ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2022 р. Справа№ 910/13138/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 21.07.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Югфуд»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.12.2021

у справі №910/13138/21 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Югфуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФСС Україна»

про стягнення 464.657,02 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Югфуд» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФСС Україна» про стягнення 464.657,02 грн, з яких: 406.636,23 грн сума боргу за поставлені товари, 6.368,65 грн - 3 % річних, 22.126,92 грн. - інфляційні втрати, 29.969,22 грн. - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору поставки від 04.05.2020 № 0405-20/1 щодо оплати вартості поставленого позивачем товару згідно видаткових накладних від 02.12.2020 № 45016, від 09.12.2020 № 45256, від 16.12.2020 № 45522, від 23.12.2020 № 45731, від 23.12.2020 № 45739, від 14.01.2021 № 50340, від 08.02.2020 № 51246.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано видаткові накладні на заявлену до стягнення суму; при цьому, частина наданих видаткових накладних не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також, вказав, що за умовами договору, поставка товару здійснюється на підставі замовлень, у яких визначається асортимент якість, ціна, строк та умови поставки, дата поставки товару, умови оплати товару, проте позивачем не надано жодного замовлення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №910/13138/21 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами факту поставки товару за договором поставки № 0405-20/1 від 04.05.2020 на суму 406.636,23 грн. З огляду на те, що судом не встановлено наявності заборгованості з боку відповідача за договором поставки, приймаючи до уваги надані відповідачем копії платіжних доручень, в яких наявне посилання на договір поставки (від 14.12.2020 № 1689, від 15.12.2020 № 1699, від 18.12.2020 № 1721, від 22.12.2020 № 1731, від 22.12.2020 № 1732, від 28.12.2020 № 1763, від 13.01.2021 № 26, від 05.02.2021 № 134, від 16.03.2021 № 267, від 18.05.2021 № 492), загальна сума яких перевищує заявлені у даному спорі вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних також не підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Югфуд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №910/13138/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві. При цьому, позивач вказував, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки видатковим накладним, які додані позивачем до позовної заяви, в частині вимог частини 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, адже видаткові накладні містять всі необхідні реквізити первинних документів. Також скаржник стверджує, що факт отримання товару відповідачем підтверджується податковими накладними; вказує, що судом не досліджено акти звірки взаєморозрахунків за грудень 2020 р., січень 2021 р., лютий 2021 р. (наданий шляхом обміну електронними документами та підписаний електронно-цифровим підписом).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15/02/2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Югфуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №910/13138/21; призначено розгляд апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційної інстанції 21.07.2022 представник позивача не з`явився , направив клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутність.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 21.07.2022 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

04.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Югфуд» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФСС Україна» (Покупець) укладено Договір поставки № 0405-20/1, відповідно до п. 1 якого постачальник зобов`язується систематично доставляти і передавати у власність покупцю продукти харчування, надалі товар, а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати оплату за неї на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, товар поставляється партіями згідно Замовлень, надалі - Замовлень Покупця, в яких зазначаються асортимент, кількість, ціна, строк та умови поставки.

Відповідно до п. 2.2. Договору, умовами даного Договору передбачається можливість передачі Замовлення Покупцем Постачальнику особисто (через працівника) та/або факсом та/або телефоном та/або поштою.

Відповідно до п. 2.5. Договору, Замовленням узгоджується предмет поставки, кількість Товару, ціна Товару, умови поставки Товару, дата поставки Товару, умови оплати Товару.

Відповідно до п. 4.1. Договору, розрахунки за поставлений товар, здійснюються Покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Згідно п. 4.2. Договору, загальна сума договору визначається як сума проданого товару за видатковими накладними протягом дії даного договору.

В п. 5.3.1. Договору сторони погодили, що за відсутності обґрунтованих претензій до Постачальника прийняти Товар протягом години з моменту його повідомлення про надходження в місце доставки за кількістю, якістю й асортиментом, скласти і підписати відповідні документи (акти прийому-передачі, накладну і т.д.).

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості в розмірі 406.636,23 грн, 6.368,65 грн - 3 % річних, 22.126,92 грн. - інфляційних втрат, 29.969,22 грн. - пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору поставки від 04.05.2020 № 0405-20/1 у частині оплати вартості поставленого позивачем товару згідно видаткових накладних від 02.12.2020 № 45016, від 09.12.2020 № 45256, від 16.12.2020 № 45522, від 23.12.2020 № 45731, від 23.12.2020 № 45739, від 14.01.2021 № 50340, від 08.02.2020 № 51246.

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою укладений сторонам договір є договором поставки.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору поставки № 0405-20/1 від 04.05.2020, Товариством з обмеженою відповідальністю «Югфуд» поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ФСС Україна» товар за видатковими накладними від 02.12.2020 № 45016, від 09.12.2020 № 45256, від 16.12.2020 № 45522, від 23.12.2020 № 45731, від 23.12.2020 № 45739, від 14.01.2021 № 50340, від 08.02.2021 № 51246 на загальну суму 406.636,23 грн.

Водночас, зі змісту вищевказаних видаткових накладних вбачається, що графа «Договір №____ від _____» учасниками господарських відносин, зокрема позивачем, як поставщиком не заповнена.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Згідно з частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Ведення зазначених документів передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом № 988 Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року, у п. 2.4 якого відтворено аналогічні до змісту статті 9 Закону вимоги до обов`язкових реквізитів первинних документів. Акт приймання-передачі, фіксує закінчення будь-яких робіт та приймання їх замовником за кількістю та якістю. При цьому, накладна це документ, який фіксує факт передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що видаткові накладні від 02.12.2020 № 45016, від 09.12.2020 № 45256, від 16.12.2020 № 45522, від 23.12.2020 № 45731, від 23.12.2020 № 45739, від 14.01.2021 № 50340, від 08.02.2021 № 51246 є неналежним доказом поставки товару за договором поставки №0405-20/1 від 04.05.2020 на суму 406.636,23 грн з огляду на відсутність в них відомостей щодо номеру та дати правочину.

Будь-яких інших первинних документів на підтвердження поставки товару за договором поставки №0405-20/1 від 04.05.2020 матеріали справи не містять.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до пунктів 2.1, 2.5 договору поставки, товар постачається відповідачу відповідно до поданих замовлень, у яких визначається асортимент якість, ціна, строк та умови поставки, дата поставки товару, умови оплати Товару.

Проте позивачем не надано суду відповідних замовлень відповідача.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи відповідних замовлень, суд позбавлений можливості встановити, що саме визначений у видаткових накладних товар за визначеною в них вартістю було поставлено відповідачу саме на виконання договору поставки №0405-20/1 від 04.05.2020.

Посилання позивача на електронне листування, зокрема, акти звірки взаєморозрахунків за грудень 2020 р., січень 2021 р., лютий 2021 р., яке на думку позивача підтверджує наявність заборгованості за договором поставки №0405-20/1 від 04.05.2020 у заявленому до стягнення розмірі, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки з наданої суду роздруківки електронного листування не можливо встановити, що листування здійснювалось саме за офіційними електронними адресами сторін Договору.

Правовий аналіз положень ст.96 ГПК України свідчить, що оригінал електронного доказу - це первинна інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, та яка є основою для відтворення і копіювання.

Чинним законодавством визначено поняття оригіналу електронного документа.

Оригіналом електронного документа згідно зі ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до цього Закону.

У відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до п.56 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі 922/788/19 від 28.12.2019 роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи наведене, суд не може вважати роздруківку електронного листування належним та допустим доказом, в розумінні ГПК України.

Посилання позивача на наявність складених податкових накладних не підтверджує здійснення відповідної господарської операції, оскільки податкова накладна не належить до первинних документів бухгалтерської звітності, а відтак не підтверджує факт здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст.74 ГПК України, обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, приймаючи до уваги недоведеність позивачем виконання ним зобов`язань за договором поставки №0405-20/1 від 04.05.2020 щодо поставки товару, а також зважаючи на надані відповідачем копії платіжних доручень, в яких наявне посилання на договір поставки (від 14.12.2020 № 1689, від 15.12.2020 № 1699, від 18.12.2020 № 1721, від 22.12.2020 № 1731, від 22.12.2020 № 1732, від 28.12.2020 № 1763, від 13.01.2021 № 26, від 05.02.2021 № 134, від 16.03.2021 № 267, від 18.05.2021 № 492), загальна сума яких перевищує заявлені у даному спорі вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення суми боргу у розмірі 406.636,23 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 406.636,23 грн, позовні вимоги в частині стягнення 6.368,65 грн - 3 % річних, 22.126,92 грн. - інфляційні втрати, 29.969,22 грн. - пені, нарахованих за порушення відповідачем зобов`язань в частині оплати вартості товару, які є похідними від позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 406.636,23 грн, також задоволенню не підлягають.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Югфуд» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №910/13138/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Югфуд».

Матеріали справи №910/13138/21 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25.07.2022.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук