ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2022 р. Справа№ 920/28/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Хрипуна О.О.

Корсака В.А.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 05.07.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми та Товариства з обмеженою відповідальністю "САН"

на рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2021 у справі №920/28/21 (суддя Яковенко В.В., повний текст рішення складено 16.07.2021)

за позовом керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області

до відповідачів:

1) Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "САН"

про визнання договору про спільну діяльність недійсним та зобов`язання звільнити земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду звернувся керівник Охтирської місцевої прокуратури Сумської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми та Товариства з обмеженою відповідальністю «САН», в якій просить суд визнати недійсним договір № 90 від 26.03.2020 про спільну діяльність, який укладено між відповідачами, та зобов`язати ТОВ «САН» звільнити земельну ділянку, яка використовується останнім на підставі договору № 90 від 26.03.2020 про спільну діяльність, а також просив суд стягнути з відповідачів судовий збір.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 13.07.2021 позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсним договір № 90 від 26.03.2020 про спільну діяльність, що укладений між квартирно-експлуатаційним відділом м. Суми та товариством з обмеженою відповідальністю «САН».

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «САН» звільнити земельну ділянку, яка використовується останнім на підставі договору № 90 від 26.03.2020 про спільну діяльність.

Присуджено до стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми на користь Сумської обласної прокуратури 2270,00 грн. судового збору.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «САН» на користь Сумської обласної прокуратури 2270,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні суд першої інстанції зазначив, що зміст оспорюваного правочину суперечить вимогам Цивільного та Земельного кодексів України, Закону України «Про оренду землі», що свідчить про недійсність договору на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд вказав, що на час звернення до суду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:5992 за будь-яким суб`єктом владних повноважень не було зареєстровано, а тому відсутній орган, до компетенції якого належить здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, а отже прокурор правомірно звернувся до суду як самостійний позивач.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2021 у справі №920/28/21 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми та Товариства з обмеженою відповідальністю «САН», про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 26.03.2020 №90, який укладено між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Суми та Товариством з обмеженою відповідальністю «САН», та зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «САН» звільнити земельну ділянку, яка використовується останнім на підставі договору про спільну діяльність від 26.03.2020 №90.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Відповідач-1 зазначає, що земельна ділянка щодо якої укладено спільний договір відноситься до земель оборони, а тому відповідно до норм спеціального законодавства Охтирська місцева прокуратура не мала повноважень для звернення до суду з даним позовом.

Крім того, відповідач-1 вказує, що доводи прокурора про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору є безпідставними.

В свою чергу, не погоджуючись з прийнятою рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «САН» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2021 у справі №920/28/21 повністю та прийняти нове рішення, яким залишити позовну заяву підписану та подану керівником Охтирської місцевої прокуратури Сумської області без розгляду.

Апеляційна скарга відповідача-2 мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Відповідач-2 стверджує, що доводи прокурора про фактичне користування та володіння відповідачем-2 спірною земельною ділянкою є безпідставними, а тому вимога до відповідача-2 про звільнення земельної ділянки фактично не може бути виконана.

Крім того, відповідач-2 наголошує, що прокурор, звертаючись у справі як самостійний позивач, діяв не правомірно з порушенням положень Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Хрипун О.О., Остапенко О.М.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3462/21 від 10.08.2021, у зв`язку з перебуванням суддів Остапенко О.М. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Хрипун О. О., Корсак В. А.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №920/28/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 10.08.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми на рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2021 у справі №920/28/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Сумської області надіслати матеріали справи №920/28/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

31.08.2021 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.

Ухвалою від 06.09.2021 задоволено клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експуатаційного відділу міста Суми на рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2021 у справі №920/28/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 02.11.2021.

Ухвалою від 05.10.2021 об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «САН» та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми на рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2021 у справі №920/28/21.

26.10.2021 до канцелярії суду від відповідача-1 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

28.10.2021 до канцелярії суду від відповідача-2 надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 клопотання та заяву відповідача 1 та 2 про участь в режимі відео конференції задоволено.

01.11.2021 від Охтирської окружної прокуратури надійшли відзиви на апеляційну скаргу відповідача-1 та апеляційну скаргу відповідача-2, в яких виконувач обов`язків керівника Охтирської окружної прокуратури просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Доводи прокурора зводяться до того, що безпідставними є твердження відповідачів про неправомірне звернення з позовом саме місцевої прокуратури, натомість обставини справи підтверджують обґрунтованість заявленого позову.

У судовому засіданні 02.11.2021 оголошено перерву на 16.11.2021.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, розгляд справи 16.11.2021 не відбувся.

Ухвалою від 22.11.2021 розгляд справи призначено на 01.02.2022.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, розгляд справи 01.02.2022 не відбувся.

Ухвалою від 07.02.2022 розгляд справи призначено на 22.03.2022.

Судове засідання, яке призначене на 22.03.2022 не відбулось.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

У період з 04.04.2022 по 08.04.2022 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою від 15.04.2022 розгляд справи призначено на 21.06.2022.

08.06.2022 до Північного апеляційного господарського суду від Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 клопотання відповідача 1 про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції задоволено.

20.06.2022 до Північного апеляційного господарського суду від Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 клопотання відповідача-2 про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції задоволено.

У судовому засіданні 21.06.2022 оголошено перерву на 05.07.2022.

В судове засідання 05.07.2022 з`явились представники прокурора та відповідачів.

Представники відповідачів підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечив проти доводів, викладених в апеляційних скаргах, просив відмовити в їх задоволенні, а оскаржуване рішення просив залишити без змін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з наступних підстав.

26.03.2020 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Суми та Товариством з обмеженою відповідальністю «САН» укладено договір № 90 про спільну діяльність.

Відповідно до п. 1.1. договору з метою залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності в квартирно-експлуатаційному відділі м. Суми, сторони дійшли згоди про те, що цей договір є змішаним у розумінні ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України в порядку та на умовах, визначених цим договором, сторона -1 зобов`язується за умови сприяння та підтримки стороною 2 протягом визначеного в договорі строку, надавати за плату послуги з вирощування сільськогосподарської продукції (визначеної згідно Переліку видів сільськогосподарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам, установам Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2000 № 1171 (зі змінами) на земельній ділянці, що є власністю Держави та належить квартирно-експлуатаційному відділу м. Суми (земельній ділянці присвоєний кадастровий номер № :01:001:5992) стороні 1, а сторона 2 зобов`язується оплачувати надані Послуги згідно умов цього договору. Площа посівів орієнтовно становить 98,65 га. Фактичну площу буде уточнено відповідно топографо-геодезичних вимірювань.

Необхідність захисту інтересів держави у даній справі прокурор обґрунтовує недотриманням встановленого чинним земельним законодавством України порядку передачі земельної ділянки в користування, що призвело до передачі земельної ділянки державної власності значною площею неуповноваженим суб`єктом Квартирно-експлуатаційним відділом м. Суми в користування ТОВ «САН».

При цьому, як вбачається з позову, прокурор діє як самостійний позивач і не здійснює представництво інтересів держави в особі будь-якого з державних органів, що виконують функції контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель, тощо.

Так, прокурор зазначає, що центральний орган виконавчої влади, уповноважений здійснювати державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності - Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), не наділений повноваженнями звертатися до суду з позовом про визнання недійсними договорів про спільну діяльність, звільнення земельних ділянок.

Згідно зі ст. 93 Земельного кодексу України орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

На час звернення до суду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:5992 за будь-яким суб`єктом владних повноважень не було зареєстровано.

Таким чином, суд першої інстанції погодився з твердженням прокурора та дійшов до висновку, що у даному випадку відсутній орган, до компетенції якого належить здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

Отже, самостійне звернення прокурора з цим позовом спрямовано виключно на захист та відновлення порушених інтересів держави.

Водночас, колегія суддів з вказаними висновками не погоджується з огляду на наступне.

У пункті 6 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у пункті 6 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України, визнаний неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005. Зазначено, що Земельний кодекс УРСР 1970 року встановлював безстрокове і тимчасове користування землею. Поняття користування землею у Земельному кодексі УРСР 1990 року поряд з постійним передбачало тимчасове користування.

Земельний кодекс України визначив право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, проте не надав визначення праву тимчасового користування, яке продовжує існувати на підставі рішень, прийнятих у відповідності до вимог чинного на той час законодавства.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний Земельний кодекс України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки. Крім того, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визнаються державою.

Згідно з пунктом 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними в установленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Аналогічне положення міститься в пунктах 1 і 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Земельними кодексами (1970 року, 1990 року) було встановлено, що право власності та право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі документа (державного акту), що посвічує відповідне право. З урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як ЗК УРСР 1970 року, так і ЗК УРСР 1990 року серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали неоформлення або непереоформлення раніше наданих прав.

Разом з тим, на земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:5992 оформлено у 1990 році Державний акт на право користування землею №017948 (т. 1 а.с. 23) на підставі якого земельну ділянку передано у постійне користування Харківському вищому воєнному училищу льотчиків, при цьому згідно доданого позивачем Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ- 020 (т. 1 а.с. 25-28) вбачається, що вказану земельну ділянку сформовано 14.12.2019 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з подальшою реєстрацією за цільовим призначенням 15.01 - Для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Таким чином, як станом на момент укладення спірного договору, так і на момент звернення прокурора з позовом, земельна ділянка на якій сторони планували здійснювати діяльність передбачену договором перебувала у державній власності та відносилась до земель оборони.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про використання земель оборони» військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Особливості надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти визначаються Кабінетом Міністрів України.

Розміри земельних ділянок, необхідних для розміщення військових частин та проведення ними постійної діяльності, визначаються згідно із потребами на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-технічної документації.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про збройні сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про Управління об`єктами державної власності» унормовано, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Приписами статті 9 Закону України «Про Збройні сили України» та статті 13 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить, зокрема встановлення порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних (водних) ділянок, необхідних для виконання покладених на Збройні Сили України функцій та завдань як на платній, так і безоплатній основі, у грошовій та інших формах розрахунків, а також розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Статтею 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», передбачено, що до компетенції Кабінету Міністрів України належить, зокрема, визначення порядку вилучення і передачі військового майна у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування).

Таким чином, Кабінет Міністрів України є єдиним уповноваженим органом державної влади щодо прийняття рішень з питання передачі військового нерухомого майна, до якого відносяться і земельні ділянки (землі оборони).

В Наказі Офісу генерального прокурора № 389 від 21.08.2020 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді», в редакції чинній на момент подання позову, визначено наступне:

6. Забезпечувати повноту та обґрунтованість процесуальних документів, додержуватися вимог закону щодо форми і змісту, юрисдикції, визначеної компетенції та обмежень. Посилатися на норми матеріального і процесуального права, якими регулюються відповідні правовідносини, враховувати практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, правильно обирати спосіб захисту, долучати до позовів (заяв), скарг належні, допустимі, достовірні та достатні докази, у тому числі щодо відправлення копії позовної заяви, скарги і доданих до них документів іншим учасникам справи, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

6.1. Позови (заяви) надсилати до суду за підписом Генерального прокурора, його перших заступників та заступників, керівників регіональних (обласних), місцевих (окружних) прокуратур, їхніх перших заступників та заступників.

6.2. Керівникам місцевих (окружних) прокуратур у разі виявлення обставин, які потребують пред`явлення позову або вступу у справу, у тому числі шляхом ініціювання перегляду судових рішень, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України або Національного банку України, відповідні матеріали надсилати до регіональних (обласних) прокуратур із документами, що подаються до суду як докази, оформленими та засвідченими відповідно до вимог законодавства. Керівникам регіональних (обласних) прокуратур у разі самостійного виявлення обставин, які потребують вжиття представницьких заходів, чи надходження матеріалів із місцевих (окружних) прокуратур направляти проєкт позову, заяви про вступ, апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами та матеріали до Офісу Генерального прокурора для вирішення питання про їх пред`явлення.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, в пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, пункті 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, пункті 8.5 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункті 80 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, пункт 27 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).

Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з абзацами 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.

Абзац 3 частини 3 цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Здійснивши аналіз абзацу 1 частини 3 статті 23 названого Закону, Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття «компетентний орган» у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (пункт 27 зазначеної постанови).

Верховний Суді у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 85). Водночас Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові у пунктах 82- 84 зазначила, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до статті 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень (пункт 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19). Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.

За змістом статті 113 Конституції України вищим органом у системі органів виконавчої влади є Кабінет Міністрів України.

В силу положень статті 84 Земельного кодексу України, статті 113 Конституції України органом державної влади, тобто суб`єктом владних повноважень, через який держава реалізує право власності на землю держави є, зокрема, Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади.

Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України може здійснюватись прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції (ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що порушуючи питання про неправомірне використання земель оборони (подаючи позов) Керівник Охтирської місцевої прокуратури не правильно визначив орган, особу в інтересах якої заявлено позов та з порушенням юрисдикції самостійно звернувся з вказаним позовом.

З огляду на те, що з даним позовом мав право звернутись або Офіс Генерального прокурора, або прокурор обласної (спеціалізованої) прокуратури при наявності письмової вказівки чи наказу Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції, колегія суддів дійшла до висновку, що допущені прокурором порушення виключають можливість розгляду позову по суті та є підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів дійшла до переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є передчасними та такими, що зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відтак, судова колегія погоджується з доводами апелянтів щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не впливають на вищенаведені висновки суду.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, колегія суддів вбачає наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового рішення, яким слід відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми та Товариства з обмеженою відповідальністю «САН» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2021 у справі №920/28/21 підлягають задоволенню.

Водночас, рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2021 у справі №920/28/21 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким слід відмовити Керівнику Охтирської місцевої прокуратури у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги, згідно ст. 126 та ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми та Товариства з обмеженою відповідальністю "САН" - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2021 у справі №920/28/21 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

В задоволенні позовних вимог керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області до відповідачів: 1) Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "САН" про визнання договору про спільну діяльність недійсним та зобов`язання звільнити земельну ділянку - відмовити повністю.

4. Стягнути з Сумської обласної прокуратури (код 03527891, р/р UA0002983 в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю САН (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Київська, 92, кв. 11, ) 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з Сумської обласної прокуратури (код 03527891, р/р UA0002983 в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172) на користь квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми (40021, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165, ) 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідні накази.

7. Матеріали справи № 920/28/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.07.2022.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.О. Хрипун

В.А. Корсак