ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.07.2022 р. справа № 914/582/22

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Зубкович, розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: заступника керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області, м. Львів,

до відповідача 1: Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача 2: Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Індустріал», м. Львів,

предмет позову: визнання недійсним рішення сільської ради № 4411 від 22.10.2020; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку; припинення речового права права приватної власності на земельну ділянку,

підстава позову: порушення порядку передачі у приватну власність земельної ділянки,

за участю представників:

прокурора: Леонтьєва Наталія Теодорівна,

відповідача 1: ОСОБА_1 ,

відповідача 2: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

встановив:

у проваджені Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява заступника керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області до Львівської міської ради та до Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Індустріал» про визнання недійсним рішення сільської ради № 4411 від 22.10.2020; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку; припинення речового права права приватної власності на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 31.03.2022 відкрито провадження у справі.

03.05.2022 відповідачем 2 подано клопотання про залишення позову без руху з тих підстав, що заявником не сплачено судовий збір за вимогу про припинення речового права права приватної власності на земельну ділянку як за вимогу майнового характеру; що у позовній заяві не визначено зміст заявлених позовних вимог до кожного із відповідачів, що не відповідає п. 4 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України. На підтвердження своєї позиції стосовно заявлення однієї вимоги майнового характеру відповідачем 2 упродовж здійснення підготовчого провадження подавались матеріали судової практики.

26.05.2022 прокурором подано відповідь на відзив відповідача 2, а 11.07.2022 додаткові пояснення у справі.

У судовому засіданні 13.07.2022 за участю представників усіх сторін судом розглянуто клопотання про залишення позовної заяви без руху з урахуванням підсумовуючих пояснень представників і зазначає таке.

Позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, суб`єктний склад цих конкретних спірних правовідносин, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Тому вимога, заявлена для захисту цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до позовної заяви позивач просить визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради № 4411 від 22.10.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Індустріал» земельної ділянки»; скасувати державну реєстрацію права власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Індустріал» на земельну ділянку; припинити речове право право приватної власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Індустріал» на земельну ділянку. Зокрема, враховуючи позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зазначену в постанові від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, прокурором здійснено покликання на положення ч. 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та заявлено дві останні позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку і про припинення речового права права приватної власності на земельну ділянку.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19 звертає увагу, що зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З наведеного суд доходить висновку, що заявлення вимог про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку і припинення речового права права приватної власності на земельну ділянку є єдиним способом захисту прав та інтересів, установленим законом, фактично спрямованим на перехід (повернення) речових прав права власності на земельну ділянку територіальній громаді, яка була власником об`єкта нерухомості до вчинення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем 2.

Стосовно дискусійного питання про майновий чи немайновий характер вимоги про припинення речового права права приватної власності на земельну ділянку суд зазначає таке.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 08.12.2021 у справі № 923/1425/20 про припинення права приватної власності та скасування рішень державного реєстратора вказав, що «оскільки прокурор у позовній заяві просив припинити за АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності на цілісний майновий комплекс вартістю 27387512,00 грн (яка зазначена прокурором у позовній заяві), то відповідно ця позовна вимога має грошовий еквівалент, а тому є вимогою майнового характеру, за яку повинен бути сплачений судовий збір як за вимогу майнового характеру». При цьому Суд здійснив покликання на позиції Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17 (наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову) та Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19.

Суд зауважує, що предметом спору у справі № 910/13737/19 були вимоги про визнання неналежного виконання умов договору поставки від 15 травня 2019 року № 8/19 та зобов`язання ТОВ «Новітнє обладнання» виконати умови цього договору, що не відповідає позовним вимогам, заявленим у цій справі - № 914/582/22. Також Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/13737/19 вказано, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 162, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

Суд звертає увагу, що у справі № 914/582/22 не заявлено позовних вимог про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/1988/20 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на спірне нерухоме майно; припинення речового права Громадської організації на спірне нерухоме майно оцінив позовну вимогу про припинення речового права у конкретному випадку як вимогу немайнового характеру та назвав критерії віднесення такої до немайнової: за свою суттю вона не спрямована на збільшення майна позивача, яке можна оцінити вартісно; вирішення спору не призведе до переходу права власності на майно до іншої особи.

Із положень ст. 163 Господарського процесуального кодексу України та наведених позицій Верховного Суду суд зауважує, що визначення позовної вимоги як майнової чи немайнової здійснюється в кожному конкретному випадку самостійно судом з урахуванням, зокрема, способу захисту, мети і наслідків позову. Так, розцінюючи вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку і припинення речового права права приватної власності на земельну ділянку як вимоги, сформульовані відповідно до приписів ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як єдиний та ефективний спосіб захисту, суд зазначає, що такі у випадку їх задоволення призведуть до зміни (повернення) власника земельної ділянки. За таких обставин суд зазначає, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд зауважує, що за подання позову у цій справі прокуратурою сплачено 7 443,00 грн як за три вимоги немайнового характеру. Проте, дійшовши висновку, що фактично окремо сформульовані позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку і про припинення речового права по своїй суті є однією позовною вимогою майнового характеру, суд зазначає, що при поданні позову сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2 481,00 грн за вимогу немайнового характеру та за вимогу майнового характеру в розмірі 1,5 відсотка ціни позову (вартості земельної ділянки за кадастровим номером :06:007:0001).

Згідно з ч. 1 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно з ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Суд зауважує, що в матеріалах справи немає доказів вартості відповідної земельної ділянки, у зв`язку з чим суд не вказує точну суму судового збору, така буде визначена та сплачена позивачем за правилами, передбаченими пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»: 1,5 відсотка від визначеної вартості майна. Водночас, суд звертає увагу, що 4 962,00 грн судового збору уже зараховані до Державного бюджету, тому прокуратурі необхідно доплатити різницю між визначеною сумою судового збору відповідно до вартості майна та сумою, уже сплаченою (4 962,00 грн).

Також суд вважає, що встановлений вище строк для усунення недоліків позовної заяви після відкриття провадження обєктивно є недостатнім для виокнання вимог ухвали суду. Тому, дотримуючись приниципів розумних строків судового провадження, суд вважає за необхідне надати позивачу час для вчинення ним дій по визначенню вартості спірного майна та сплати судового збору упродовж 10 днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Щодо інших підстав, визначених відповідачем 2 для залишення позову без руху, суд зазначає, що такі є безпідставними, адже в судових засідання за участю прокурора та представника відповідача обговорено та з`ясовано спрямованість позовних вимог до відповідачів.

Крім цього, суд звертає увагу, що остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу є одним із завдань підготовчого провадження.

Верховний Суд у постанові від 5 серпня 2020 року у справі № 177/1163/16-ц підсумовує, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що вимоги відповідача 2, викладені у заяві про залишення позову без руху, є обґрунтованими частково, тому заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 162, 164, 172, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області

ухвалив:

1. Клопотання Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Індустріал» про залишення позовної заяви без руху задовольнити частково.

2. Позовну заяву заступника керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області у справі № 914/582/22 залишити без руху.

3. Встановити заступнику керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області строк 10 днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом доплати судового збору за вимогу майнового характеру.

4. У випадку невиконання вимог даної ухвали позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 20.07.2022.

Суддя Матвіїв Р.І.