ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2022 р. Справа№ 910/15868/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Кропивної Л.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі №910/15868/21 (суддя Мудрий С.М.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ БАЛЕКС" до ОСОБА_1 про стягнення 167 572,76 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Балекс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 167 572,76 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати, поставленого позивачем, товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі №910/15868/21 позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Балекс" суму основного боргу в розмірі 167 572 грн. 76 коп. та 2 513 грн. 59 коп. судового збору.

При прийнятті вказаного рішення суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати товару.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у даній справі та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на відмінність підписів, які містяться на накладних №1847, №1951, №2018, №2088, №2121, №2122, від підпису відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі №910/15868/21, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань, протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали, роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він заперечив, проти задоволення її вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Балекс" (постачальник) та ФОП Івановою Тамарою Володимирівною (покупець) 11.11.2019 року укладено договір поставки №24/01-2019.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується передати у встановлені терміни товар у власність покупця відповідно до поданого покупцем замовлення, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість відповідно до умов даного договору.

Ціна на товар постачальника обумовлюється сторонами на момент укладення цього договору у специфікації (додаток №1 до договору). (п. 6.1 договору).

Згідно з п. 6.6 договору покупець здійснює розрахунки на умовах відстрочки платежу терміном 5 календарних днів з моменту отримання партії товару покупцем.

Додатками №1 та №3 до договору сторони оформили специфікацію товару, його найменування та ціну.

Додатковою угодою №4 від 28.12.2020 року до договору сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2021 року включно, але в будь-якому випадку до повного і належного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно цього договору.

Позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу товар на загальну суму в розмірі 186 631,34 грн. згідно накладних на відпуск товару та товарно-транспортних накладних, а саме:

- №1847 від 11.07.2021 року на суму 58 008,24 грн;

- №1951 від 21.07.2021 року на суму 33 489,12 грн (ТТН №1951 від 21.07.2021 року);

- №2018 від 28.07.2021 року на суму 61 802,64 грн (ТТН №2018 від 28.07.2021 року);

- №2088 від 04.08.2021 року на суму 18 998,88 грн (ТТН №2088 від 04.08.2021 року);

- №2121 від 08.08.2021 року на суму 15,26 грн (ТТН №2121 від 08.08.2021 року);

- №2122 від 08.08.2021 року на суму 14 317,20 грн (ТТН №2122 від 08.08.2021 року).

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався за отриманий товар у розмірі 19 058,58 грн. (по накладній №1847 від 11.07.2021 року).

Решта суми боргу у розмірі 167 572,76 грн. відповідачем оплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

При цьому, ФОП Івановою Тамарою Володимирівною припинено підприємницьку діяльність - 02.09.2021 про що здійснено запис №002048340 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у постанові від 04.09.2019 у справі №640/16902/18, з 15 грудня 2017 року, що є датою набрання чинності ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем (див. пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (див. пункт 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №910/8729/18).

Оскільки спірні правовідносини виникли щодо виконання фізичною особою-підприємцем умов господарського договору, зобов`язання за яким у відповідачки з втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинилися, даний спір належить до юрисдикції господарського суду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За своєю правовою природою правочин, укладений між сторонами, є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.6 договору покупець здійснює розрахунки на умовах відстрочки платежу терміном 5 календарних днів з моменту отримання партії товару покупцем.

Як вже вказувалося, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму в розмірі 186 631,34 грн. згідно накладних на відпуск товару та товарно-транспортних накладних, а саме: №1847 від 11.07.2021 року на суму 58 008,24 грн; №1951 від 21.07.2021 року на суму 33 489,12 грн (ТТН №1951 від 21.07.2021 року); №2018 від 28.07.2021 року на суму 61 802,64 грн (ТТН №2018 від 28.07.2021 року); №2088 від 04.08.2021 року на суму 18 998,88 грн (ТТН №2088 від 04.08.2021 року); №2121 від 08.08.2021 року на суму 15,26 грн (ТТН №2121 від 08.08.2021 року); №2122 від 08.08.2021 року на суму 14 317,20 грн (ТТН №2122 від 08.08.2021 року).

В апеляційній скарзі відповідач вказує про відмінність підписів, які містяться на вказаних накладних №1847, №1951, №2018, №2088, №2121, №2122, від підпису відповідача.

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.

Так, на накладних №1847, №1951, №2018, №2121, №2122 в графі "Отримав" міститься прізвище - Іванова Т.В. та стоїть підпис, належність якого відповідачу скаржник заперечує. При цьому, відбитки печатки відповідача на вказаних накладних відсутні.

Щодо заперечень апелянта проти належності йому підпису на накладній №2088, то колегією суддів вони не приймаються з огляду на наявність засвідчення вказаного підпису печаткою відповідача. Доводів того, що вказана печатка протиправно вибула з його володіння, скаржником не наведено.

Також, колегією суддів враховується, що підпис від вантажоодержувача на ТТН №2018 від 28.07.2021 року, в якій в свою чергу, міститься посилання на накладну №2018, підписання якої відповідач заперечує, скріплено печаткою останнього.

Стосовно накладної №1847, про відмінність підпису на якій від підпису відповідача вказує апелянт, то зазначена накладна була частково сплачена скаржником, а тому заперечення в наведеній частину судом не приймаються.

Стосовно решти накладних, а саме №1951, №2121, №2122, в контексті оцінки доводів апелянта про відмінність підписів на них від підпису відповідача, а також дослідження обставин отримання останнім товару за накладними, на підставі яких пред`явлені позовні вимоги у даній справі, колегією суддів враховується наступне.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з подальшими змінами):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15).

Апеляційний господарський суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем подано до суду першої інстанції також копії податкових накладних: №84 від 11.07.2021; №196 від 21.07.2021; №264 від 28.07.2021; №47 від 04.08.2021; №76 від 08.08.2021; №77 від 08.08.2021, а також квитанції про їх реєстрацію ДПС України в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд вказує, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Крім того, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України, як у редакції від 27.02.2018 так і від 22.03.2018, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 названого Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Колегією суддів встановлено, що згідно вказаних податкових накладних позивачем відображались господарські операції зі спірних поставок товару протягом липня - серпня 2021 року.

Отже, апеляційний суд вважає, що наданими позивачем доказами у сукупності (накладними на відпуск товару, ТТН, податковими накладними, довідкою про рух коштів) підтверджуються обставини поставки товару відповідачу на заявлену до стягнення суму.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі №910/15868/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 22.07.2022 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

Л.В. Кропивна