РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2022Справа № 910/3304/22
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг"

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКСІ ТАКСІ",

3) Фізичної особи-підприємця Вовка Олександра Михайловича

про стягнення 250 669,54 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКСІ ТАКСІ" та Фізичної особи-підприємця Вовка Олександра Михайловича про стягнення з відповідачів як солідарних боржників заборгованості у розмірі 250 669,54 грн., з яких: 39 001,18 грн - просрочена заборгованість за лізинговими платежами, 207 518,00 грн - штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, 3 760,04 грн - штраф за припинення доступу лізингодавця до обладнання спостереження за рухомими об`єктами.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 зобов`язань за договором фінансового лізингу № 210831-5/ФЛ-Ю-А від 31.08.2021, а враховуючи, що зобов`язання відповідача-1 були забезпечені порукою відповідачів-2,3, позивач вважає, що наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості.

Одночасно з указаним позовом подано заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої судом відмовлено за ухвалою від 10.05.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3304/22, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

31.05.2022 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена позивачу на електронну адресу, вказану ним у позові: .

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача про розгляд справи.

Разом з тим, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Таким чином, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2018 № 925/125/14, від 02.06.2020 у справі № 910/17792/17.

Також, ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі № 910/3304/22 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси місцезнаходження відповідачів та отримана відповідачами - 1,3, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Поштове відправлення, направлене відповідачу-2, з адреси його місцезнаходження (вул. Пироговського, б. 19, корпус 4, м. Київ, 03110) повернулось з відміткою пошти про причини повернення - "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача-2 про розгляд справи.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідач-2 має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідачі-2,3 у встановлений строк не подали до суду відзив на позов, а відтак не скористалися наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з тим, що відповідно до наказу Голови Господарського суду міста Києва від 24.06.2022 суддя Трофименко Т.Ю. у період з 11.07.2022 по 24.07.2022 перебувала у відпустці, суд розглядає справу після виходу з відпустки.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ" (лізингоодрежувач) укладено Договір фінансового лізингу №210831-5/ФЛ-Ю-А (надалі також - Договір лізингу), за умовами якого лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування Об`єкт лізингу (надалі «Об`єкт лізингу»), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення Договору наведені в Додатку "Специфікація" (надалі "Специфікація"), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на Об`єкт лізингу згідно умов цього Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або законодавством).

Специфікацією до Договору лізингу передбачено, що об`єктом лізингу є автомобіль марки Peugeot 301, 2021 року випуску, вартістю 345 863,33 грн, крім того ПДВ 20% - 69 172,67 грн, разом з ПДВ 20% - 415 036,00 грн.

Пунктом 1.2 Загальних умов Договору лізингу передбачено, що строк користування лізингоодержувачем об`єктом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в Додатку "Графік сплати лізингових платежів" до Договору (надалі - «Графік») та починається з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі предмета лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

У Додатку до Договору сторонами узгоджено Графік сплати лізингових платежів, у якому визначено періоди лізингу, лізингові платежі, розмір відшкодування (компенсації) частини вартості предмета лізингу, винагороду (комісію) лізингодавця за отриманий в лізинг об`єкт лізингу та загальний лізинговий платіж.

Згідно з п. 2.7.1 Договору число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається згідно п. 2.1.7.1 Загальних умов Договору.

Відповідно до п. 2.1.7.1 Загальних умов Договору лізингу в редакції Додаткової угоди від 31.08.2021, числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання Акту. (Наприклад: дата підписання сторонами Акту - 04.02.2021. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 24.02.2021. Наступні чергові лізингової платежів - кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується у останній робочий день відповідного календарного місяця.

Як встановлено у п. 2.4 Загальних умов Договору лізингу, якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує вихідному (святковому та ін.) дню.

07.09.2021 сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі Об`єкта лізингу в користування за Договором № 210831-5/ФЛ-Ю-А, відповідно до якого лізингодавець передав Об`єкт лізингу, а саме: новий загальний легковий седан Peugeot, моделі 301, 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , а лізингоодержувач прийняв вищевказаний Об`єкт лізингу в користування (фінансовий лізинг).

31.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКСІ ТАКСІ" (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ" (боржник) укладено Договір поруки № 210831-16/П (далі також - Договір поруки-1), за умовами якого поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань, зокрема за Договором лізингу.

За цим Договором поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань за Договором лізингу в повному обсязі, а саме:

- сплату кредитору лізингових платежів у встановлені Договором лізингу строки. Розмір платежів відповідно до умов Договору лізингу може бути змінений (збільшений);

- сплату кредитору санкцій (неустойки, штрафів, пені, інших санкцій), процентів річних збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на боржника у відповідності до положень Договору лізингу та/або чинного законодавства України (п. 2 Договору поруки-1).

Відповідно до п. 4 Договору поруки-1, у випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання, виконання кого забезпечується цим Договором, поручитель повинен виконати таке зобов`язання перед кредитором за боржника протягом 3-х робочих днів з дня отримання відповідної вимоги/вимог від кредитора. Сторони досягли згоди про те, що разі неотримання поручителем вимоги кредитора (в т.ч., але цим не обмежуючись, якщо: поручитель змінив адресу зазначену в Договорі та письмово не повідомив про це кредитора, або вимога кредитора повернута кредитору в т.ч., але цим не обмежуючись, у зв`язку з зазначення неповної адреси (якщо адресу у такому вигляді була зазначена поручителем у цьому Договорі або у подальшому письмовому повідомленні поручителя про зміну адреси), або відсутністю поручителя за адресою направлення вимоги, або відмовою від отримання вимоги; або закінчення терміну зберігання поштовим відділенням поштового відправлення тощо), вважається, що строк виконання поручителем свого обов`язку за цим Договором настав протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту направлення кредитором відповідної вимоги на адресу поручителя, зазначену в цьому Договорі (якщо про іншу адресу в подальшому поручитель письмово цінним листом або нарочно не повідомив кредитора).

Пунктом 6 Договору поруки-1 встановлено, що порука за цим Договором припиняється:

- після виконання боржником в повному обсязі усіх грошових зобов`язань за Договором лізингу;

- переведенням на іншу особу боргу за Договором лізингу, якщо поручитель не дав кредитору згоди відповідати за нового боржника, за виключенням передбачених цим Договором випадків;

- в інших випадках, передбачених Договором та чинним законодавством України.

Крім того, 31.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (кредитор), Фізичною особою-підприємцем Вовком Олександром Михайловичем (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ" (боржник) укладено Договір поруки № 210831-17/П (далі також - Договір поруки-2), за умовами якого поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань, зокрема за Договором лізингу.

Умови пунктів 3, 5, 7 Договору поруки-2 аналогічні викладеним вище умовам Договору поруки-2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач-1 свої зобов`язання за Договором лізингу щодо сплати лізингових платежів виконує не в повному обсязі, внаслідок чого з 27.02.2022 по 27.03.2022 за ним виникла заборгованість в розмірі 39 001,18 грн. Крім того, відповідач-1 має сплатити штраф у розмірі 10% остаточної загальної вартості об`єкта лізингу - 207 518,00 грн за недотримання вимог п. 5.2.1 Договору лізингу щодо направлення позивачу звіту про стан на базування об`єкта лізингу, а також штраф у розмірі 1% остаточної загальної вартості об`єкта лізингу - 4150,36 грн за недотримання вимог п. 5.3 Договору, а саме, припинення доступу позивача до обладнання.

Оскільки відповідач-1 вказаних зобов`язань не виконав, позивач звернувся з цим позовом про солідарне стягнення з позичальника та його поручителів за Договорами поруки-1,2 зазначених сум заборгованості за Договором лізингу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ст. 292 Господарського кодексу України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що відносини, що виникають між лізингодавцем та продавцем (постачальником) у зв`язку з набуттям лізингодавцем у власність об`єкта фінансового лізингу для подальшої передачі цього об`єкта лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору лізингу позивач передав, а відповідач-1 прийняв Об`єкт лізингу (новий загальний легковий седан Peugeot, моделі 301, 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 ) в користування (фінансовий лізинг), що підтверджується Актом прийому-передачі Об`єкта лізингу в користування за Договором № 210831-5/ФЛ-Ю-А.

Згідно з розрахунками позивача, здійсненими у довідках про нарахування (коригування) лізингових платежів ОКСІ РЕНТ в порядку п. 2.2.1, 2.1.11, 2.1.12 Договору лізингу, враховуючи його пункт 2.4, шостий лізинговий платіж у розмірі 19 691,22 грн мав бути сплачений не пізніше 25.02.2022, а сьомий лізинговий платіж у розмірі 19 309,96 грн мав бути сплачений не пізніше 25.03.2022.

Однак, доказів сплати вказаних лізингових платежів матеріали справи не містять.

Отже, суд доходить висновку, що в порушення зазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору лізингу відповідач-1 не виконав вчасно свої грошові зобов`язання зі сплати лізингових платежів, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 39 001,18 грн.

При цьому, з приводу вказаної заборгованості у відзиві відповідач-1 зазначає,що заборгованість лізингоодержувача виникла виключно через обставини непереборної сили - через військову агресію російської федерації на території України та введення воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Такі обставини спричинили різкий спад попиту на послуги перевезень пасажирів у таксі (що є основним видом діяльності відповідача-1) та припинення діяльності у Києві та Київській області сервісу компанії Uber (основного партнера відповідача-1), через що поїздки у таксі на цій території стали недоступними. Через фактичну неможливість ефективно здійснювати свою господарську діяльність, ТОВ «ОКСІ РЕНТ» з 25.02.2022 переведено у простій відповідно до статті 34 КЗпП України на час воєнного стану або до моменту, доки не з`являться сприятливі обставини для відновлення ефективної господарської діяльності. Працівники компанії були евакуйовані у відносно безпечні регіони України. До виникнення зазначених обставин, Відповідач-1 протягом дії Договору добросовісно, без прострочень, сплачував належні за графіком до Договору лізингові платежі. Позивачем дана обставина не заперечується.

Суд зазначає, що вказані обставини не спростовують обов`язку позивача сплачувати лізингові платежі за договором у встановлений ним строк та не виключають можливості стягнути відповідну заборгованість у судовому порядку.

У п. 5.2.1 Загальних умов Договору лізингу передбачено обов`язок лізингоодержувача щомісяця (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення попереднього місяця) письмово інформувати Лізингодавця про стан та адресу базування Предмета лізингу шляхом направлення Лізингодавцю звіту у формі встановленою Додатком «Довідка» до Договору та фото Спидометра та всіх чотирьох сторін (а у разі повідомлення/направлення інформації про пошкодження додатково надавати фото пошкоджень з декількох ракурсів та фото після усунення таких пошкоджень). В разі настання з Об`єктом лізингу пошкоджень та/або викрадення Лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 24 годин з моменту настання таких подій, письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це Лізингодавця шляхом направлення йому звіту у формі, встановленій Додатком «Довідка» до Договору. У разі недотримання умов цього пункту Лізингоодержувач сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 10 (десяти) відсотків Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу, за кожен випадок. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу) протягом строку дії Договору, та для зручності Сторін визначається як 10 (десять) відсотків від розміру Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу.

Оскільки відповідач жодного разу не подав вказану звітність про стан та адресу базування об`єкта лізингу з вересня 2021 року по січень 2022 року, позивачем в порядку зазначеного положення Договору нарахувано штраф у розмірі 207 518,00 грн (415 036,00 грн х 10% х 5).

Крім того, як вказано у п. 5.3 Загальних умов Договору лізингу, Лізингоодержувач надає Лізингодавцю протягом одного дня, з дати отримання Об`єкта лізингу, доступ до пристрою спостереження за рухомими об`єктами системи стільникового зв`язку GSМ-90О/18ОО (в т.ч. з радіомодулем, з GSМ-приймачем тощо) в т.ч. за типом навігаційної системи GPS+LBS - надалі Обладнання, та не має право його скасовувати до моменту отримання права власності на Об`єкт лізингу, у разі припинення доступу Лізингодавця до Обладнання до моменту переходу права власності на Об`єкт лізингу. Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 5 (п`ять) % від Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу, за кожен випадок такого порушення. Сторони дійшли згоди, що скрріншот екрану комп`ютера, з відмовою в доступі Лізингодавцю є достатнім підтвердженням порушення даного пункту та надає Лізингодавцю вважати, що Лізингоодєржувач порушив умови п. 5.3. Загальних умов та скасував доступ до Обладнання Лізингодавця.

Оскільки відповідач-1, порушивши вказану умову Договору лізингу, скасував доступ позивачу до пристрою-спостереження, що підтверджується скріншотом екрану комп`ютера станом на 31.03.2022, позивачем в порядку зазначеного положення Договору нараховано штраф у розмірі 4150,36 грн (415 036,00 грн х 1% ).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, за відсутності доказів виконання лізиноодержувачем вимог пунктів 5.2.1, 5.3 Загальних умов Договору лізингу, суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку.

При цьому, аргументи відповідача-1 у відзиві на позов про виконання ним вимог п. 5.2.1 та 5.3 Договору лізингу суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами.

Водночас, суд зауважує, що позивачем на власний розсуд здійснено розрахунок штрафу на підставі п. 5.3 Загальних умов Договору лізингу, виходячи з 1%, а не 5% як встановлено Договором, а відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Отже, відповідно до викладеного вище, наразі заборгованість відповідача-1 на перед позивачем складається із 39 001,18 грн боргу за лізинговими платежами, 207 518,00 грн штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна та 4150,36 грн штрафу за припинення доступу лізингодавця до обладнання.

Разом з тим, як встановлено вище, 31.08.2021 укладено Договір поруки № 210831-16/П між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКСІ ТАКСІ" (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ" (боржник), а також в цей же день укладено Договір поруки № 210831-17/П між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (кредитор), Фізичною особою-підприємцем Вовком Олександром Михайловичем (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ" (боржник).

За вказаними договорами поручителі зобов`язались солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань за Договором лізингу.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

З огляду на викладене вище суд доходить до висновку, що у даному випадку відповідач-2 має відповідати з відповідачем-1 за невиконання грошових зобов`язань перед позивачем за договором поставки солідарно.

З огляду на викладене вище, суд доходить до висновку, що у даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю "ОКСІ ТАКСІ" та Фізична особа-підприємець Вовк Олександр Михайлович мають відповідати за невиконання грошових зобов`язань перед позивачем за Договором лізингу солідарно з відповідачем-1.

Доказів виконання взятих на себе зобов`язань поручителями перед позивачем до матеріалів справи не надано, наявності обставин, з якими закон пов`язує припинення поруки, судом також не встановлено.

Отже, з огляду на викладене, позовні вимоги суд визнає обґрунтованими у повному обсязі.

Разом з тим, у відзиві відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафу, нарахованого на підставі п. 5.2.1 Договору, до 50 грн, обґрунтоване тим, що така сума штрафу достатня за невиконання формальної вимоги лізингодавця, яка не призвела протягом виконання лізингодавцем умов договору до будь-яких збитків або будь-яким негативним чином вплинула на виконання лізингоодержувачем інших умов договору.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України ).

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Господарський суд зауважує, що приписами чинного законодавства не встановлено переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких суд може зменшити неустойку, а, отже, вирішення вказаного питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як встановлено судом, обґрунтованим розміром штрафу, заявленого позивачем за невиконання відповідачем-1 п. 5.2.1 Загальних умов Договору лізингу, є 207 518,00 грн.

Разом з тим, вказана сума штрафу становить половину вартості предмета лізингу, остаточна вартість якого визначена у розмір 415 036,00 грн.

Однак, суд зауважує, що в даному випадку розмір заявленого позивачем штрафу є надмірним, присудження до стягнення якого у повному обсязі матиме наслідком покладання на відповідачів надмірного тягаря та отримання позивачем невиправданого прибутку.

Крім того, загальновідомо, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022, який продовжено згідно зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 № 133/2022, та від 18.04.2022 № 259/2022, з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб.

Наслідки вказаної агресії, яка ще триває, негативно відобразилися на усіх без виключення сферах господарської діяльності та вплинули на діяльність суб`єктів господарювання, особливо тих, які її здійснювали (здійснюють) на території ведення активних бойових дій.

Суд враховує, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки.

Враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, приймаючи до уваги суттєвий розмір заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" штрафу як у порівнянні із вартістю предмета лізингу, так і у порівнянні із розміром сплачених Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ" лізингових платежів до виникнення боргу (згідно з Графіком сплати лізингових платежів), а також таку істотну обставину як введення в Україні воєнного стану, що вплинуло на ефективність та можливість ведення господарської діяльності позивачем, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, та принципом збалансованості інтересів сторін, суд вважає за правомірне зменшити розмір нарахованого позивачем штрафу до суми 41 503,60 грн (10% від розміру остаточної загальної вартості об`єкта лізингу).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про відстрочення виконання рішення до припинення воєнного стану в Україні, судом враховується, що частиною першою статті 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою відстрочки та розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, відстрочити виконання судового рішення суд може лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим. При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Натомість, у даному випадку відповідачем-1 в порушення вимог ст. ст. 73, 74, 79 ГПК України відповідачем не надано суду жодного доказу в підтвердження наявності обставин, які ускладнюють та виключають можливість виконання судового рішення, тобто, сплати коштів позивачу.

Оскільки суд не вбачає правових підстав для відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/3304/22, суд відмовляє в задоволенні відповідного клопотання відповідача-1.

Оскільки судом зменшено розмір неустойки, витрати позивача зі сплати судового збору відшкодовуються за рахунок відповідачів у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідачів у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ" (вул. Пироговського, б. 19, корпус 4, м. Київ, 03110, ідентифікаційний код 43400158), Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКСІ ТАКСІ" (вул. Пироговського, б. 19, корпус 4, м. Київ, 03110, ідентифікаційний код 40300986) та Фізичної особи-підприємця Вовка Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (вул. Ярославів Вал, б. 13/2, літера "Б", м. Київ, 01054, ідентифікаційний код 33880354) борг у розмірі 39 001,18 грн, штраф за неподання відомостей про стан місцезнаходження майна у розмірі 41 503,60 грн, штраф за припинення доступу лізингодавця до обладнання у розмірі 4150,36 грн та судовий збір у розмірі 3760,04 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 27.07.2022

Суддя Т. Ю. Трофименко