УХВАЛА

13 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 921/39/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.

за участю: керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шимечка Андрія Ярославовича

за розглядом у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 20.07.2021

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2022

у справі № 921/39/21

за заявою боржника-фізичної особи ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 (боржник) звернувся до Господарського суду Тернопільської області зі заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку статті 119 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), вказавши про неможливість сплатити заборгованість в розмірі 371 900,63 грн.

Вказані обставини боржник обґрунтовував, зокрема, тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27.11.2010 із ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ КБ "Хрещатик" заборгованість в розмірі 409 765,15 грн за договором кредиту №14-243-сп від 22.05.2007, в тому числі звернуто стягнення на предмет іпотеки майнові права на незакінчене будівництво - нежитлове приміщення загальною площею 79,0 кв.м.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21.04.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шимечка Андрія Ярославовича; призначено попереднє судове засідання на 18.06.2021 о 10:00 год.

20.05.2021 на адресу місцевого господарського суду від керуючого реструктуризацією Шимечка А.Я. надійшла заява № 19 від 19.05.2021 про результати розгляду вимог кредиторів, у якій повідомлено суд про те, що станом на 19.05.2021 на адресу керуючого реструктуризації заяв з кредиторськими вимогами не надходило.

Ухвалою суду від 18.06.2021, серед іншого, відкладено попереднє судове засідання у справі № 921/39/21 на 02.07.2021 на 10:00 год.

20.07.2021 від представника боржника надійшло клопотання про призначення підсумкового засідання з урахуванням норм частини четвертої статті 122 КУзПБ.

Ухвалою суду від 02.07.2021 попереднє судове засідання відкладено на 20.07.2021.

За результатами попереднього засідання ухвалою від 20.07.2021 Господарський суд Тернопільської області відмовив у задоволенні клопотання боржника про призначення підсумкового засідання суду та закрив провадження у справі про неплатоспроможність на підставі пункту 8 частини першої статті 90 КУзПБ.

Ухвала суду першої інстанції мотивована таким:

- КУзПБ не передбачає можливості здійснювати процедури банкрутства стосовно особи, до якої не висунуто вимог кредиторів. Також, не існує механізму переходу до підсумкового засідання суду без проведення попереднього засідання, оскільки саме прийняття рішення щодо подальшого здійснення процедури банкрутства належить до компетенції зборів кредиторів, які в даній справі відсутні;

- зазначення судом в ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність від 16.04.2021 суми заборгованості перед кредитором не надає підстав для визнання грошових кредитора у справі про неплатоспроможність в розумінні статей 1, 45 КУзПБ без його звернення з відповідною заявою з вимогами до боржника;

- визнання судом вимог кредиторів без їх звернення до господарського суду є порушенням принципу належного урядування, норм Конституції України, Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та КУзПБ;

- суд не може самостійно залучати кредиторів до участі у справі, або ж вчиняти дії, спрямовані на їх пошук (виявлення);

- у разі не звернення кредиторів з грошовими вимогами до боржника, у суду немає процесуальної можливості перейти до стадії реструктуризації боргів (погашення боргів боржника).

За апеляційним переглядом справи Західний апеляційний господарський суд постановою від 16.02.2022 у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовив, ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 20.07.2021 у справі № 921/39/21 залишив без змін.

Урахувавши правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.12.2021 у справі № 921/173/21, від 09.11.2021 у справі № 911/3459/20, суд апеляційної інстанції зазначив, що у спірному випадку провадження у справі підлягає закриттю також на підставі пункту 9 частини першої статті 90 КУзПБ, водночас, застосування місцевим господарським судом до спірних правовідносин пункту 8 частини першої статті КУзПБ як підстави для закриття провадження у справі замість вказаного пункту 9 частини першої цієї статті не призвело до прийняття неправильного по суті рішення.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями боржник - ОСОБА_1 подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 20.07.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 та направити справу № 921/39/21 для продовження розгляду до Господарського суду Тернопільської області.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2022 було відкрито касаційне провадження та ухвалено здійснити розгляд касаційної скарги в судовому засіданні 15.06.2022 о 11:15 год.

Ухвалою Верховного Суду від 15.06.2022 відкладено розгляд касаційної скарги на 13.07.2022 о 14:50 год., у зв`язку з невчасним надходженням матеріалів справи до касаційного суду.

У судовому засіданні 13.07.2022 взяв участь у режимі відеоконференції керуючий реструктуризацією Шимечко А.Я., який надав пояснення у справі та зауважив про обґрунтованість доводів та вимог касаційної скарги боржника.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали касаційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення учасника справи, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тож призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Під час розгляду касаційної скарги у цій справі Верховний Суд встановив, що підставами оскарження судових рішень стало неправильне, на думку скаржника, застосування судами попередніх інстанцій положень статей 45, 47, 90, 122, 130 КУзПБ та відсутність правових підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи з огляду на те, що суд передчасно (на попередньому, а не підсумковому засіданні) прийняв рішення про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю ознак неплатоспроможності (відсутністю заяв кредиторів), оскільки строк на заявлення кредиторських вимог конкурсних кредиторів не закінчився.

Крім того, на думку скаржника, нормами частин четвертої, шостої статті 45 КУзПБ закріплено право кредитора звернутись з вимогами до боржника після встановленого приписами частини першої цієї статті строку, з чого вбачається, що кредитор вправі звернутись з кредиторськими вимогами до боржника і після дати попереднього судового засідання. Однак, у цій справі таке звернення не є можливим, оскільки Господарський суд Тернопільської області протиправно позбавив кредиторів та боржника права на справедливий суд.

При підготовці до розгляду справи по суті, судом встановлено, що колегіями суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалено постанови від 09.11.2021 у справі № 911/3459/20, від 23.12.2021 у справі № 921/173/21, від 09.06.2022 у справі № 916/2102/21 у подібних правовідносинах, а саме за результатом касаційного перегляду судових рішень про закриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку з відсутністю заяв конкурсних кредиторів, поданих з дотриманням строку, передбаченого частиною першої статті 45 КУзПБ.

Так, у наведених справах Верховний Суд підтримав висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для закриття провадження у справах про неплатоспроможність за вказаних обставин, при цьому дійшовши таких висновків про застосування норм права:

-одним із наслідків відсутності кредиторів боржника є неможливість організації і проведення зборів кредиторів, до основних завдань яких у процедурі реструктуризації боргів боржника віднесено розгляд проекту плану реструктуризації боргів боржника та прийняття рішення про його схвалення. Тобто, за умови відсутності кредиторів, а відтак і можливості розгляду та схвалення зборами кредиторів плану реструктуризації боргів боржника, метою якого є відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань перед кредиторами, законодавець передбачив право суду ухвалити рішення, яким визнати боржника банкрутом та перейти до процедури погашення боргів або закрити провадження у справі. Відповідне право реалізується судом з урахуванням конкретних обставин справи (пункт 7.14-7.15 постанови від 09.11.2021 у справі № 911/3459/20 та пункти 37-38 постанови від 23.12.2021 у справі №921/173/21);

- з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин щодо відсутності вимог кредиторів до боржника та неможливості розгляду плану реструктуризації боргів боржника, а відтак і відсутності процесуальної можливості здійснення подальшого провадження у справі (перейти до процедури погашення боргів боржника), підстави для визнання боржника банкрутом відсутні. Разом з цим, за вказаних умов у суду виникло право прийняти рішення про закриття провадження у справі про неплатоспроможність (пункт 7.18 постанови від 09.11.2021 у справі №911/3459/20 та пункт 43 постанови від 23.12.2021 у справі № 921/173/21);

- зважаючи на послідовність встановлених судами попередніх інстанцій обставин у цій справі (до боржника не висунуто вимог кредиторів, у зв`язку з чим є неможливим як розгляд плану реструктуризації боргів боржника, проект якого підлягає схваленню зборами кредиторів, так і визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів), відсутність процесуальних норм, якими було б врегульовано можливість здійснення подальшого розгляду справи за названих обставин, а також те, що КУзПБ не встановлює відповідної підстави для закриття провадження у справі про банкрутство в такому випадку, проте не визначає й вичерпного переліку підстав для закриття провадження, застосування до спірної ситуації судами першої та апеляційної інстанцій положень пункту 9 частини першої статті 90 КУзПБ як підстави для закриття провадження у справі, є логічним та виправданим (пункт 7.23 постанови від 09.11.2021 у справі № 911/3459/20 та пункт 49 постанови від 23.12.2021 у справі № 921/173/21);

- у випадку якщо після оприлюднення офіційного оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство станом на дату проведення попереднього засідання до боржника не висунуто вимог, суд не має змоги належним чином надати обґрунтовану оцінку твердженням боржника щодо його неплатоспроможності, адже такі твердження боржника у процедурі банкрутства мають бути досліджені судом критично з урахуванням як думки арбітражного керуючого, так й інших конкурсних кредиторів щодо неможливості/недоцільності застосування інших процедур. Тому подальше провадження у справі про банкрутство є неможливим, у зв`язку з чим, його належить закрити на підставі пункту 8 частини першої статті 90 КУзПБ, відповідно до якого господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо господарським судом не встановлені ознаки неплатоспроможності боржника (пункт 65 постанови від 09.06.2022 у справі № 916/2102/21).

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у вказаних вище постановах дійшов висновку, що обставини не звернення кредиторів з грошовими вимогами до боржника унеможливлюють подальше провадження у справі про неплатоспроможність боржника, оскільки КУзПБ не передбачає можливості здійснювати процедури банкрутства стосовно особи, до якої не висунуто вимог кредиторів.

Однак, колегія суддів касаційного суду зауважує на тому, що згідно вимог КУзПБ право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи належить виключно боржнику.

Так, фізична особа має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття такого провадження за наявності відповідних підстав, які вказують на неплатоспроможність чи її загрозу.

Відкриття провадження у справі про неплатоспроможність має низку правових наслідків як для боржника, так і для його кредиторів.

Водночас, під час здійснення провадження у справах про неплатоспроможність можливим є свідоме чи несвідоме не подання кредиторами заяв з грошовими вимогами до боржника.

Суд звертає увагу, що процедура банкрутства фізичних осіб була введена законодавцем в якості ефективного інструменту виходу правовим способом зі скрутного фінансового становища для приватних осіб. Зокрема у пояснювальній записці до проекту КУзПБ зазначено, що метою проекту є підвищення ефективності процедур банкрутства, рівня захищеності прав кредиторів, вдосконалення процедури продажу майна боржника на аукціоні, підвищення рівня виконання контрактів та судових рішень, врегулювання відносин щодо відновлення платоспроможності фізичних осіб, які опинилися в скрутній фінансовій ситуації та потребують допомоги з боку Держави.

Тому колегія суддів Верховного Суду вважає, що у випадку наявності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, однак не подання кредиторами заяв з грошовими вимогами до боржника у визначений законом строк після відкриття такого провадження та, як наслідок, закриття цього провадження (з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, зокрема, щодо відсутності процесуальних норм, якими було б врегульовано можливість здійснення подальшого розгляду справи за названих обставин), передбачене нормами КУзПБ право боржника - фізичної особи щодо здійснення процедури банкрутства та виходу зі скрутного фінансового становища буде недієвим та таким, що неможливо реалізувати.

Наявність вказаної правової проблеми має місце, зокрема, у випадку наявності у боржника зобов`язань, забезпечених заставою майна боржника, тобто наявності заставного кредитора, яким не подано заяву з грошовими вимогами до боржника після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, що, однак, не позбавляє його відповідного статусу забезпеченого кредитора.

Відповідно до висновків про застосування норми права, викладених Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суд у постанові від 22.10.2019 у справі № 910/11946/18, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) наслідки, що настають з моменту порушення справи про банкрутство, полягають, зокрема, в обмеженні прав заставодержателя майна боржника вільно обирати способи та процедуру звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно, а також в особливостях задоволення вимог забезпечених кредиторів до боржника - лише в порядку, передбаченому Законом про банкрутство, та в межах провадження у справі про банкрутство.

При цьому суд зауважує, що з моменту введення в дію КУзПБ правове регулювання статусу забезпеченого кредитора у справі про банкрутство не змінилося.

Вказане обмеження прав заставного кредитора за наслідком відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зокрема щодо вільного обрання способів та процедури звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно, пояснює відсутність у такого кредитора інтересу щодо здійснення процедури неплатоспроможності боржника та не подання ним заяви з кредиторськими вимогами.

При цьому, згідно вище вказаної судової практики Верховного Суду у випадку не подання кредиторами заяв з грошовими вимогами до боржника- фізичної особи у визначений законом строк, провадження у справі про неплатоспроможність підлягатиме закриттю.

Однак, колегія суддів вважає, що внаслідок закриття провадження у справі за наявності забезпечених заставою зобов`язань буде порушеним право боржника - фізичної особи щодо здійснення процедури банкрутства та виходу зі скрутного фінансового становища, а крім того задоволення вимог забезпечених кредиторів до боржника лише в порядку, передбаченому спеціальними нормами КУзПБ, та в межах провадження у справі про неплатоспроможність.

Таким чином, з метою забезпечення єдності судової практики у розгляді справ про неплатоспроможність боржників фізичних осіб, необхідним є вирішення питання щодо можливості та підстав закриття провадження у таких справах у попередньому засіданні господарського суду, з огляду на не подання кредиторами заяв з грошовими вимогами до боржника у визначений законом строк після відкриття такого провадження та за умов наявності у боржника зобов`язань, забезпечених заставою його майна.

Зважаючи на викладене, колегія суддів за результатом розгляду цієї справи вбачає можливість відступу від вказаних правових позицій Верховного Суду у складі інших колегій суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду щодо необхідності закриття у попередньому засіданні провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи на підставі положень статті 90 КУзПБ за встановлення судами обставин не подання після відкриття провадження у такій справі заяв конкурсних кредиторів з грошовими вимогами до боржника з дотриманням строку, передбаченого частиною першої статті 45 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї палати або у складі такої палати

Відповідно до частини четвертої статті 303 ГПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного та з метою формування сталої судової практики з розгляду справ про неплатоспроможність боржників - фізичних осіб, враховуючи необхідність уточнення правової позиції щодо правозастосування статей 90, 122 КУзПБ у подібних правовідносинах, а також можливість відступлення від відповідної правової позиції, викладеної у постановах від 09.11.2021 у справі № 911/3459/20, від 23.12.2021 у справі № 921/173/21 та від 09.06.2022 у справі № 916/2102/21, колегія суддів вважає за необхідне передати справу № 921/39/21 на розгляд палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 921/39/21 за заявою боржника - фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 20.07.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2022, передати на розгляд палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К.М. Огороднік

Судді С.В. Жуков

В.Г. Пєсков