РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.07.2022Справа № 910/21210/21

За позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України"

до Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

про вчинення певних дій

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Ільєнко О.О.

Представники учасників справи: не з`явилися.

СУТЬ СПОРУ:

21 грудня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Державного підприємство "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України" (позивач) надійшла позовна заява № 414 від 13.12.2021 року до Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" (відповідач), у якій викладені позовні вимоги, щоб у судовому порядку зобов`язати відповідача зняти арешт з грошових коштів позивача - Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України", що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , ЮЖНЕ ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Одеса, МФО 328704.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою державного виконавця Щегловою Є.В. по ВП № 5154454 02.06.2021 року було накладено арешт на кошти Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України" в межах суми 2 957 103,00 грн., яка була направлена до Южного ГРУ АТ КБ «Приватбанк» (м. Одеса), МФО 328704 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805. 18.08.2021 року постановою державного виконавця Щегловою Є.В. по ВП №5154454 виконавче провадження було закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Однак АТ КБ «Приватбанк» відмовляється зняти арешт з коштів на рахунку позивача в межах суми 2 957 103,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 року самовідвід судді Демидова В.О. від розгляду справи № 910/21210/21 задоволено; матеріали справи № 910/21210/21 передано для вирішення питання про повторний автоматичний розподіл справи у порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2021 року матеріали справи № 910/21210/21 передано на розгляд судді Коткова О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/21210/21 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.02.2022 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 08.02.2022 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/21210/21 до судового розгляду по суті на 15.03.2022 року.

Судове засідання у даній справі, призначене на 15.03.2022 року не відбулося у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2022 року судове засідання у справі № 910/21210/21 відкладено та повідомлено учасників справи, що дата, час і місце судового засідання у цій справі будуть визначені судом після припинення воєнного стану в Україні, про що учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

З огляду на те, що на території міста Києва, де здійснює свою діяльність Господарський суд міста Києва, не ведуться активні бойові дії, з метою забезпечення конституційних прав учасників справи на судовий захист, безперервного здійснення правосуддя та дотримання розумності строків розгляду справ, суд призначив справу № 910/21210/21 до розгляду у судовому засіданні на 16.06.2022 року, про що учасників справи було повідомлено ухвалою суду від 19.05.2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 року розгляд справи відкладено на 05.07.2022 року.

Представники учасників справи в судове засідання 05.07.2022 року не з`явилися.

При цьому, 04.07.2022 року на електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника АТ КБ «Приватбанк» у іншому судовому засіданні.

Відхиляючи наведене клопотання, суд виходив з наступного:

Відповідно до положень частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Суд зазначає, що наведені обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні інших представників, яким доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді відповідно до вимог процесуального закону.

В клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначено обставин, з яких суд не може розглянути справу без участі представника відповідача. Явка представників сторін у судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою від 02.06.2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. у виконавчому провадженні № 5154454 було накладено арешт на кошти Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України" у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, у розмірі 2 957 103,00 грн.

З постанови від 02.06.2021 року про арешт коштів боржника вбачається, що цією постановою арешт було накладено при примусовому виконанні документів: наказу № 916/3981/14 від 11.02.2016 року, вимоги № Ю-1711-у від 01.10.2015 року, наказу № 5017/3123/2012 від 15.03.2013 року, наказу № 916/3615/15 від 22.11.2016 року, наказу № 916/241/16 від 06.05.2016 року, постанови № 50473128 від 01.06.2021 року, постанови № 50583873 від 01.06.2021 року, постанови № 44399714 від 01.06.2021 року, постанови № 48291821 від 01.06.2021 року, постанови № 48291740 від 01.06.2021 року, постанови № 48291941 від 01.06.2021 року, постанови № 48291989 від 01.06.2021 року, постанови № 48291598 від 31.05.2021 року, постанови № 50756609 від 01.06.2021 року, постанови № 44399714 від 01.06.2021 року, постанови № 48291893 від 01.06.2021 року, постанови № 48291893 від 01.06.2021 року, постанови № 48291989 від 01.06.2021 року, постанови № 48291598 від 31.05.2021 року, постанови № 50756609 від 01.06.2021 року, постанови № 48291821 від 01.06.2021 року, постанови № 48291740 від 01.06.2021 року, постанови № 48291941 від 01.06.2021 року, постанови № 50473128 від 01.06.2021 року, постанови № 50583873 від 30.03.2016 року.

Постановою від 18.08.2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. у виконавчому провадженні № 5154454 закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу № 916/241/16 від 06.05.2016 року про стягнення 1378,00 грн. судового збору та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Листами № 345 від 04.10.2021 року та № 396 від 30.11.2021 року позивач просив АТ КБ «Приватбанк» зняти арешт з коштів позивача у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № 5154454.

У листах-відповідях № 20.1.0.0.0/7-211004/24373 від 06.10.2021 року та № 20.1.0.0.0/7-211130/28455 від 03.12.2021 року відповідач зазначив, що оскільки до банку не надходила постанова Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту у належному порядку, то у банка відсутня можливість зняти арешт з рахунків позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позовній заяві зазначає, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд зобов`язати відповідача зняти арешт з грошових коштів позивача - Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України", що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , ЮЖНЕ ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Одеса, МФО 328704.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й бути здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому, частиною 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Право кожної особи на захист свого порушеного права, його невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через статтю 4 Господарського процесуального кодексу України. Так, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав. З наведеного слідує, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного на момент звернення до суду права позивача. При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Таким чином, існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання та способи захисту порушених прав. Неналежність чи невідповідність обраного способу судового захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та зумовлює відмову у задоволенні означених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція щодо відповідності обраного способу захисту змісту порушеного права, в тому числі в частині ефективності обраного способу захисту, який має забезпечити поновлення порушеного права, наведено Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 року у справі № 927/522/17.

Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом просить суд зобов`язати відповідача зняти арешт з грошових коштів позивача - Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України", що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , ЮЖНЕ ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Одеса, МФО 328704.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач порушив права позивача шляхом невчинення дій щодо забезпечення права позивача на вільне розпорядження грошовими коштами на його рахунках, а саме щодо не зняття арешту з грошових коштів, які знаходяться на відповідних рахунках.

Зі змісту ст. 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вбачається, що державне регулювання діяльності банків покладено на Національний банк України, який здійснює державне регулювання діяльності банків у формі адміністративного регулювання (реєстрації банків і ліцензування їх діяльності; встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; нагляду за діяльністю банків; надання рекомендацій щодо діяльності банків) та індикативного регулювання (встановлення обов`язкових економічних нормативів; визначення норм обов`язкових резервів для банків; встановлення норм відрахувань до резервів на покриття ризиків від активних банківських операцій; визначення процентної політики; рефінансування банків; кореспондентських відносин; управління золотовалютними резервами, включаючи валютні інтервенції; операцій з цінними паперами на відкритому ринку; імпорту та експорту капіталу).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національний банк України" та ч. 6 ст. 4 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк здійснює банківське регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, Закону України "Про банки і банківську діяльність", Закону України "Про Національний банк України", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно із ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Правління Національного банку України своєю постановою від 21.01.2004 №22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція № 22), яка розроблена відповідно до Законів України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Податкового кодексу України, інших законодавчих актів України та нормативно- правових актів Національного банку України та визначає загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов`язкові для виконання ними (п. 1.1., п. 1.2. Інструкції № 22).

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Порядок прийняття до виконання банком документів про зняття арешту з коштів, в тому числі указаних в ч. 1 ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", визначають вимоги п. 9.11. Інструкції № 22.

В силу вимог п. 9.11. Інструкції № 22, Банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу, або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Банк установлює повноваження особи, яка самостійно доставила документ про зняття арешту з коштів, у порядку, визначеному внутрішніми документами банку. Банк також приймає до виконання постанову виконавця про зняття арешту з коштів, надіслану у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронних довірчих послуг, захисту інформації.

Нормативно визначений порядок прийняття до виконання банком документів про зняття арешту з коштів не передбачає альтернативних способів прийняття банком до виконання постанови виконавця про зняття арешту з коштів, окрім вищезазначених.

Отже, судом встановлено, що постанова виконавця про зняття арешту з коштів приймається до виконання банком виключно у разі її отримання у спосіб, передбачений п. 9.11. Інструкції № 22, про що AT КБ «Приватбанк» листами № 20.1.0.0.0/7-211004/24373 від 06.10.2021 року та № 20.1.0.0.0/7-211130/28455 від 03.12.2021 року повідомляло позивача.

В свою чергу, взаємозв`язок між доказом та обставиною, яка має значення для вирішення справи визначають норми права, які підлягають застосуванню. Тобто, предмет доказування визначається нормою, яка підлягає застосуванню.

Відтак, предметом доказування у даній справі, який визначається нормою права, що підлягає застосуванню у даній справі - нормою п. 9.11. Інструкції № 22, є обставини щодо надходження до АТ КБ «Приватбанк» документів про зняття накладеного на кошти позивача арешту шляхом доставки їх до АТ КБ «Приватбанк» самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу; надходження їх до АТ КБ «Приватбанк» рекомендованим або цінним листом, а також надіслану у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронного цифрового підпису, захисту інформації, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.

Також зі змісту норм п. 9.11. Інструкції № 22 вбачається, що банки приймають до виконання саме прийняту відповідно до законодавства України постанову виконавця "про зняття арешту з коштів".

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, що вказують на надходження до AT КБ «Приватбанк» у спосіб, визначений вимогами п. 9.11. Інструкції 22 документів про зняття накладеного на кошти позивача арешту на підставі постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 02.06.2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 51154454. В свою чергу, АТ КБ «Приватбанк» повідомило суд, що таких документів у вказаний спосіб не отримувало.

Суд вважає за необхідне зазначити, що під час здійснення операцій щодо арешту на кошти юридичних або фізичних осіб та зняття арешту з коштів банки не реалізують свої права, а виконують покладені на них нормами чинного законодавства обов`язки.

Від волевиявлення банку накладення чи зняття арешту з коштів не залежить, банки здійснюють виключно технічні функції щодо накладення арешту та зняття арешту у чіткій відповідності до нормативно-правових актів, в тому числі з неухильним дотриманням нормативних вимог щодо порядку прийняття до виконання банком документів про арешт та зняття арешту з коштів. За порушення таких вимог до банків можуть застосовуватись заходи впливу адекватно вчиненому порушенню.

Крім того, право на захист в судовому порядку може виникнути не раніше порушення такого права. Матеріали справи не містять доказів порушення прав позивача відповідачем.

Суд зазначає, що даний спір виник виключно внаслідок дій органу виконавчої служби, а саме: не направленням у спосіб, визначений вимогами п. 9.11. Інструкції 22 документів про зняття накладеного на кошти позивача арешту на підставі постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 02.06.2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 51154454.

Однак, позивачем визначено відповідачем у даній справі - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», а не Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (третя особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Суд зазначає, що відповідних клопотань позивачем під час підготовчого провадження не було подано.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Наведені обставини у сукупності свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України".

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.07.2022р.

Суддя О.В. Котков