ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

18 липня 2022 року м. ХарківСправа № 922/473/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву Антимонопольного комітету України про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу та видачу дублікату наказу (вх. № 6590/22 від 14.07.2022) у справі

за позовом Антимонопольного комітету України, м. Київ
до Приватного підприємства "Медіко", м. Харків
про стягнення 1400,00 грн. штрафу та 1400,00 грн. пені

ВСТАНОВИВ:

Антимонопольний комітет України, м. Київ (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Приватного підприємства "Медіко", м. Харків, в якій просить суд стягнути з відповідача 1400,00 грн. штрафу, накладеного на відповідача за рішенням № 325-р Антимонопольного комітету України від 23.04.2013 року, та пеню в розмірі 1400,00 грн., нарахованої за несплату штрафу. Позов обґрунтований ст. 56 ЗУ "Про захист економічної конкуренції". Також до стягнення заявлені судові витрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.03.2014 у справі № 922/473/14 позов задоволено повністю та стягнуто з Приватного підприємства "Медіко" (61200, м. Харків, вул. Університетська, 35/2, кв. 30, ) на користь Державного бюджету України і зарахувати зазначену суму в доход загального фонду Державного бюджету України на рахунок відповідного управління Державної казначейської служби України за місцезнаходженням платника податків - рахунок УДКСУ в Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, по коду класифікації доходів бюджету 21081100, символ звітності - 106) - 1400,00 грн. штрафу, 1400,00 грн. пені. Також, вказаним рішенням стягнуто з Приватного підприємства "Медіко" (61200, м. Харків, вул. Університетська, 35/2, кв. 30, ) на користь державного бюджету України (Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, код отримувача коштів 37999654, рахунок 3003 в ГУ ДКСУ у Харківський області, МФО 851011, призначення платежу *; 101; код бюджетної класифікації 22030001; 03500039 Судовий збір ГС Х/о, п. 1) - 1827,00 грн. судового збору.

На примусове виконання вищевказаного рішення 08.04.2014 були видані відповідні накази.

14.07.2022 Антимонопольним комітетом України подано заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу та видачу дублікату наказу (вх. № 6590/22) (далі - Заява).

Розглянувши Заяву Антимонопольного комітету України, суд дійшов висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Підпунктом 19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147VІІІ, який набрав чинності з 15.12.2017 р., передбачено, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

В силу припису пункту 1 частини четвертої цієї статті строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.03.2014 у справі № 922/473/14 позов Антимонопольного комітету України до приватного підприємства «Медіко» про стягнення штрафу у розмірі 1400,00 грн. та пені у розмірі 1400,00 грн. у дохід загального фонду Державного бюджету України.

На виконання зазначеного рішення, судом видано наказ від 08.04.2014 № 922/473/14.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення.

Таким чином, згідно зі статтею 15 Закону, стягувачем у зазначеній справі є Антимонопольний комітет України (далі - Комітет) (вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м. Київ, 03035, ідентифікаційний код 00032767)

Відповідно до статті 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Статтею 18 Закону, визначені обов`язки виконавців, зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із обставин справи слідує, що вищезазначений наказ Комітетом був пред`явлений до Відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області (далі - ВДВС) із заявою про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2015 № 300-29/09-5208(далі - Заява).

Зазначена заява була отримана ВДВС 22.05.2015 що убачається з повідомленням про вручення поштового відправлення № 976.

У своїй заяві Комітетом наголошено про те, що законом не визначені обов`язки для стягувана виконавчого провадження, натомість статтею 19 Закону визначений лише перелік прав сторони (стягувана) виконавчого провадження, а саме стягувач виконавчому проваджені мас право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Так, стягувачем вказано, що Комітет, як стягувач у виконавчому провадженні користувався своїми правами, визначеними статтею 19 Закону, а саме протягом 2016-2022 років Комітетом надсилались запити до ВДВС, так листом від 31.10.2016 № 300-29/02-11539 Комітет звернувся до ВДВС, в якому просив надати інформацію про стан виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного Наказу, а також надіслати на адресу стягувача постанову про відкриття виконавчого провадження та інших постанов прийнятих в ході виконавчого провадження, але відповіді від ВДВС отримано не було.

Із обставин справи убачається, що Листом за вих. вх. №6-01/11170 від 21.11.2016 ВДВС повідомив що наказ суду, в якому боржником с ПП «Медіко» на виконання до відділу не надходив. Після чого, листом від 24.01.2017 № 300-29/02-704 Комітет звернувся до ВДВС в якому зауважив що ВДВС вищезазначеним листом надав недостовірну інформацію, оскільки доказами що свідчать про отримання Заяви Комітету є повідомлення про вручення поштового відправлення №976.

Стягувачем у поданій заяві наголошено, що будь-якої відповіді, в тому числі повідомлень про втрату наказу від ВДВС стягувачем отримано не було.

Так, листом від 01.11.2017 № 300-29/02-11800 Комітет звернувся до ВДВС в якому повторно надав докази отримання останнім заяви разом з оригіналом наказу та просив надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження, але вкотре відповіді на листи Комітету ВДВС надано не було.

Після вчинених дій, Комітет звернувся до органу виконавчої служби вищого рівня, а саме до Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області зі скаргою від 26.11.2019 № 300-29/02-15510 в якій просив вжити заходів реагування щодо бездіяльності державного виконавця та зобов`язати останнього провести всі необхідні виконавчі дії в порядку встановленому Законом.

У заяві стягувачем вказано, що не отримавши від ВДВС жодної відповіді, Комітет звернувся до Міністерства юстиції листом від 05.05.2021 за вих. №300-29/02-6962 в якому просив посприяти у забезпеченні виконання всіх необхідних виконавчих дій щодо виконання Наказу Суду.

Крім того, із обставин справи убачається, що листом від 06.09.2021 № 300-29/02-13022 Комітет повторно звернувся до Міністерства юстиції України в якому просив забезпечити вжиття всіх необхідних заходів щодо своєчасного та у повному обсязі виконання Наказу суду.

Отже, заявником у поданій заяві наголошено про те, що вживши всіх необхідних заходів направлених на отримання інформації про хід виконавчого провадження Комітет повторно листом від 21.01.2022 № 300-29/02-678 просив ВДВС надати постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання наказу суду або повідомити стягувача про втрату наказу та її причини. Однак, станом на сьогодні, жодних відповідей від ВДВС отримано не було.

Таким чином, заявником наголошено про те, що після вчинення перелічених заходів, Комітет протягом 2016-2022 років не отримав від ВДВС жодних відповідей на звернення Комітету, будь-яких постанов прийнятих в ході виконавчого провадження та не повідомив Комітет про вжиті заходи щодо виконання рішення суду або втрату наказу та її причини.

Згідно з ст. 329 ГПК України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. При цьому, згідно ст. 13 та 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому згідно ст. 76 та 77 ГПК України докази мають відповідати ознакам належності га допустимості.

Щодо поважності причин пропуску строку продавлення виконавчого документа до виконання, заявник зазначає, що з положень ст.ст. 19, 55, 1291 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод та ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що обов`язок виконати остаточне судове рішення у першу чергу стосується боржника, тобто особи, яка порушила право за захистом якого було здійснено відповідне звернення до суду. В той же час, боржник не вчинив жодної дії, яка була б спрямована на виконання остаточного судового рішення. Наказ разом з відповідною постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання на адресу стягувача не надходив, таким чином останній об`єктивно. Без залежних від нього підстав, не міг повторно пред`явити такий наказ до виконання у строки, встановлені ст. 12 Закону «Про виконавче провадження».

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам та наявним у матеріалах справи доказів, суд виходив з наступного.

Згідно з ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України встановлює, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з п. 19.4. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Частиною 5 статті 47 Закону України №606-ХІV Про виконавче провадження (в редакції від 06.06.2015 чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України Про виконавче провадження (в редакції від 06.06.2015) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, ч.3 ст. 23 зазначеного Закону було передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення,

05.12.2016 набрав чинності Закон України Про виконавче провадження № 1404-VIII (далі Закон), пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення якого встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Частиною 1 статті 12 Закону визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими Стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно з ч.1 ст. 31 Закону України Про виконавче провадження (в редакції від 06.06.2015 чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з, повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, суд вважає, що вищезазначеною статтею Закону закріплена імперативна норма, в даному випадку, для державного виконавця щодо форми повідомлення сторін виконавчого провадження при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме: така постанова повинна бути направлена рекомендованим поштовим відправленням.

У даному разі наявні докази свідчать про те, що стягувач не отримував наказ від ВДВС та не мав можливості повторно пред`явити зазначений наказ до примусового виконання у межах встановленого строку.

Частиною 1 ст. 329 ГПК України стягувачу надана можливість у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, поновити пропущений строк.

Суд враховує також приписи ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, за якими суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України від 05.07.2012 № 15729/07 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, яка, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін.

За таких обставин виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Комітетом у заяві неодноразово наголошено про те, що неналежне виконання ВДВС своїх обов`язків, а саме неналежне надсилання Комітету постанов прийнятих у ході виконавчого провадження та неналежне повідомлення про їх винесення з поважними причинами, оскільки, як наслідок, строк пропущений не з вини Комітету, Державний бюджет України втрачає надходження та порушуються інтереси держави, а боржник мав можливість уникнути відповідальності, водночас строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є процесуальним, а отже може бути поновлений.

Про зазначене свідчить подана разом з заявою копія листа від Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.12.2021 № 55741/2-21 про втрату наказу суду від 01.12.2014X9 910/21436/14.

Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши обставини справи на підставі поданих доказів, встановив факт наявності підстав для відновлення пропущеного строку на пред`явлення наказу від 08.04.2014 у справі №922/473/14 до виконання та видати заявнику дублікат виконавчого документа.

За таких обставин, керуючись пунктом 19.4 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України та статтями 232-234 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Антимонопольного комітету України про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу та видачу дублікату наказу (вх. № 6590/22 від 14.07.2022) - задовольнити.

2. Поновити строк для пред`явлення наказу від 08.04.2014 виданого на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 23.03.2014 у справі № 922/473/14, до виконання.

3. Видати дублікат судового наказу Господарського суду Харківської області від 08.04.2014 № 922/473/14.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена відповідно вимог ст. 255 ГПК України.

Ухвалу підписано 18.07.2022 р.

Суддя Є.М. Жиляєв