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Промпласполімер" від 28 вересня 2018 року, які оформлені протоколом №2 загальних зборів ТОВ "Промпласполімер",

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Михатило А. В.

Представники:

від позивача: Ульянов Р.А.

від відповідача: не з`явився

Обставини справи: 28.09.2021 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Промпласполімер" від 28 вересня 2018 року, які оформлені протоколом №2 загальних зборів ТОВ "Промпласполімер".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення загальних зборів, оформлене протоколом №2 від 28 вересня 2018 року, слід визнати недійсним, оскільки інший учасник товариства на момент прийняття зазначеного рішення від 28 вересня 2018 року був померлим, то на думку позивача, них був відсутній кворум.

04.10.2021 року господарським судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 ГПК України було зобов`язано Автозаводську районну адміністрацію Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у п`ятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали надіслати на адресу господарського суду Полтавської області інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

29.10.2021 року на адресу господарського суду Полтавської області від Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до суду надійшов лист, в якому адміністрація повідомила суду, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 03.11.2021 року суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надав позивачу строк 3 дні з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви.

09.11.2021 року до суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 03.11.2021 року про залишення позовної заяви без руху з додатками.

Ухвалою суду від 15.11.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 16.12.2021 року на 11:00год. Встановлено учасникам справи строки на подачу заяв по суті спору.

Судове засідання, призначене на 16.12.2021 року, не відбулось в зв`язку з перебуванням судді Тимощенко О.М. на лікарняному.

Ухвалою суду від 21.12.2021 року призначено підготовче засідання на 08.02.2022 року на 10 год. 00 хв.

26.01.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками ( арк. справи 53-62).

Матеріали справи свідчать, що ухвалою від 15.11.2021 року відкрито провадження у даній справі, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України 15 днів з дня отримання ухвали. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідач особисто отримала 22.11.2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням ( арк. справи 40).

Заяв про продовження процесуального строку на подання відзиву чи поновлення пропущеного строку на подачу відзиву не відповідач суду не подавав.

Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд залишає відзив без розгляду.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 08.02.2022 року не забезпечив, направивши на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 1406 від 07.02.2022 року).

Ухвалою від 08.02.2022 року судом продовжено строки підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 03.03.2022 р. на 10 год. 00 хв.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 03.03.2022 року не забезпечив, направивши на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням в Україні з 24.02.2022 року строком на 30 діб воєнного стану (вх. № 2085 від 02.03.2022 року).

Ухвалою від 03.03.2022 року судом відкладено підготовче засідання на 14.04.2022 р. на 09 год. 00 хв.

Позивач явку повноважного представника в судові засідання 08.02.2022 р., 03.03.2022 року та 14.04.2022 року не забезпечив. Копії ухвал від 21.12.2021 року, 08.02.2022 року та від 03.03.2022 року, які направлялася на адресу місцезнаходження позивача, що вказана в позовній заяві ( АДРЕСА_1 ) повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 14.04.2022 року також не забезпечив, направивши на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану (вх. № 2546 від 13.04.2022 року).

Ухвалою суду від 14.04.2022 року відкладено підготовче засідання по справі № 917/1503/21 на 31.05.2022 року на 10 год. 00 хв.

31.05.2022 року на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі відповідача та про залишення позову без розгляду, посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Суд не вбачає підстав в даному випадку для залишення позову без розгляду.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Ухвалою від 31.05.2022 року закрито підготовче провадження у даній справі, розгляд справи по суті суд призначив на 14.07.2022 року, визнавши явку учасників справи необов`язковою.

31.05.2022 року від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності до позовних вимог ( арк. справи 90).

14.07.2022 року до суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із знаходженням представника відповідача у відпустці.

Беручи до уваги те, що суд не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні 14.07.2022 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду, повідомив коли буде виготовлено повне рішення, роз`яснив порядок, строки оскарження рішення та набранням ним чинності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи та вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Згідно витягу з ЄДРЮОФОПГФ Товариство з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" (ідентифікаційний код 23807596) учасниками цього товариства є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (арк. справи 26).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк. справи 27).

28.09.2018 року відбулися загальні збори засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" (ідентифікаційний код 23807596), на яких прийнято рішення про прийняття до складу ТОВ «Промпластполімер» засновником та учасником ОСОБА_2 з часткою 50% статутного фонду, що дорівнює 200 гривень. Прийняття рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про вихід його із складу засновників та учасників ТОВ «Промпластполімер» з поверненням йому ОСОБА_2 50% статутного фонду, що дорівнює 200 гривень. Директору ТОВ «Промпластполімер» внести відповідні зміни до статуту товариства.

Прийняті рішення оформлені протоколом № 2 від 28.09.2018 року ( арк. справи 7).

Позивач вважає, що зазначене рішення загальних зборів, оформлене протоколом №2 від 28 вересня 2018 року, слід визнати недійсним, оскільки інший учасник товариства на момент прийняття зазначеного рішення від 28 вересня 2018 року був померлим, то товариство не могло приймати рішення про вихід позивача зі складу учасників товариства. Згідно розділу 6 статуту ТОВ «Промпласполімер» загальні збори цього підприємства є правомочними у випадку, якщо на них присутні учасники, що володіють більше ніж 75% голосів. Другий учасник цього товариства ОСОБА_3 , який володів 50% статутного капіталу підприємства, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , то зазначені загальні збори були не правомочними приймати рішення з будь-яких питань порядку денного, так як, на думку позивача, них був відсутній кворум.

Також позивач вказує, що ТОВ «Промпластполімер» не приймало рішення про прийняття до складу учасників замість померлого ОСОБА_3 його дружини ОСОБА_4 , остання не подавала такої заяви на адресу ТОВ «Промпластполімер» до 27 квітня 2021 року, тому вона не набула прав учасника цього товариства, і станом на 28 вересня 2018 року не була його учасником, внаслідок чого вимоги ч.ч.2,5 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» для мого виходу зі складу учасників цього товариства виконані бути не могли. Зазначені вище обставини є підставою для визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Промпластполімер», які оформлені протоколом №2 загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю «Промпластполімер», .

Як докази позивачем подано: витяг з ЄДР, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копія протоколу № 2 від 28.09.2018 року, копію статуту ТОВ «Промпластполімер».

При вирішенні спору по суті, суд зазначає наступне.

У справі, що розглядається предметом доказування, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, є питання встановлення наявності/відсутності: порушення права позивача саме відповідачем, підстав для визнання недійсним рішення загальних зборів, ефективності обраного позивачем способу захисту, вирішення питання чи пропущено позивачем строк позовної давності при зверненні до суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, відносяться визнання правочину недійсним. Також частиною третьої вказаної статті визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України до підвідомчості господарським судам України віднесено справи з корпоративних спорів, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з приписами ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За змістом положень зазначених вище норм права сторонами у корпоративному спорі є: 1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув; 2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом .

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України).

17.06.2018 року набрав чинності Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", який визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства. До компетенції загальних зборів учасників належать:1) визначення основних напрямів діяльності товариства;2) внесення змін до статуту товариства, прийняття рішення про здійснення діяльності товариством на підставі модельного статуту;3) зміна розміру статутного капіталу товариства;4) затвердження грошової оцінки негрошового вкладу учасника;5) перерозподіл часток між учасниками товариства у випадках, передбачених цим Законом;6) обрання та припинення повноважень наглядової ради товариства або окремих членів наглядової ради, встановлення розміру винагороди членам наглядової ради товариства;7) обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства;8) визначення форм контролю та нагляду за діяльністю виконавчого органу товариства;9) створення інших органів товариства, визначення порядку їх діяльності;10) прийняття рішення про придбання товариством частки (частини частки) учасника;11) затвердження результатів діяльності товариства за рік або інший період;12) розподіл чистого прибутку товариства, прийняття рішення про виплату дивідендів;13) прийняття рішень про виділ, злиття, поділ, приєднання, ліквідацію та перетворення товариства, обрання комісії з припинення (ліквідаційної комісії), затвердження порядку припинення товариства, порядку розподілу між учасниками товариства у разі його ліквідації майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, затвердження ліквідаційного балансу товариства;14) прийняття інших рішень, віднесених цим Законом до компетенції загальних зборів учасників. Питання, передбачені частиною другою цієї статті, та інші питання, віднесені законом до компетенції вищого органу товариства, не можуть бути віднесені до компетенції інших органів товариства, якщо інше не випливає з цього Закону. До виключної компетенції загальних зборів учасників статутом товариства також може бути віднесено вирішення інших питань.

Враховуючи викладене, у вирішенні спорів, пов`язаних з визнанням недійсним рішень керівних органів товариства (у тому числі з приводу прийняття рішення про припинення діяльності Товариства ), відповідачем виступає саме товариство, як юридична особа, рішення керівних органів якої оскаржується, а не члени (учасники) цього товариства, як учасники загальних зборів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008 року "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" відповідачем у справах про визнання недійсним рішення загальних зборів є господарське товариство, а не його учасники (акціонери) (абз. 2 п. 20).

Відповідно до п. 2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" відповідачем у спорах про визнання недійсним рішення загальних зборів та інших керівних органів юридичної особи виступає сама юридична особа.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №905/691/18: відповідачем у справах про визнання недійсним рішення загальних зборів є господарське товариство, а не його окремі учасники (акціонери), оскільки відповідне рішення є результатом волевиявлення не окремого учасника, а загальних зборів учасників як органа товариства.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Однак за власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем (пункти 37, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №910/7122/17, постанова від 11.09.2019).

Відповідно до частин 2, 3 ст. 48 ГПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Позивач до закінчення підготовчого провадження у справі не звертався до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача.

Після початку розгляду справи по суті клопотань в порядку ч. 3 ст. 48 ГПК України про заміну неналежного відповідача від позивача також не надходило.

За приписами частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі ( ч.2 ст. 2 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Натомість згідно з ч. 1, 4 ст. 13 цього Кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК України).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (така правова позиція викладена в постанові від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18 Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача. Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даному спорі, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З урахуванням приписів ст. 129 ГПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача.

Згідно позиції ЄСПЛ у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на відмову у позові з підстав звернення до неналежного відповідача суд не оцінює правомірність самого прийнятого рішення загальних зборів ТОВ "Промпласполімер" від 28 вересня 2018 року, які оформлені протоколом №2 загальних зборів ТОВ "Промпласполімер".

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд зазначає, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними (Постанова ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18)).

Керуючись статтями 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 19.07.2022 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Тимощенко О.М.