ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2022 р. Справа № 910/15370/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022

у справі № 910/15370/21 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго"

про стягнення 11 554,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" (далі - ТОВ "БГС Рейл Карго", відповідач) штрафу у розмірі 11 554,00 у зв`язку з невірним заповненням накладних в частині зазначення адреси вантажоодержувача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 у справі № 910/15370/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як вантажовідправником, було зазначено поштову адресу вантажоодержувача, за якою останній здійснює свою господарську діяльність, що не суперечить положенням законодавства; нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку вантажовідправника зазначати у залізничній накладній адресу місцезнаходження вантажоодержувача згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; зі змісту акту загальної форми № 227 від 21.04.2021 не вбачається, що його було складено представниками залізниці, у зв`язку з неправильним зазначенням відповідачем назви одержувача, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника; згідно з графами 52, 53 залізничної накладної № 53959573 від 13.04.2021 позивачем було видано, а одержувачем отримано залізничний вагон 21.04.2021 на станції призначення та в день складення акту загальної форми № 227, тобто дії відповідача не створили ризиків направлення залізничного вагону не за призначенням та не перешкоджали виконанню позивачем зобов`язання з його перевезення; у зв`язку із відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу судом не розглядалося.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, АТ "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції оскаржуване рішення було ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що поштова адреса є адресою юридичної особи, а адресою юридичної особи є адреса її місцезнаходження, з огляду на що адресою ТОВ "Лемтранс" є адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; відповідач в порушення Правил оформлення перевізних документів замість юридичної особи ТОВ "Лемтранс" зазначив вагонне депо Дніпродзержинськ, яке не є відокремленим підрозділом вантажоодержувача; судом не надано оцінку листу відповідача, яким останній підтверджує неправильність зазначеної адреси у накладній.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2022, у зв`язку з прийняттям 24.02.2022 Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та відпусткою судді Чорногуза М.Г., сформовано для розгляду справи № 910/15370/21 колегію суддів у складі головуючого судді: Мальченко А.О., суддів: Агрикова О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15370/21; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 у справі №910/15370/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

11.05.2022 матеріали справи № 910/15370/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 поновлено АТ "Українська залізниця" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 у справі № 910/15370/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 у справі № 910/15370/21; розгляд апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 у справі № 910/15370/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; ТОВ "БГС Рейл Карго" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 08.07.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідач вказував на правильність поштової адреси вантажоодержувача; вагонне депо Дніпродзержинськ є структурним підрозділом ТОВ "Лемтранс"; дії відповідача не створили ризиків направлення залізничних вагонів не за призначенням та не перешкоджали виконанню позивачем зобов`язань з перевезення.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Акціонерним товариством "Українська залізниця", відповідно до залізничної накладної № 53959573 від 13.04.2021, зі станції Мерцалове Донецької залізниці було прийнято до перевезення порожній вагон № 63659817, станція призначення: Кам`янське Придніпровської залізниці, відправник: Товариство з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго".

Як зазначає позивач, у графі 4 вказаної накладної зазначено найменування та адресу одержувача: вагонне депо Дніпродзержинськ ТОВ "Лемтранс" (51918, Україна, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-б).

За твердженнями позивача, по прибуттю вказаного вагона на станцію призначення ним було виявлено, що адреса одержувача, зазначена в перевізному доументі, не відповідає адресі ТОВ "Лемтранс".

Відповідно до телеграми станції Мерцалове Донецької залізниці № 2 від 21.04.2021, відправленої на підставі листа відповідача № 1404 від 14.04.2021, у вказаній накладній було зроблено виправлення адреси одержувача: 51918, Україна, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-б на вірну адресу, а саме: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 46-46А.

За доводами позивача, факт неправильного зазначення відповідачем адреси вантажоодержувача було засвідчено актом загальної форми № 227 від 21.04.2021.

З огляду на неправильне зазначення відповідачем, як відправником, адреси одержувача, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь штраф у розмірі 11 554,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

В силу приписів ч.ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту).

Так, норми Статуту є спеціальними у сфері залізничних перевезень, не суперечать положенням ЦК України та ГК України і підлягають першочерговому застосуванню (аналогічну правову позицію висловлено також Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 у справи № 916/4345/14, Верховним Судом в постановах від 21.05.2018 у справі № 916/2001/17, від 23.06.2018 у справі № 916/1993/17)

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту).

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Отже, позивач зобов`язався перевезти порожній вагон № 63659817 на підставі залізничної накладної № 53959573 від 13.04.2021.

Пунктами 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

За змістом пункту 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила № 644), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 798/5989). Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Правил № 644 накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил. Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Пунктом 2.1 Правил № 644 передбачено, що відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, зокрема, графа 4 "одержувач" заповнюється у порядку, передбаченому для графи "відправник". Відправником може бути одна юридична або фізична особа. Відомості щодо відправника: найменування (прізвище, ім`я та по батькові), код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку, замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки). За можливості вказуються номер телефону, факсу, адреса електронної пошти. Країна вказується у разі відправки вантажу з-за кордону (імпорт).

Згідно з пунктом п. 5.5 Правил № 644 якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Як встановлено судом першої інстанції, у графі 4 "одержувач" залізничної накладної № 53959573 від 13.04.2021 відповідачем було зазначено: вагонне депо Дніпродзержинськ ТОВ "Лемтранс" та його поштову адресу: 51918, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-б.

У графі 55 «Правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі (п.2.3. Правил оформлення перевізних документів).

Правильність внесених відомостей у перевізному документі підтверджено директором відповідача - Веретельник В.В. шляхом накладення ЕЦП 13.04.2021 о 09:31 (графа 55 залізничної накладної). На станції відправлення вищевказаний вагон був прийнятий позивачем до перевезення без зауважень та заперечень.

Згідно з п. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Колегія суддів при цьому враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, в якій суд касаційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

За приписами статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами. Вимоги вантажовідправників, вантажоодержувачів, пасажирів до перевізників щодо порушених прав і законних інтересів розглядаються в претензійному чи позовному порядку. Порядок і терміни складання актів, пред`явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як вбачається з матеріалів справи, по прибуттю порожнього вагону № 63659817 на станцію призначення було складено акт загальної форми № 227 від 21.04.2021, за змістом якого в перевізному документі було невірно вказано адресу одержувача, а саме: 51918, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-б та згідно з телеграмою № 2 від 21.04.2021, відправленою на підставі листа відповідача №1404 від 14.04.2021, у вищевказаній накладній було зроблено виправлення адреси одержувача на вірну адресу, а саме: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 46-46А.

З інформації, розміщеної на офіційному сайті регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця": https://dp.uz.gov.ua/ukr/carriage_department розділу Служба вагонного господарства, слідує, що місцезнаходженням ванного депо Дніпродзержинськ є: 51918, Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Енергетиків, 28-б.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, за даними офіційного сайту вантажоодержувача: https://www.lemtrans.com.ua вагонне депо Дніпродзержинськ ТОВ "Лемтранс" здійснює свою діяльність на базі орендованого вагонного депо у м. Дніпродзержинськ.

Зі змісту листа ТОВ "Лемтранс" № 1481-В від 30.09.2021 вбачається, що вагонне депо Дніпродзержинськ ТОВ "Лемтранс" є його структурним підрозділом і знаходиться за адресою: Україна, Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Енергетиків, 28-б.

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки № 277321001 від 29.09.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ТОВ "Лемтранс" є орендарем, а позивач - орендодавцем нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Енергетиків, 28-б.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем, як вантажовідправником, було зазначено поштову адресу вантажоодержувача, за якою останній здійснює свою господарську діяльність, що не суперечить вищевказаним положенням законодавства.

Місцевим господарським судом обґрунтовано відхилено доводи позивача щодо неправильності заповнення відповідачем перевізного документа, оскільки законодавством не передбачено обов`язку вантажовідправника зазначати у залізничній накладній адресу місцезнаходження вантажоодержувача згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Твердження апелянта про те, що поштовою адресою є адреса місцезнаходження юридичної особи, зазначена в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань також відхиляються колегією суддів, оскільки поштова адреса може відрізнятися від адреси місцезнаходження юридичної особи. Водночас у пункті 2.1 Правил № 644 передбачено, що відправник вказує поштову адресу вантажоодержувача, а не адресу місцезнаходження юридичної особи.

Судом першої інстанції вірно відхилено доводи позивача про те, що ТОВ "Лемтранс" задекларувало свою адресу: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 46-46А і жодних інших адрес залізниці не повідомлялось, оскільки вказані обставини стосуються правовідносин залізниці та ТОВ "Лемтранс" за укладеним між ними договором перевезення, натомість відповідачем, у відповідності до вимог Статуту та Правил № 644, було зазначено адресу одержувача у перевізному документі, яка підтверджена національним оператором поштового зв`язку АТ "Укрпошта" та самим вантажоодержувачем.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на ту обставину, що відповідач при заповненні перевізного документа у графі 4 "одержувач" мав зазначити юридичну особу ТОВ "Лемтранс", натомість ним було зазначено вагонне депо Дніпродзержинськ ТОВ "Лемтранс", яке не є його відокремленим підрозділом, суд також відхиляє як безпідставні, оскільки підставою позову є невірне зазначення адреси вантажоодержувача, а не найменування юридичної особи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зі змісту акту загальної форми № 227 від 21.04.2021 не вбачається, що його було складено представниками залізниці, у зв`язку з неправильним зазначенням відповідачем назви одержувача вищевказаного вагона, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника.

Згідно з графами 52, 53 залізничної накладної № 53959573 від 13.04.2021 позивачем було видано, а одержувачем отримано залізничний вагон 21.04.2021 на станції призначення та в день складення акту загальної форми № 227, тобто дії відповідача не створили ризиків направлення залізничного вагону не за призначенням та не перешкоджали виконанню позивачем зобов`язання з його перевезення.

Стосовно наявного в матеріалах справи листа позивача від 14.04.2021 № 1404, в якому останній просив вважати вірною адресу місцезнаходження юридичної особи позивача, колегія суддів зазначає, що вказана адреса не є поштовою адресою вагонного депо Дніпродзержинськ ТОВ "Лемтранс". Водночас з огляду на заперечення відповідача, вказаний доказ не є визнанням відповідачем заявлених позовних вимог та підставою для задоволення позову, та не підтверджує факт неправильного заповнення перевізного документа, а оцінюється в сукупності з іншими доказами.

Більше того, у матеріалах справи містяться інші перевізні документи, в яких відповідачем було зазначено ту ж саму адресу одержувача, вантаж за якими було прийнято позивачем до перевезення та видано одержувачу без будь-яких зауважень.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що дії позивача, як власника вагонного депо за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Енергетиків, 28-б, що передане ним в оренду ТОВ "Лемтранс", який без зауважень до адреси вантажоодержувача раніше здійснював аналогічні перевезення, суперечать його попередній поведінці.

З огляду на вищезазначене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу в сумі 11 554,00 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 у справі № 910/15370/21 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга АТ "Українська залізниця" - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 у справі № 910/15370/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 у справі № 910/15370/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15370/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир