ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2022 р. м. Київ Справа № 911/525/22

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Д.С.Бабяка, розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Бойка Віталія Івановича, Черкаська область, с. Глибочок

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Заруддя-Агро», Київська область, Іванківський район, с. Мусійки

про стягнення заборгованості

представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/525/22 за позовом Фізичної особи-підприємця Бойка Віталія Івановича б/н від 14.02.2022 року (вх. №515/22 від 18.02.2022) (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Заруддя-Агро» (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг №10-Д-3-29 від 11.03.2019 року у сумі 310500,00 грн.

Ухвалою суду від 22.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/525/22 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.03.2022 року.

Судове засідання, призначене на 29.03.2022 року, не відбулося.

Ухвалою суду від 03.05.2022 року підготовче засідання призначено на 14.06.2022 року.

До суду від позивача електронною поштою надійшло клопотання б/н від 13.06.2022 року (вх. №6730/22 від 14.06.2022) про відкладення розгляду справи.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 14.06.2022 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.

Ухвалою суду від 14.06.2022 року підготовче засідання відкладено на 05.07.2022 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 05.07.2022 року (вх. №7923/22 від 05.07.2022 ) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 05.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі №911/525/22 та призначено розгляд справи на 19.07.2022 року.

Позивач повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 19.07.2022 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

До суду від відповідача електронною поштою надійшло клопотання б/н від 19.07.2022 року (вх. №8847/22 від 19.07.2022) про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву, відзив б/н від 19.07.2022 (вх. №8845/22 від 19.07.2022), клопотання б/н від 19.07.2022 (вх. №8843/22 від 19.07.2022) про повернення до стадії підготовчого засідання, клопотання б/н від 19.07.2022 (вх. №8844/22 від 19.07.2022) про витребування оригіналів документів для огляду, клопотання б/н від 19.07.2022 (вх. №8848/22 від 19.07.2022) про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, заява б/н від 19.07.2022 (вх. №8846/22 від 19.07.2022) про проведення судового засідання 19.07.2022 року без участі представника відповідача, а у разі відмови у задоволенні поданих клопотань не переходити до судових дебатів.

Судом враховано, що ухвали Господарського суду Київської області направлялись учасникам справи на юридичні адреси згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, ухвали суду у справі офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua. Інформацію про розгляд справи №911/525/22 оприлюдено на сайті «Судова влада України».

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Заруддя-Агро» (за договором - замовник) та Фізичною особою-підприємцем Бойком Віталієм Івановичем (за договором - підрядник) 11.03.2019 року укладено Договір про надання послуг №10-Д-3-19 (далі Договір), згідно умов п. 1.1. якого, підрядник зобов`язується на свій ризик виконати завдання замовника з використанням своїх матеріалів та обладнання, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити послуги з підготовки ґрунту дискуванням під посіви зернових на земельній ділянці, розташованій за адресою: с. Мусійки, яка належить замовнику, площею 160,50 га та перевантажити кукурудзу врожаю 2018 року зі складу на автотранспорт покупця.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору, ціна Договору складає 310000,00 грн. Підрядник є платником єдиного податку. Роботи, які передаються замовнику за даним Договором підлягають оплаті до 31.12.2019 року.

Згідно п. 3.1 Договору, строк виконання робіт становить 10 (десять) робочих днів з моменту укладення Договору або за домовленістю сторін.

Підрядник зобов`язаний своїми силами і засобами виконати усі роботи в обсязі і в строки, передбачені цим Договором, і здати роботи замовнику в стані, що відповідає умовам цього Договору та чинному законодавству України. Замовник зобов`язаний оплатити підряднику роботи, передбачені пунктом 2.1 цього Договору, в розмірах і в строки, встановлені цим Договором (п.п. 3.1.1, 3.2.1 Договору).

В п. 7.1 Договору сторони погодили, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору ним було надано відповідачу послуги (сільськогосподарські механізовані роботи), а саме, роботи з підготовки ґрунту дискуванням під посів зернових на земельній ділянці площею 16,5 га на суму 160500,00 грн., що підтверджується Актом здачі-прийняття виконаних робіт від 29.03.2019, а також, надано послуги (сільськогосподарські механізовані роботи) по перевантаженню кукурудзи врожаю 2018 року у обсязі 150 т. на суму 150000,00 грн., що підтверджується Актом здачі-прийняття виконаних робіт від 11.03.2019 року. Зазначені Акти здачі-прийняття робіт підписано представниками обох сторін без зауважень та скріплено їх печатками.

Однак, як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання з оплати наданих послуг не виконав у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість за надані послуги у сумі 310500,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу б/н від 28.01.2022 року про сплату заборгованості у сумі 310500,00 грн. (докази надіслання наявні в матеріалах справи). Однак, зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та реагування, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 310500,00 грн.

У поданому відзиві відповідач, зазначаючи про безпідставність позовних вимог, обґрунтованих заперечень та належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного не подав. Доказів на підтвердження того, що послуги, зазначені у Договорі, позивачем не надавались, а відповідачем отримані, не подано.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги у сумі 310500,00 грн. станом на день прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт надання позивачем відповідачу послуг документально підтверджено, отримання відповідачем послуг не спростовано, тому, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 310500,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З приводу поданого представником клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та зупинення провадження у справі, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду клопотання, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), одним із завдань підготовчого провадження є визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі висновків експертів.

Таким чином, процесуальні дії по призначенню судової експертизи є діями, спрямованими на збирання доказів, що згідно з приписам статей 177, 182 ГПК України є завданням підготовчого провадження. Відповідно, дії, спрямовані на збирання доказів можуть бути вчинені на стадії проведення підготовчого засідання, у той час як дане клопотання заявлено відповідачем після закриття підготовчого провадження на стадії розгляду справи по суті.

Так, відповідач, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Про розгляд даної справи судом відповідач був обізнаний, про що також свідчать наявні у матеріалах справи клопотання про відкладення розгляду справи.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 182 ГПК України встановлено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

У той час, як завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ч. 1 ст. 194 ГПК України).

Ухвалою суду 05.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.07.2022 року.

Згідно ч. 3 ст. 195 ГПК України, провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 227 та п. 1 ч. 1 ст. 228 цього Кодексу.

Процедура повернення до підготовчого засідання з метою призначення судової експертизи чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачена.

Таким чином, питання про призначення судової експертизи має порушуватись стороною на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГПК України, розпочавши розгляд справи по суті головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Відповідачем не надано клопотання про поновлення процесуального строку для подачі клопотання про призначення у справі судової експертизи та не наведено поважних причин для поновлення строку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем у клопотанні не доведено наявність обставин, що мають значення для справи, та переконливих аргументів неможливості звернення із ним на стадії підготовчого провадження, а тому, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи. Також, дослідивши обставини справи і доводи відповідача, викладені у клопотанні про призначення експертизи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування в межах заявленого позову.

Вчинення правочину між сторонами, на думку суду, підтверджується наявністю не лише підписів на спірному договорі, але і наявністю відтисків печаток, як юридичної особи позивача, так і відповідача.

Разом з тим, судом прийнято до уваги, а відповідачем не заперечується, що відтиск печатки на спірному договорі належить відповідачу. Так, матеріалами справи підтверджується, що підписання правочину директором відповідача підтверджується наявністю на спірному договорі відтиску печатки відповідача, як юридичної особи. Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Отже, враховуючи наявність на оскаржуваному договорі печатки товариства та враховуючи той факт, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що печатка товариства використовувалась проти волі відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23.07.2019 року у справі №918/780/18

Також суд зазначає, що враховуючи заперечення щодо підписання спірного договору, відповідачем не спростовано факту отримання послуг. Отже, встановлення факту підписання або не підписання Договору, що є предметом даного спору, не змінює спірні правовідносини між позивачем та відповідачем і не впливає на обставини, що дійсно мають значення для даної справи.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно ч. 2 ст. 77 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що підроблення документів складає склад злочинів, передбачених ст. 358, 366 Кримінального кодексу України. А встановлення факту підроблення документу та вини особи у вчиненні відповідного злочину може підтверджуватися лише вироком суду в кримінальній справі.

Виходячи із змісту ч. 6 ст. 75 ГПК України, при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, для господарського суду є обов`язковим вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Таким чином, при встановленні події підроблення підпису в договорі преюдиціальне значення для господарського суду має лише вирок суду у кримінальній справі.

Відповідачем не надано до матеріалів справи належного доказу на підтвердження його сумніву або іншого доказу, що встановлював би факт підроблення його підпису у спірному Договорі, а саме, вироку суду у кримінальній справі з цього питання. Відповідачем не доведено факту (події) підробки його підпису жодними належними та допустимими доказами, не надано також доказів, що викликали б у господарського суду сумніви у справжності його підпису на спірному Договорі.

Крім того, не надано жодних інших доказів в підтвердження факту підроблення підпису, а саме, звернень відповідача до позивача з вимогами про надання пояснень щодо існування спірного договору, звернень відповідача до правоохоронних органів з заявами про встановлення ним факту підроблення підпису на договорі, тощо.

Відповідачем не доведено факту (події) підробки його підпису жодними належними та допустимими доказами, не надано також доказів, що викликали б у господарського суду сумніви у справжності його підпису на спірному Договорі. Доказів на підтвердження того, що послуги, зазначені у Договорі згідно здачі-прийняття виконаних робіт, не відображено у бухгалтерських документах та відповідачем не отримані, відповідач не надав.

До клопотання не подано належних доказів та обґрунтування в контексті умов, визначених ст. 99 ГПК України.

Таким чином, Договір про надання послуг №10-Д-3-19 від 11.03.2019 року є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Стосовно клопотання відповідача про витребування оригіналу Договору про надання послуг №10-Д-3-19 від 11.03.2019 року, суд зазначає наступне.

До позовної заяви долучено копії документів, які завірені належним чином із дотриманням вимог, встановлених процесуальним законом та п. 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації». Щодо відсутності у відповідача оригіналів документів, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд зазначає, що зважаючи на характер таких документів, їх оригінали повинні були б зберігатись у відповідача при належному веденні документообігу. Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у нього оригіналів документів, оскільки, факт відсутності у відповідача оригіналів документів не звільняє його від обов`язку оплатити надані послуги згідно актів здачі-прийняття виконаних робіт, які підписані відповідачем без заперечень та скріплені його печатками. Доказів того, що вказані акти не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи суду не надано.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в повному обсязі, а доводи, викладені у клопотанні, спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи викладене, а також, наявність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір заявленої позивачем до стягнення з відповідача заборгованості, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості у розмірі 310500,00 грн. за надані послуги, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи те, що норми Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, були створені належні умови та здійснені всі необхідні дії для надання сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд керується висновками, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Бойка Віталія Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю Заруддя-Агро про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Заруддя-Агро (07211, Київська область, Іванківський район, с. Мусійки, вул. Центральна, буд. 145, ) на користь Фізичної особи-підприємця Бойка Віталія Івановича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 310500 (триста десять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. заборгованості та 4657 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят сім) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.07.2022 року.

Суддя Д.Г. Заєць