ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2022 року м.Дніпро Справа № 908/2656/21

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Іванова О.Г., Чус О.В.

при секретарі судового засідання Ковзикові В.Ю.

Учасники процесу не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2021 року у справі №908/2656/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрінтех" (вул. Воложанівська, буд. 43, кв. 7, м. Харків, 61064; адреса для листування: пр. Юрія Гагаріна, буд. 20, офіс 2319, м. Харків, 61001)

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71504)

про стягнення 2 312 111, 69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрінтех" звернувся до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із позовом про стягнення 2 134 000,00 грн. заборгованості, 132 307,20 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з лютого по липень 2021, 45 804,49 грн. 3% річних, нарахованих за період з 23.01.2021 по 13.09.2021.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.12.2021 року у справі № 908/2656/21 позов задоволено частково.

Суд стягнув з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрінтех" 2 034 000 (два мільйони тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, 104 999 (сто чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 33 коп. інфляційних втрат, 39 093 (тридцять дев`ять тисяч дев`яносто три) грн. 21 коп. 3% річних, 32 671 (тридцять дві тисячі шістсот сімдесят одна) грн. 39 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Провадження у справі у частині стягнення 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. основного боргу закрито.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2021 у справі № 908/2656/21 в частині стягнення з Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 104 999,33 грн. інфляційних втрат, 39 093,21 грн. 3 % річних та 32 671,39 грн. судового збору та відмовити Позивачу - ТОВ "НВП "Укрінтех" в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат і судового збору.

В обгрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме статей 530, 625 Цивільного кодексу України, неповне з`ясування обставин, що маються значення для справи.

Апелянт вказує на те, що судом неправильно визначено строки оплати поставленого товару, дійшов неправильного висновку про порушення відповідачем господарського зобов`язання зі сплати суми ПДВ в розмірі 439 000грн.00коп.

Зокрема, апелянт вважає, що зобов`язання щодо здійснення розрахунку з ТОВ «НВП «Укрінтех» у розмірі ціни товару без ПДВ виникло у ВП ЗАЕС 23.12.2020 (дата поставки товару, визначеного в п.1.1 Договору).

Отже, початком строку для розрахунку ціни товару без урахування ПДВ в розмірі - 2 195 000,00 грн. є 23.12.2020, кінцем строку є 23.02.2021 (з урахуванням норм статей 253, 254 ЦК України, частин 1,4 статті 116 ГПК України).

Оскільки судом не правильно встановлено строк оплати ПДВ, то обов`язок ВП ЗАЕС з оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не набув характеру прострочення, що виключає можливість кваліфікації його поведінки як порушення зобов`язання, та, відповідно, здійснювати нарахування 3% річних на суму ПДВ за договором, в зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про правомірність нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2021 у справі № 908/2656/21 в частині стягнення з Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 104 999,33 грн. інфляційних втрат, 39 093,21 грн. 3 % річних та 32 671,39 грн. судового збору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2021 року у справі №908/2656/21.

Справу призначено до розгляду на 04.04.2022 об 09:30, в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: проспект Дмитра Яворницького, будинок № 65, м. Дніпро, 49000 (зала судового засідання №207).

Розгляд справи 04.04.2022 року не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.04.2022 розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2021 року у справі №908/2656/21 призначено в судове засідання на 06.06.2022 об 09:30 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2022року розгляд апеляційної скарги відкладено на 20.07.2022рік о 9-00 год.

10 червня 2022 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану, яке обгрунтовано тим, що з 28.02.2022 року у регіоні за місцем знаходження ВП ЗАЕС розпочались активні бойові дії, внаслідок яких 04.03.2022 року Енергодарська міська територіальна громада Запорізької області ( в межах якої розташовані виробничі потужності та органи управління Відповідача) тимчасово окупована російськими військами, що позбавляє можливості відповідача прийняти участь в судовому засіданні з розгляду справи в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду.

Можливість участі відповідача в судовому засіданні з розгляду справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів також відсутня через нестабільну роботу інтернет зв`язку та умови перебування стратегічного об`єкту під ефективним контролем окупантів.

Розглянувши дане клопотання, колгія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 25.05.2022року на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява від Державного підприємства національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електричена станція" про відкладення розгляду справи , призначеної на 06.06.2022 року, у зв`язку з неможливістю учасників справи та їх представників прибути до суду через небезпеку для життя в умовах воєнної агресії проти України та воєнного стану,окупації міста Енергодара, яке було задоволено, та розгляд справи відкладено на 20.07.2022 року.

10 червня 2022 року від відповідача знов надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану.

Положеннями пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Об`єктивними критеріями розумності строків є: 1) розгляд та вирішення справи у строки, визначені законом; 2) розгляд та вирішення справи у найкоротші з можливих строків; 3) здійснення процесуальних дій та ухвалення судом процесуальних рішень, а також виконання процесуальних обов`язків учасниками справи з безумовним дотриманням встановлених законом або визначених судом строків; 4) своєчасне виконання судового рішення, яке набуло законної сили, зокрема, відкриття виконавчого провадження, а також вжиття заходів до повного виконання рішення суду; 5) можливість відступлення від визначених законом або встановлених судом строків лише з об`єктивних причин, що зумовлені непереборними обставинами, незалежними від волі та поведінки суду та/або учасників справи.

Вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Згідно статті 273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, у даному спорі - з 21.02.2022 року.

З наведеного вбачається, що Господарським процесуальним кодексом України визначені строки, протягом яких має бути вирішений спір.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач обізнаний про час та місце розгляду справи, його клопотання про відкладення розгляду справи було задоволено, явка сторін в умовах воєного стану судом не визнавалась обов`язковою, у своїх клопотаннях відповідач не зазначає об`єктивних причин неможливості розгляду справи без його участі, не заявляє про необхідність долучення нових доказів, або нових, не врахованих судом першої інстанції, обставин.

В той же час, статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

На теперішній час строк розгляду справи № 908/2656/21 сплив.

При цьому, відповідач мав достатньо часу для надання відповідних доказів на підтвердження своєї правової позиції, матеріали справи є достатніми для перевірки правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а характер спірних правовідносин і предмет доказування у справі не вимагають обов`язкової участі відповідача за умов його належного повідомлення.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Підстави для відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану в Україні відсутні, оскільки:

- така обставина не є підставою для відкладення чи зупинення розгляду справи відповідно до вимог ГПК України;

- строк розгляду апеляційної скарги визначений цим Кодексом;

- відповідно до статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені;

- згідно з статтею 64 Конституції України в умовах воєнного стану права і свободи, передбачені статтею 55 цієї Конституції, не можуть бути обмежені.

За наведених обставин, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

20.07.2022 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрінтех" (постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (покупець) укладено договір поставки товару № 401(1)20УК від 03.11.2020/53-121-01-20-09892 від 18.11.2020.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар згідно з наведеною у зазначеному пункті договору специфікацією (оптико-емісійний спектрометр) на загальну суму 2634000,00 грн. з ПДВ.

Умовами п. 1.2 договору сторони визначили, що строк поставки товару: грудень 2020.

Відповідно до п. 3.1 договору, ціна договору складає 2195000,00 грн., крім того ПДВ 20% - 439000,00 грн., загальна ціна договору складає 2634000,00 грн. (з ПДВ).

Згідно з п. 3.2, розрахунок за товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) (пункт 3.3).

За пунктами 4.1-4.3, 4.5 договору, поставка товару відбувається на умовах відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010 на умовах DDР - м. Енергодар, вул. Промислова, 133, склад № 4, одержувач товару: ЗВ ВП "Складське господарство" ДП НАЕК "Енергоатом", м. Енергодар. Поставка товару відбувається в строк згідно п. 1.2 цього договору. Товар, що поставляється, повинен супроводжуватись наступними документами: а) видаткова накладна - 3 прим., б) рахунок-фактура. Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством, з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Електронна адреса для листування в рамках адміністрування ПДВ:

На виконання умов укладеного договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар (оптико-емісійний спектрометр, 1 шт.) на суму 2 634 000,00 грн. на підставі видаткової накладної № УК528 від 23.12.2020, товарно-транспортної накладної № РУК-528 від 23.12.2020.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар: 24.05.2021 у сумі 200000,00 грн., 26.05.2021 у сумі 200000,00 грн., 07.06.2021 у сумі 100000,00 грн., всього у загальній сумі 500000,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з листами (претензіями) від 04.06.2021, від 17.06.2021, від 30.06.2021, від 08.07.2021, якими вимагав погасити заборгованість за договором.

У відповідях на листи, відповідач зазначив про несвоєчасність та неповноту розрахунків за договором через низький рівень розрахунків за електроенергію, відпущену ДП "НАЕК "Енергоатом" до оптового ринку (листи від 14.06.2021, від 28.07.2021).

Після подання до господарського суду позовної заяви позивачем було перераховано на рахунок позивача 100000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 15739 від 23.09.2021.

Звертаючись до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із позовом про стягнення 2 134 000,00 грн. заборгованості, 132 307,20 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з лютого по липень 2021, 45 804,49 грн. 3% річних, нарахованих за період з 23.01.2021 по 13.09.2021, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрінтех" посилався на те, що за умовами договору № 401(1)20УК/53-121-01-20-09892 від 03.11.2020 позивачем була здійснена поставка товару на суму 2 634 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № УК528 від 23.12.2020, а тому останнім днем сплати вартості товару відповідно до п. 3.2 договору є 22.01.2021.

Проте, відповідач товар оплатив частково, заборгованість станом на 13.09.2021 склала 2 134 000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, та стягуючи на користь позивача 2034000,00 грн. заборгованості, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не сплатив зазначену суму за поставлений товар.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем після подання позовної заяви до суду здійснено оплату 100 000,00 грн. основного боргу.

Стягуючи на користь позивача 3% річних у сумі 39093,21грн., господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивачем неправильно визначено початок періоду нарахування річних з 23.01.2021, оскільки останнім днем для розрахунку за поставлений товар було 22.02.2021 (з урахуванням вихідних днів).

Відтак, прострочення з оплати настало 23.02.2021, відповідно, 3% річних у межах заявленого позивачем періоду (з 23.02.2021 по 13.09.2021) складає 39093,21 грн.

Зробивши перерахунок інфляційних втрат у межах заявленого позивачем періоду (з березня 2021 по травень 2021 на суму боргу 2 634 000,00 грн. та з червня 2021 по липень 2021 на суму 2 134 000,00 грн.) суд першої інстанції обгрунтовано стягнув на користь позивача 104 999,33 грн.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише відповідачем і лише щодо стягнення інфляційних та 3% річних, колегія суддів саме в цій частині здійснює апеляційний перегляд рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру стягнутих інфляційних та 3% річних з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом першої інстанції і не оспорювалось сторонами, на момент розгляду справи в суді першої інстанції, заборгованість відповідача за договором поставки, складає 2 034 000 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору, розрахунок за товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки, тобто, останнім днем сплати вартості товару відповідно до п. 3.2 договору є 22.01.2021.

Відтак, прострочення з оплати настало 23.02.2021, відповідно, 3% річних слід розраховувати з 23.02.2021, а тому 3% річних у межах заявленого позивачем періоду (з 23.02.2021 по 13.09.2021) складає 39093,21 грн., як правильно зазначив суд першої інстанції.

Оскільки прострочення оплати у лютому 2021 становить менше половини місяця, то у межах заявленого позивачем періоду (з березня 2021 по травень 2021 на суму боргу 2 634 000,00 грн. та з червня 2021 по липень 2021 на суму 2 134 000,00 грн.) на користь позивача підлягає стягненню 104 999,33 грн. інфляційних втрат, як правильно зазначив суд першої інстанції.

При цьому, доводи відповідача про те, що обов`язок відповідача з оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не набув характеру прострочення, що виключає можливість кваліфікації його поведінки як порушення зобов`язання, та, відповідно, здійснювати нарахування 3% річних на суму ПДВ за договором, є неспроможними з огляду на наступне.

Так, положення договору, які визначають його ціну (вартість товару), що підлягає сплаті покупцем за поставлений товар, не розділяють вартість самого товару та суму ПДВ, що підлягає сплаті.

Аналіз положень договору дає змоги дійти висновку, що сума податку на додану вартість, зазначена у п. 3.3. договору включається у загальну ціну товару, зазначену у п. 3.2. договору, а тому вказана сума підлягає сплаті разом з вартістю поставленого товару.

Положення п. 3.3 договору щодо оплати покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати повної вартості товарів, в тому числі і суми ПДВ, оскільки згідно ч. 1 ст. 188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни товару і не підлягає відокремленню.

Зазначення у п. 3.3 договору, що оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не змінює строку щодо оплати товару в частині суми ПДВ.

У даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної, у разі чого покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 60-ти календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до п. 7.8 договору, лише у випадку відсутності зареєстрованої податкової накладної в ЄРПН у встановлений Податковим кодексом строк, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену пунктами 1.1 та 3.1 цього договору на суму ПДВ.

Як встановлено судом першої інстанції, постачальник належним чином оформив податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому, оскільки товар у повному обсязі (на суму 2634000,00 грн.) був поставлений відповідачу 23.12.2021, відтак кінцевим строком оплати товару з урахуванням суми ПДВ було 22.02.2021.

Інші доводи апелянта є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Запорізької області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2021 року у справі №908/2656/21 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.07.2022року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя О.В.Чус