ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2022 р. Справа№ 910/15385/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Климця І.О. за ордером;

від відповідача: Баховського М.М. за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 (повний текст складено 28.12.2021) та на додаткове рішення від 11.01.2022

та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КСК ДЕЛЮКС"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2022

у справі №910/15385/21 (суддя Якрмак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КСК ДЕЛЮКС"

про розірвання договору, стягнення 1 224 350,85 грн та виселення,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Укрпрофтур" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КСК ДЕЛЮКС" (далі - відповідач) та просило:

- стягнути борг у розмірі 1 224 350,85 грн;

- розірвати Договір оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений між сторонами, 01 серпня 2017 року (далі - Договір);

- виселити відповідача з нежитлових приміщень атлетичного клубу загальною площею 1907,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Дружби Народів, 5.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконує умови Договору, внаслідок чого станом на 14.09.2021 утворилась заборгованість в сумі 1 224 350,85 грн за період з липня 2020 року по лютий 2021 року, у тому числі: 900 000,00 грн по орендній платі та 324 350,85 грн з компенсації комунальних послуг. Невнесення орендної плати та компенсації за комунальні послуги протягом трьох місяців є підставою для розірвання договору та виселення відповідача із займаних приміщень.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на ненадання позивачем доказів сплати комунальних послуг за утримання переданого в оренду майна та відповідно підстав для їх відшкодування відповідачем у заявлених сумах; невиконання зобов`язання щодо виставлення рахунків-фактур, водночас, зазначив про погашення заборгованості у повному обсязі та відсутність підстав для розірвання договору і виселення його із займаних приміщень. Також відповідачем була подана заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у справі у розмірі 150 000,00 грн

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2021 року у позові відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11 січня 2022 року стягнуто з позивача на користь відповідача 30000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з прийнятими рішенням і додатковим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Укрпрофтур" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувані рішення і додаткове рішення суду та задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач зобов`язаний самостійно отримувати рахунки і їх оплачувати; акти надання послуг підписувались представником виконавця (дочірнім підприємством позивача); матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості в сумі 1 224 350 350,85 грн за період з липня 2020 по лютий 2021 року і після подачі позову вказана сума була повністю сплачена; період, за який заявлені вимоги, включає період несплати відповідачем платежів понад три місяці підряд, що підтверджується актом звірки та є підставою для розірвання договору і виселення відповідача. Щодо додаткового рішення, то заява відповідача про розподіл судових витрат подана порушенням встановленого строку, розмір витрат є завищеним і необґрунтованим.

Також не погодившись з прийнятим додатковим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "КСК ДЕЛЮКС" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення суду в частині відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат і в цій частині постановити нове рішення про задоволення заяви в повному обсязі і стягнення з позивача 120 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач сплатив адвокату 150 000 грн за надання правової допомоги, розмір цих витрат є обґрунтованим, пропорційним до предмету спору та співмірним зі складністю справи.

Розгляд апеляційних скарг позивача та відповідача було об`єднано у одне апеляційне провадження.

За клопотанням представника відповідача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржувані рішення і додаткове рішення суду та задовольнити позов, також заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу відповідача, просив її задовольнити, також заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.08.2017 між Приватним акціонерним товариством "Укрпрофтур", як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "КСК ДЕЛЮКС", як орендарем, був укладений договір про оренду будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) (далі - договір), у відповідності до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду, тобто в тимчасове платне користування, будівлю (або іншу капітальну споруду чи їх окрему частину), нежилі приміщення (далі - "об`єкт"), про що сторонами підписано Акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.10.2017. Вказаний правочин посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гритчиним В.І. та зареєстрований в реєстрі за №424 (а.с.13-21)

Згідно п.2.1 договору визначено, що об`єктом оренди є частина нежитлових приміщень атлетичного клубу (№2-20 пл. 13,9 кв.м, №2-33 пл. 11,4 кв.м, №2-34 пл. 9,9 кв.м, №2-12 пл. 47,8 кв.м. №2-13 пл. 78,7 кв.м. №2-30 пл. 8,4 кв.м., №2-29- пл. 8,0 кв.м., № 11 13,5 кв.м., №2-10 пл. 45,6 кв.м., №2.11 пл. 81,6 кв.м, №2-21 пл. 51,1 кв.м, №2-28 пл. 7,5 кв.м, №2-27 пл. 7,3 кв.м, №2-26 пл. 7,4 кв.м, №2-24 пл. 6,3 кв.м, №2,25 пл. 7,6 кв.м, №2-23 пл.16,4 кв.м, №2-22 пл. 15 кв.м, №2-14 пл. 1,3 кв.м, №2-15 пл. 0,9 кв.м., №2-16 пл. 0,8 кв.м., №2-17 пл. 0,8 кв.м., №2-18 пл. 0,9 кв.м., №2-19 пл. 8,1 кв.м., № 1 пл. 29,6 кв.м., №2-1 пл. 3,3 кв.м., №2-2 пл. 97 кв.м., №2-3 пл. 12,8 кв.м, №2-4 пл. 7,8 кв, №2-5 пл. 18,3 кв.м, №2-6 пл. 23,8 кв.м, №2-7 пл. 69,6 кв.м, №2-8 пл. 12,3 кв.м, №2-9 пл. 72,5 кв.м, №3-1 пл. 139,5 кв.м, №3-2 пл. 526,9 кв.м, №3-3 пл. 69,9 кв.м, №1 пл. 29,3 кв.м, №3-4 пл. 101,5 кв.м, №3-5 пл. 11 кв.м, №3-6 пл. 9,6 кв.м. №11 пл. 17,6 кв.м, №3-7 пл. 9,3 кв.м) загальною площею 1907,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Київ, вул. Дружби Народів, 5, та зазначаються в Акті приймання-передачі. Разом з приміщенням в орендне користування може передаватися майно, яке також зазначається в Акті приймання-передачі.

Об`єкт, який передається в оренду, належить орендодавцю - ПрАТ "УКРПРОФТУР" на праві приватної власності (п.2.2 договору).

У подальшому між сторонами були укладені договір від 27.12.2018 про внесення змін та доповнень до договору оренди від 01.08.2017 та договір від 01.04.2019 про внесення змін та доповнень до договору оренди від 01.08.2017 (а.с.22-26).

Пунктом 4.1 договору визначено, що орендар починає сплачувати орендну плату з моменту підписання Акту приймання-передачі об`єкта. На момент укладання договору сторони домовились, що орендна плата за 1 кв.м на місяць буде сплачуватись у розмірі 62 гривні 91 коп., загальним розміром орендної плати 120 000,00 в т.ч. ПДВ. З поступовим підвищенням розміру орендної плати:

- з 01 січня 2018 року 68 гривень 15 коп. за 1 кв. м, загальним розміром орендної плати 130 000,00 гривень 00 коп. в т.ч. ПДВ.

- 01 січня 2019 року 73 гривні 40 коп. за 1 кв. м, загальним розміром орендної плати 140 000,00 гривень 00 коп. в т.ч. ПДВ.

- з 01 січня 2020 року 78 гривень 63 коп. 1 кв.м, загальним розміром орендної плати 150 000,00 гривень 00 коп. в т.ч. ПДВ.

Орендна плата складається з плати за користування об`єктом оренди. Усі платежі за цим договором здійснюються у грошовій одиниці України - гривні. Розмір базової орендної ставки може коригуватись щомісячно на розмір офіційно визначеного індексу інфляції.

Орендна плата за даним договором сплачується Дочірньому підприємству "Київський туристичний готель "Дружба" ПрАТ "Укрпрофтур", який є балансоутримувачем об`єкта оренди.

Відповідно до п. 4.2 договору, орендар зобов`язаний самостійно отримати від орендодавця оформлений рахунок.

Згідно з п. 4.3 договору до настання п`ятого числа кожного поточного календарного місяця оренди об`єкта орендодавець виставляє орендарю рахунок за оренду майна за поточний календарний місяць.

У відповідності до п. 4.4 договору, орендар має сплатити орендну плату протягом трьох банківських днів від дати одержання рахунку, але в будь-якому разі не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця. При цьому орендна плата, вказана у рахунку, є платою за поточний місяць. Визначений сторонами розмір орендної плати включає ПДВ.

Також, відповідно до п. 4.7 договору оплата комунальних послуг та витрати з утримання майна: крім орендної плати, зазначеної в п.4.1 цього договору орендар окремо відшкодовує земельний податок (орендну плату за користування землею) та комунальні послуги (електро, водо теплопостачання, вивіз сміття та ін.) відповідно до фактичного використання орендарем.

Орендар сплачує за комунальні послуги та земельний податок на підставі рахунків, виставлених орендодавцем, протягом трьох банківських днів від дати одержання рахунку, але в будь-якому разі не пізніше 20 числа наступного місяця. Орендар зобов`язаний самостійно отримати від орендодавця, оформлений рахунок за комунальні послуги.

У п.8.1 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, строк оренди починає обчислюватись з дати підписання Акту приймання-передачі об`єкта в оренду та діє до 31 липня 2027 року.

Відповідно до положень п.7.2 договору в редакції договору про внесення змін та доповнень від 27.12.2018, сторонами погоджено, якщо орендар своєчасно не сплатив орендні платежі і платежі за комунальні послуги протягом трьох місяців підряд, орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди без застосування штрафних санкцій відповідно до п.8.11 договору.

Відповідно до п. 8.3 договору в редакції договору про внесення змін та доповнень від 27.12.2018, договір може бути достроково розірвано на вимогу однієї зі сторін за рішенням Господарського суду та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та цим договором.

Орендодавець має право розірвати цей договір без застосування штрафних санкцій, передбачених п.8.11 договору і вимагати повернення об`єкта, якщо орендар не вносить орендну плату протягом 3 (трьох) місяців підряд з дня закінчення строку платежу. У разі відмови орендодавця від цього договору він є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору.

Згідно п. 8.4 договору в редакції договору про внесення змін та доповнень від 27.12.2018, орендодавець має право вимагати дострокового розірвання договору у порядку, встановленому чинним законодавством України та умовами даного договору, і стягнення з орендаря завданих збитків, якщо орендар: використовує об`єкт оренди не за призначенням та не усунув порушення на вимогу орендодавця, не вніс орендну плату та/ або плату за комунальні послуги протягом трьох місяців підряд з дня закінчення строку платежу.

По акту приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.08.2017 позивач передав, а відповідач прийняв приміщення в оренду (а.с.27).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач у позовній заяві зазначив про наявність невиконаного зобов`язання відповідача з оплати орендних платежів та комунальних послуг за період з липня 2020 по лютий 2021 у розмірі 1 224 350,85 грн станом на 14.09.2021, у тому числі: 900 000,00 грн по орендній платі та 324 350,85 грн з компенсації комунальних послуг.

На підтвердження факту наявності заборгованості, а також надання та прийняття послуг, позивач надав підписані між ТОВ "КСК ДЕЛЮКС" та ДП "Київський туристський готель "Дружба" Акт звірки взаємних розрахунків за період з 22.02.2020 по 31.01.2021 (а.с.61-62), акти надання послуг (а.с.29-41) та довідку ДП "Київський туристський готель "Дружба" від 07.09.2021 року №52 (а.с.52).

Посилаючись на невиконання відповідачем обов`язку з оплати орендних платежів, позивач також заявив вимогу про розірвання договору оренди від 01.08.2017 відповідно до п.8.12 та виселення відповідача із займаних по договору нежитлових приміщень.

Крім цього, позивач вказував, що у відповідача існувала заборгованість в сумі 1 171 769,70 грн, у тому числі: 245 007,95 грн по орендні платі за серпень-вересень 2019 року та 926 761,75 грн по компенсації комунальних послуг за період з грудня 2018 по грудень 2019, яка була стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 у справі №910/1140/20, яким також розірвано договір (а.с.42-51).

Однак, в процесі апеляційного розгляду вказаної справи сторонами була укладена мирова угода, затверджена постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2021, якою позивач відмовився від позовних вимог про розірвання договору та стягнення суми боргу в розмірі 1171769,70грн (у зв`язку з її сплатою), а відповідач зобов`язався сплатити на користь позивача судовий збір (а.с.52-60).

Відповідач, заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, посилався на безпідставність заявлених вимог та погашення заборгованості у повному обсязі.

На підтвердження вказаних заперечень відповідачем були надані копії платіжних доручень за період з грудня 2019 року по листопад 2021 року та банківські виписки за цей же період, з яких вбачається, що відповідачем були сплачені грошові кошти в загальній сумі 3 838 281,08 грн з посиланням на договір (а.с.99-132).

Представник позивача під час розгляду справи у суді першої інстанції також повідомив про погашення відповідачем заборгованості в частині стягнення 1224350,85 грн, і у апеляційній скарзі зазначив про відсутність заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено розміру та наявності заборгованості за договором, а також не доведено факту несплати орендної плати протягом трьох місяців підряд, тому відсутні підстави для розірвання договору і виселення відповідача.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки між позивачем та відповідачем у даній справі виникли на підставі Договору оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) від 01 серпня 2017 року, який за правовою природою є договором оренди.

Договір укладений належним чином, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, він є обов`язковими для виконання та є підставою для виникнення у сторін майново-господарських зобов`язань.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення заборгованості за вказаним договором, а також розірвання договору і виселення відповідача із орендованих приміщень.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за договором оренди, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Статтею 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі статтею 759 ЦК України, встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Наявним у матеріалах справи актом приймання-передачі від 01.08.2017 підтверджується факт передачі відповідачу в оренду приміщень і відповідач цей факт не заперечує.

Частинами 1, 4 статті 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Зокрема, у пп.4.1, 4.4 договору встановлено щомісячний розмір орендної плати за користування майном з 01.01.2020 у сумі 150 000,00 грн з ПДВ зі строком оплати - не пізніше 20 числа поточного місяця.

В розумінні пп.4.7, 4.9 договору, відшкодування земельного податку та комунальних послуг здійснюється відповідачем протягом 3 банківських днів від дня одержання рахунку, але не пізніше 20-го числа наступного місяця.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 599 ЦК України та стаття 202 ГК України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У позовній заяві позивач зазначав, що заявлена до стягнення сума боргу в розмірі 1 224 350,85 грн обліковується за відповідачем станом на 14.09.2021 та є заборгованістю по орендних платежах - 900 000,00 грн та комунальних послугах - 324 350,85 грн за період з липня 2020 по лютий 2021.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем були надані підписані між відповідачем та балансоутримувачем Акт звірки взаємних розрахунків за період з 22.02.2020 по 31.01.2021, акти надання послуг (з оренди приміщень та з відшкодування плати за землю і комунальних послуг) за період з липня 2020 року по лютий 2021 року і довідку ДП "Київський туристський готель "Дружба" від 07.09.2021 року №52.

У наданому позивачем акті звірки за період з 22.02.2020 по 31.01.2021 зазначено: вхідне сальдо на користь відповідача становить 150 000,00 грн, нарахування за період 2 641 058,53 грн, оплата за період 192 327, 68 грн, кінцеве сальдо на користь позивача 2 448 730,85 грн.

Проте, як вірно відзначив суд першої інстанції, акт звірки є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.

Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто, має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Заперечуючи наявність заборгованості, відповідач надав платіжні доручення і банківські виписки, яки є первинними бухгалтерськими документами, за наступні місці: листопад, грудень 2019 року, січень, лютий, квітень, травень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2020 року, лютий, травень, червень, липень, вересень, листопад 2021 року, на загальну суму 3 838 281,08 грн, що перевищує як заявлену до стягнення заборгованість, так і заборгованість, яка була предметом розгляду у справі №910/1140/20.

При цьому, у наданому позивачем акті не відображена більшість здійснених відповідачем платежів, хоча під час розгляду справи позивач повідомив суду першої інстанції про повну оплату відповідачем заборгованості у заявленій сумі 1 224 350,85 грн.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено факту існування заявленої до стягнення заборгованості станом на час подання позову, тому позовні вимоги про її стягнення є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про розірвання договору оренди, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Вказана норма узгоджується з приписами частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За умовами п.7.2 договору оренди (зі змінами та доповненнями) визначено право позивача на дострокове розірвання договірних відносин у разі несплати відповідачем своєчасно орендних платежів і платежів за комунальні послуги протягом трьох місяців підряд. Аналогічні положення викладено у п.8.3-8.4 договору.

У позовній заяві позивачем, в обґрунтуваннях підстав розірвання договору у зв`язку із неоплатою орендних платежів протягом 3 місяців підряд, не вказано конкретного періоду неоплати, а у судовому засіданні в суді першої інстанції представник позивача зазначив "березень-травень 2020" згідно акту звірки взаємних розрахунків, доданого до позову.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, вказаний період не є предметом спору у даній справі і позивачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення договірних зобов`язань відповідачем у цей період.

У апеляційній скарзі позивач вказує, що ним належним чином доведено наявність заборгованості з липня 2020 року по лютий 2021 року, що включає в себе період несплати відповідачем платежів понад три місяці підряд, а саме 8 місяців, проте, як встановлено апеляційним господарським судом, з наданих відповідачем платіжних доручень вбачається, що платежі по ним здійснювались щомісяця.

Посилання позивача на те, що платіжним дорученням від 09.11.2021 відповідач сплатив 612 170,85 грн і це, на думку позивача, свідчить про оплату ним заборгованості з орендної плати більш ніж за три місяці одночасно і свідчить про визнання боргу, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки в призначенні платежу цього платіжного доручення вказано "погашення реструктуризованого боргу згідно договору оренди від 01.08.2017", отже, вказане платіжне доручення не свідчить про сплату заборгованості саме з орендної плати.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для розірвання договору, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про виселення відповідача, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Оскільки судом не встановлено підстав для розірвання договору, підстави для зобов`язання відповідача звільнити та повернути об`єкт оренди позивачу також відсутні, тому ці позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи позивача по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін, повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив всі надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Крім цього, обидві сторони оскаржують додаткове рішення Господарського суду міста Києва щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123, частини 2 статті 126 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що очікує понести судові витрати на правову допомогу адвоката у сумі 150 000,00 грн.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно звукозапису судового засіданні 21.12.2021 представник відповідача до судових дебатів заявляв клопотання про покладення витрат на правову допомогу на позивача та подання доказів в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Пунктом 2 частини 4 статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати [крім судового збору], пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у позові було відмовлено, понесені відповідачем судові витрати покладаються на позивача.

28.12.2021 від відповідача засобами поштового зв`язку (відправлено 25.12.2021, в межах встановленого строку) до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 150 000,00 грн.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених ним судових витрат відповідач долучив до матеріалів справи:

- копію свідоцтва № 486 від 12.05.2019 про право Баховського М.М. на заняття адвокатською діяльністю;

- копію ордера серія АІ № 1169257, виданого адвокатом Баховським М.М. на представлення інтересів ТОВ "КСК ДЕЛЮКС" на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 04.11.2021 у Господарському суді міста Києва;

- копію договору № 1 про надання професійної допомоги адвоката від 04.11.2021, укладеного між ТОВ "КСК ДЕЛЮКС" та адвокатом Баховським М.М. про надання правової допомоги у справі за позовом ПрАТ "Укрпрофтур" до ТОВ "КСК ДЕЛЮКС" про розірвання договору, стягнення 1 224 350,85 грн та виселення, відповідно до умов якого гонорар адвоката складає за домовленістю 150 000,00 грн.;

- копію Акту приймання-передачі та звіту від 21.12.2021 на суму 150000,00 грн вартості послуг про надання правової допомоги № 1 від 04.11.2021, відповідно до якого адвокат Баховський М.М. надав правову допомогу: підготовку відзиву, клопотання, збирання доказів, участь у судових засіданнях, надання усних консультацій, всього вартістю 150 000,00 грн.;

- копію рахунку-фактури №9 від 21.12.2021 на суму 150 000,00 грн.

- копію платіжного доручення №375 від 24.12.20221 про сплату 150000 грн.

Позивачем було подано заперечення щодо заявленого розміру витрат на правової допомогу позивача з огляду на їх не співмірність та недоведеність необхідності їх фактичного понесення.

У постановах від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі №920/39/20 Верховний Суд зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Судом першої інстанції при розгляді заяви відповідача було встановлено, що представник відповідача брав участь у судових засіданнях 16.11.2021 та 21.12.2021, подавав відзив на позовну заяву, до якого додано докази погашення боргу, наявність якого було предметом розгляду даної справи,

Тому, врахувавши рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір заявлених відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 150 000,00 грн не відповідає повною мірою критерію реальності адвокатських витрат, а співмірною є компенсація витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн.

Вказаний висновок суду першої інстанції повністю узгоджується з наведеними нормами Господарського процесуального кодексу України та правовими позиціями Верховного Суду, які підлягають врахуванню всіма судами, а доводи апеляційних скарг позивача і відповідача вказаного висновку суду першої інстанції не спростовують, тому відсутні правові підстави для зміни або скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює судові рішення та не ухвалює нових, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційних скарг покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" та Товариства з обмеженою відповідальністю "КСК ДЕЛЮКС" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2021 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11 січня 2022 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.07.2022.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук