ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.07.2022 Справа №905/173/22

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при помічнику (за дорученням) Лабуня С.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУД ВІН ХХІ", смт.Васищеве, Харківська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИВИКОМ", м.Краматорськ, Донецька область

про стягнення 151593,38грн.

за відсутності представників сторін

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГУД ВІН ХХІ", звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИВИКОМ" про стягнення заборгованості за поставлений товар в загальній сумі 151593,38грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу, укладеним у спрощеній формі, в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару на підставі видаткової накладної №0908/009 від 09.08.2019.

Ухвалою від 25.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 22.02.2022, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Ухвалою від 22.02.2022 розгляд справи відкладено на 10.03.2022.

Судове засідання, призначене на 10.03.2022 не відбулося внаслідок обставин того, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан, який в подальшому було продовжено, в тому числі з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

В той же час Наказом Голови Господарського суду Донецької області №20 від 28.02.2022 Про встановлення особливого режиму роботи Господарського суду Донецької області у зв`язку із загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись статтею 3 Конституції України, статтю 29 Закону України Про судоустрій і статус суддів, рішенням Ради суддів України №9 від 24 лютого 2022 року, враховуючи положення Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24 лютого 2022 року, розпоряджень Харківської обласної військової адміністрації, прийнятих відповідно до статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану, установлено особливий режим роботи Господарського суду Донецької області в умовах воєнного стану та запроваджено тимчасово, до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України, обмеження доступу до приміщення суду.

Ухвалою від 23.06.2022 судове засідання призначено на 19.07.2022, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. рекомендовано у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці представників учасників справи подавати до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності за наявними матеріалами в порядку частини третьої статті 196 Господарського процесуального кодексу України. Повідомлено учасників справи, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі «Електронний суд».

08.07.2022 на електронну адресу суду, з накладанням кваліфікованого електронного цифрового підпису, від представника позивача надійшли:

- заява б/н від 04.07.2022 про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами;

- клопотання б/н від 04.07.2022 про долучення до матеріалів справи письмових доказів в підтвердження понесених позивачем судових витрат у зв`язку із розглядом справи.

18.07.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про допущення у позовній заяві опечатки в якій представник позивача просить суд вважати вірною суму 3% річних в розмірі 10 682,37грн.

Від відповідача заяв та/або клопотань до суду не надходило.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали про відкриття провадження у справі від 25.01.2022 була надіслана відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням на адресу його місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримана представником відповідача 01.02.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Вказане свідчить про обізнаність відповідача про наявність судового провадження відносно нього.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач, у визначений судом строк, ані відзив на позовну заяву, ані клопотання про продовження строку на його подання, не подав.

Ухвали суду від 22.02.2022 та від 23.06.2022 були надіслані відповідачу на його адресу електронної пошти. Ухвала від 23.06.2022 також розміщена на офіційній сторінці суду на веб-порталі «Судова влада України».

При цьому суд зазначає про неможливість повідомлення відповідача про місце, час та дату судового засідання, яке призначене на 19.07.2022 телефонограмою, оскільки за номером телефону, який зазначений у відомостях в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо підприємства відповідача у розділі «інформація для здійснення зв`язку», а також у тексті позовної заяви, зв`язок не встановлено.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно із частинами 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду від 25.01.2022, від 22.02.2022 та від 23.06.2022 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно із частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГУД ВІН ХХІ" (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДИВИКОМ" (покупець, відповідач у справі) було укладено у спрощений спосіб договір купівлі-продажу на загальну суму 157545,83грн. без ПДП, з ПДВ 20% 189055,00грн.

01.08.2019 позивач виставив відповідачу рахунок на оплату №3319 на суму 189055,00грн.

За твердженнями позивача, за видатковою накладною №0908/009 від 09.08.2019 та товарно-транспортною накладною №Р0908/009 від 09.08.2019 позивачем як постачальником було поставлено відповідачу за адресою: Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Шкадінова, буд.36, товар блоки віконні із ПВХ, загальною вартістю 189055,00грн. з ПДВ 20%.

Технічні показники та вимоги до товару узгоджені сторонами договору в додатку до накладної №0908/009 від 09.08.2019.

Видаткову накладну, товарно-транспортну накладну та додаток до видаткової накладної підписано представниками постачальника та покупця (отримувача), підписи представників скріплені печатками. Видаткова накладна підписана без заперечень та зауважень, зокрема, щодо кількості, якості товару. Товарно-транспортна накладна містить посилання на видаткову накладу №0908/009 від 09.08.2019.

Відповідач на підставі виставленого рахунку №3319 від 01.08.2019 платіжними дорученнями №4043 від 02.08.2019 на суму 30000,00грн., №5006 від 10.03.2021 на суму 11000,00грн., №5119 від 23.04.2021 на суму 30000,00грн., перерахував позивачу 71000,00грн.

У зв`язку із несплатою відповідачем у повному обсязі вартості отриманого товару, позивач 01.10.2021 звернувся до відповідача з претензією вих.№2209/02 від 22.09.2021 про сплату заборгованості по рахунку на оплату №3319 від 01.08.2019.

В якості доказів направлення претензії до матеріалів позовної заяви додані копії опису вкладення у цінний лист, накладної АТ «Укрпошта» від 01.10.2021. В якості доказів отримання відповідачем претензії до позовної заяви надана копія витягу з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо інформації стосовно відстеження поштового відправлення (претензії) за трек-номером, яке направлялось рекомендованою кореспонденцією відповідачу. Згідно вказаної інформації поштове відправлення вручено адресату 05.10.2021. Однак вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, у зв`язку із не належним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару та наявністю несплаченої заборгованості по рахунку на оплату №3319 від 01.08.2019, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 151 593,38грн., в тому числі: 118 055,00грн. - основний борг, 10682,37грн. - 3% річних, 22856,01грн. - інфляційні втрати.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору у спрощений спосіб, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту першого статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №3319 від 01.08.2019 на суму 189055,00грн. та передано, а відповідачем прийнято товар на відповідну суму 189055,00грн., що підтверджується видатковою та товарно-транспортною накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень і зауважень та скріплені печатками.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача будь-яких претензій та повідомлень про порушення позивачем умов поставки товару.

Відповідач на підставі виставленого рахунку платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи, перерахував позивачу 71000,00грн.

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, розрахунку за поставлений позивачем товар в повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 118 055,00грн.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем в повному обсязі обов`язку з оплати поставленого позивачем товару, що відповідачем не спростовано, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 118 055,00грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 3% річних у загальному розмірі 10682,37грн. Вказані нарахування здійснено позивачем на суму боргу в розмірі 159055,00грн. за період 10.08.2019 по 09.03.2021, на суму боргу в розмірі 148055,00грн. за період з 10.03.2021 по 22.04.2021 та на суму боргу 118055,00грн. з 23.04.2021 по 14.01.2021.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% судом встановлено, що розрахунок 3% річних є арифметично вірним та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю в сумі 10682,37грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами частини 2 пункту 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку інфляційних втрат позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 22856,01грн. Вказані нарахування проведені на суму боргу 159055,00грн. за період 01.09.2019 09.03.2021, на суму 148055,00грн. за період 10.03.2021 - 22.04.2021, на суму 118055,00грн. за період 23.04.2021 31.12.2021.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, з урахуванням вищевказаних положень, судом встановлено, що їх розмір складає 23498,69грн., що є більшим ніж заявлено позивачем, однак, враховуючи принцип диспозитивності господарського процесу та те, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі 22856,01грн.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм відповідну юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500,00грн.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (правова позиція Верховного Суду, викладена у додатковій постанові від 24.06.2019 №904/64/18).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 20.12.2019 у справі №903/125/19.

Як зазначено вище, відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, суд враховує, що підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв`язку між сплаченими (або належними до сплати) замовником спеціалісту у галузі права коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження судової справи.

На підтвердження заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 7500,00грн. до суду надано: ордер серії ВВ №1019166 на надання правничої (правової) допомоги, копію договору про надання правничої допомоги адвоката від 01.12.2021, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛГ №000844, акт №б/н від 04.07.2022 виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги адвоката.

З наданих документів вбачається, що 01.12.2021 між адвокатом Валєєвою М.В. та ТОВ «ГУД ВІН ХХІ», як клієнтом, укладено договір про надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 1.1. договору виконавець зобов`язується надати правничу допомогу клієнтові з питань виконання господарських зобов`язань, що виникли між клієнтом та ТОВ «ДИВИКОМ» у зв`язку із постачанням товарів згідно із видатковою накладною №0908/009 від 09.08.2019.

Клієнт зобов`язується оплатити роботу виконавця на умовах, визначених цим договором (пункт 3.1. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору за надання правничої допомоги по цьому договору клієнт виплачує виконавцеві гонорар у фіксовому розмірі.

Розмір гонорару становить 7500,00грн. Клієнт здійснює оплату за цим договором у готівковій або безготівковій формі протягом 2-х (двох) календарних днів з дня винесення судом рішення у відповідній справі. Факт оплати гонорару підтверджується квитанцією до касового ордеру, що видається виконавцем або квитанцією (платіжним дорученням) про перерахування суми гонорару на рахунок виконавця (пункти 4.2., 4.3. договору).

Згідно пункту 4.4. договору підставою для оплати є підписаний сторонами акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт).

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (пункти 6.2., 6.3. договору).

04.07.2022 сторонами підписаний акт виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги адвоката.

В акті зазначений перелік виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), кількість витраченого часу на виконання робіт, погодинна вартість робіт та загальна їх вартість, яка складає 7500,00грн., що відповідає умовам договору.

За приписами частини 6 статті 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не скористався своїм правом на надання своїх доводів і заперечень на клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в т.ч. клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не надав.

Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведених положень процесуального законодавства, проаналізувавши зміст вищевказаних доказів, наданих позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, беручи до уваги обставини даної справи щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу, понесені ТОВ «ГУД ВІН ХХІ» підлягають стягненню з відповідача в сумі 7500,00грн.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 165, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУД ВІН ХХІ", смт.Васищеве, Харківська область, до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИВИКОМ", м.Краматорськ, Донецька область про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 151593,38грн., в тому числі: 118 055,00грн. - основний борг, 10682,37грн. - 3% річних, 22856,01грн. - інфляційні втрати, задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИВИКОМ" (84313, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Шкадінова, будинок 36; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУД ВІН ХХІ" (62495, Харківський р-н., селище міського типу Васищеве, вулиця Овочева, будинок 1А; ) основний борг в сумі 118055,00грн., 3% річних в сумі 10682,37грн., інфляційні втрати в сумі 22856,01грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 2270,00грн. та витрати на професійну правову допомогу в сумі 7500,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Рішення складено та підписано 19.07.2022.

Суддя М.О. Лейба