ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Справа №903/1027/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Гудак А.В.

суддя Олексюк Г.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Камінь-Каширськагроліс" на рішення господарського суду Волинської області від 12.04.2022 у справі № 903/1027/21

за позовом Державної екологічної інспекції у Волинській області

до Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Камінь-Каширськагроліс"

про стягнення 201784,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 12.04.2022 у справі №903/1027/21 позов Державної екологічної інспекції у Волинській області до Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Камінь- Каширськагроліс" про стягнення 201784,27 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Камінь-Каширськагроліс" на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області 201 784 грн. 27 коп. шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Стягнуто з Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Камінь-Каширськагроліс" на користь Державної екологічної інспекції у Волинській області 3026 грн. 76 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідно до положень статей 19, 64, 86, 90 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на відповідача як на постійного лісокористувача, а саме на Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Камінь-Каширськагроліс" . Факт незаконної порубки лісу з однієї сторони та несвоєчасне його виявлення відповідачем, свідчить про неналежну охорону лісу, тобто бездіяльність постійного лісокористувача, внаслідок чого скоєно незаконну порубку лісу.

Крім того, господарський суд вказав, що при проведені перевірки Державною екологічною інспекцією у Волинській області було встановлено, що ДП СЛАП "Камінь-Каширськагроліс" не дотримувалося вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень від самовільної порубки на підпорядкованій йому території, не забезпечило збереження не призначених для порубки дерев, не здійснило комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів, незаконних порубок, не запобігло порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасно не виявило таких порушень і не вжило відповідних заходів щодо їх усунення.

Оскільки обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, то і цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає в протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

З огляду на встановлення факту незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, чим було допущено самовільну вирубку лісу, що призвело до завдання матеріальної шкоди лісовому фонду України, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 201784, 27 грн. збитків.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати, понесені відповідачем, стягнути з позивача.

Апелянт, зокрема, вказує, що відшкодування шкоди за незаконну рубку лісу об`єктивно може бути наслідком лише активної фізичної поведінки особи, спрямованої на порубку дерев, а виявлення позивачем незаконної порубки вчиненої невідомими особами жодним чином не підтверджує порушення апелянтом лісового законодавства. Також повідомляє, що в акті перевірки №283/06.21 від 30.06.2021 відсутній детальний опис виявленого правопорушення та не зазначено про винних осіб та дій чи бездіяльності відповідача, які б виразилися у неналежному здійсненні заходів з охорони та збереження лісу у формі бездіяльності та призвели до заподіяння шкоди.

Відповідач зазначає, що нормами Лісового кодексу України та Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" не передбачено відповідальності за незабезпечення охорони та збереження лісу, а тому неналежна охорона лісу не є лісовим правопорушенням, яке тягне за собою матеріальну відповідальність. Відтак, вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки, яка виражалась би у діях чи бездіяльності апелянта. При цьому, така бездіяльність повинна мати конкретне вираження, тобто позивачем не доведено, які саме дії не вчинив апелянт, вчинення яких входить до його обов`язків відповідно до закону, а оскільки позивач не довів неправомірність поведінки апелянта, у складі збитків відсутній і причинно-наслідковий зв`язок.

Скаржник також вказує, що робить все від нього залежне для забезпечення охорони лісу, виявлення незаконних порубок та лісопорушників, що підтверджується наданими копіями книги обліку лісопорушень та журналу реєстрації матеріалів скерованих у відділи ГУНП, прокуратури, суду за 2021 рік, а тому в діях відповідача відсутні ознаки протиправної бездіяльності, що призвело до заподіяння шкоди.

Державна екологічна інспекція у Волинській області своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст.263 ГПК України не скористалась.

Згідно ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, а також приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Камінь-Каширськагроліс" на рішення господарського суду Волинської області від 12.04.2022 у справі №903/1027/21 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Державною екологічною інспекцією у Волинській області в період з 24.06.2021 по 30.06.2021 проведено позапланову перевірку дотримання Державним підприємством "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Камінь-Каширськагроліс" вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Дана перевірка проведена відповідно до наказу Державної екологічної інспекції у Волинській області №202 від 22.06.2021 (а.с.15) та направлення №331 від 22.06.2021 (а. с. 16), виданих на підставі звернення фізичної особи ОСОБА_1 від 31.05.2021 (а.с.13) та погодження Державної екологічної інспекції України (а.с.14).

Під час проведення перевірки посадовими особами Державної екологічної інспекції у Волинській області виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства на території Тоболівського лісництва ДП СЛАП "Камінь-Каширськагроліс", а саме незаконна (без лісорубного квитка) дерев, про що складено відповідний акт №283/06.21 від 30.06.2021 (а.с.17-31), відповідно до якого ДП СЛАП "Камінь-Каширськагроліс" порушено вимоги ст.19, 64, 68, 69, 89, 90, 93 Лісового кодексу України в частині невжиття заходів щодо охорони і захисту лісів від незаконних порубок, за що передбачено відповідальність ст. 68 ЗУ "Про охорону навколишнього середовища", ст. 105 ЛК України. Інформація про кількість та діаметри пнів зрізаних дерев відображена у польових перелікових відомостях №1 та №2 від 25.06.2021 (а. с. 32).

Згідно вказаного акту встановлено, що незаконні порубки здійснені протягом 2021 року невстановленими особами на території Тоболівського лісництва в кварталах 6 (виділ 33), 20 (виділи 8, 14, 34, 35, 37), 21 (виділ 34). Крім того, вказано, що в Книзі обліку лісопорушень Тоболівського лісництва зазначені факти незаконної порубки дерев не зареєстровані. Матеріали в правоохоронні органи для встановлення винних осіб не передавалися.

Відповідно до розрахунків (а.с.33-40), проведених на підставі постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 року "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" та Додатку 1 до вказаної постанови, сума шкоди, завданої лісу незаконною порубкою становить 201784,27 грн.

З огляду на зазначені обставини та з метою досудового врегулювання спору позивач надіслав рекомендованим листом відповідачу претензію №5-2/2024 від 14.07.2021 (а.с.41-43) про сплату збитків у сумі 201784,27 грн., однак залишена без задоволення, що і стало підставою звернення з даним позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ст.16 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

Відповідно до ч.1 ст. 17 ЛК України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Таким чином зі змісту статті 17 ЛК України вбачається, що основною метою надання лісів у постійне користування є ведення лісового господарства.

Частиною другою ст.19 ЛК України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

У відповідності до ст.63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень (п. 5 ч.1 ст. 64 ЛК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.86 ЛК України визначено, що організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік протипожежних та інших заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

За змістом п.5 ч.2 ст.105 ЛК України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відповідно до ст.107 цього Кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту положень ст. 17, ч.2 ст.19, ст. 63, п.5 ч.1 ст.64, п.5 ч.2 ст.105 та ст.107 ЛК України відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, необхідно виходити з того, що відповідно до ст.19 ЛК України обов`язки щодо забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі №909/976/17, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.06.2019 у справі №914/1960/17.

Відповідно до Посадової інструкції майстра лісу Тоболівського лісництва (а.с.76-78) до завдань та обов`язків майстра лісу відносяться, зокрема, здійснення охорони лісу; здійснення контролю за правильністю лісокористування, охороною і захистом лісу на закріплених лісогосподарських дільницях; затримання у встановленому порядку осіб, винних у вчиненні лісопорушень.

Отже, враховуючи наведені правові норми та правову позицію Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач як постійний лісокористувач зобов`язаний здійснювати організацію і забезпечення охорони та захисту лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, а також нести цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства у разі невчинення дій (бездіяльності) щодо забезпечення охорони та збереження лісу, що має наслідком самовільну рубку лісових насаджень третіми особами. Вказане спростовує доводи апелянта про те, що відшкодування шкоди за незаконну рубку лісу об`єктивно може бути наслідком лише активної фізичної поведінки особи, спрямованої на порубку дерев.

Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.

Відповідно до ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду унормовані статтею 1166 Цивільного кодексу України. За приписами вказаної норми, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у спорі про відшкодування заподіяної шкоди, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт протиправної поведінки відповідача, як постійного лісокористувача, у формі бездіяльності щодо охорони лісових насаджень, що призвело до незаконної рубки лісу третіми особами зафіксовано в акті Державної екологічної інспекції у Волинській області №283/06.21 від 30.06.2021 року.

У вищевказаному акті перевірки також відображено інформація про місце незаконної рубки (лісництво, квартал та виділ, де було виявлено незаконну рубку дерев), породу незаконно зрубаних дерев, діаметри пнів та категорію придатності дерев.

Колегія суддів звертає увагу, що акт перевірки підписано директором ДП СЛАП "Камінь-Каширськагроліс" Грицаєм О.А., а також іншими особами, які брали участь у проведенні контролю (інженер охорони і захисту лісу Віруцький С.В. та лісничий Тоболівського лісництва Грисюк М.М.), без зауважень та заперечень.

Вказаний акт перевірки є чинним, у встановленому порядку не оскаржувався, а тому є належним та допустимим доказом в розумінні ст.76, 77 ГПК України, в якому зафіксовано відповідні дані про правопорушення.

Дана позиція відповідає правовій позиції колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного суду викладеній у постанові від 27.06.2019 у справі №927/238/17.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, здійснюється згідно з Таксами, затвердженими постановою КМУ №665 від 23.07.2008.

Відповідно до змісту Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до припинення ступеня росту (додаток № 1 до постанови КМУ від 23.07.2008 за № 665) шкода завдана навколишньому природному середовищу визначається за кожне дерево, вирубане або пошкоджене до припинення росту, виходячи з діаметру дерева у корі біля шийки кореня як середнє арифметичне значення між найбільшим та найменшим замірами діаметра. При цьому, приміткою 4 вказаних Такс встановлено, що замір діаметра пня, який зрізаний нижче шийки кореня (урівень із землею або утоплений у землю), здійснюється за фактичним зрізом.

Таксами встановлюється залежність розміру шкоди за кожне окреме дерево, виходячи з діаметру його зрізу. При цьому, за кожне сантиметрове перевищення 50-ти сантиметрового зрізу розмір шкоди збільшується на 105,00 грн. (без урахування індексації).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Державною екологічною інспекцією у Волинській області на підставі №283/06.21 від 30.06.2021 року та польових перелікових відомостях №1 та №2 від 25.06.2021 року було здійснено розрахунок розміру шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вирубування дерев на території Тоболівського лісництва ДП "Камінь-Каширськагроліс" в кварталах 6 (виділ 33), 20 (виділи 8, 14, 34, 35, 37), 21 (виділ 34) відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008. Згідно вказаного розрахунку шкода, завдана навколишньому природному середовищу, внаслідок здійснення незаконних порубок становить 201784,27 грн.

Відповідачем контррозрахунку завданої шкоди ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції подано не було.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що розрахунок був проведений Державною екологічною інспекцією у Волинській області згідно такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665, а також відсутність заперечення відповідачем розміру завданої шкоди, колегія суддів вважає, що розрахунки, надані позивачем, є належними доказами розміру шкоди, заподіяної природному середовищу внаслідок незаконної рубки дерев.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника. Таким чином, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача, навпаки, відповідач повинен довести, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Однак, відповідачем не було подано до суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування своєї вини у завданій шкоді.

Доводи апеляційної скарги зводяться перед усім до того, що відповідачем вживалися належні заходи щодо охорони лісу, виявлення незаконних порубок та лісопорушників повідомлено про факт незаконної рубки лісу до правоохоронних органів, та здійснено ряд інших заходів з охорони лісу, на підтвердження чого апелянт надає, зокрема, копії книги обліку лісопорушень (а.с.131-157), копії матеріалів про лісопорушення, скеровані у відділи ГУНП, зокрема, із рапортами лісничого Тоболівського лісництва (а.с.107-121, 126-130) та копії журналу реєстрації матеріалів, скерованих у відділи ГУНП (а.с.158-166), копії протоколів про адміністративні правопорушення, складені посадовими особами ДП "Камінь-каширськагроліс" (а.с.167-180).

Оцінюючи вказані докази, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що неможливо встановити реєстрацію та виявлення відповідачем саме тих лісопорушень та фактів незаконної порубки дерев, що зафіксовано в акті перевірки №283/06.21 від 30.06.2021, оскільки, зокрема, в рапортах про виявлення самовільної порубки лісу зазначено про порубку дерев або іншої породи з врахуванням кварталів, або дерев породи з іншим діаметром пня, ніж зазначені в акті та польових відомостях. Крім того, в акті перевірки, який підписаний без зауважень та заперечень директором відповідача, вказано про те, що виявлені комісією факти незаконної порубки дерев не зареєстровані в Книзі обліку лісопорушень Тоболівського лісництва, матеріали в правоохоронні органи для встановлення винних осіб не передавалися.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що докази, надані відповідачем у підтвердження вжиття належних заходів щодо охорони лісу та вжиття всіх можливих заходів спрямованих на збереження лісів, не є належними та достатніми в розумінні ст.76, 79 ГПК України, оскільки визначальним у даній справі є сам факт незаконної рубки лісу спричинений не виконанням лісокористувачем належним чином покладеного на нього законодавством обов`язку щодо забезпечення охорони лісових насаджень.

Доводи апеляційної скарги, що задовольняючи даний позов та у випадку встановлення відповідними правоохоронними органами особи порушника, який вчинив незаконну рубку лісу, та притягнення такої особи до відповідальності держава отримає подвійне відшкодування, колегією суддів відхиляються, оскільки законодавством про охорону навколишнього природного середовища передбачено дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність за порушення лісового законодавства, які мають різні підстави застосування до особи правопорушника. Підставою позову у даній справі є наявність складу цивільного правопорушення у діях ДП "Камінь-Каширськагроліс", яке як постійний лісокористувач не забезпечило охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території та допустило самовільну вирубку лісу.

Посилання скаржника на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.02.2021 у справі №160/6885/19 не приймається до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки правова позиція, стосується відносин у сфері відносин публічної служби. Тобто обставини, які формували зміст правовідносин і вплинули на застосування норм права в адміністративній справі та у справі, яка розглядається, не є подібними.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність у діях відповідача, як постійного лісокористувача протиправної поведінки у формі бездіяльності щодо охорони лісонасаджень, шкоди у вигляді втрати чи знищення дерев, розмір якої було визначено у відповідності до вимог постанови КМУ №665 від 23.07.2008 року та причинного зв`язку між вказаними елементами.

Беручи до уваги те, що відповідач, як постійний лісокористувач, не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив незаконну порубку дерев, чим заподіяно матеріальну шкоду лісовому фонду України (навколишньому природному середовищу), суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Державною екологічною інспекцією у Волинській області та стягнув з Державного підприємства "Камінь-Каширськагроліс" 201784,27 грн. завданої шкоди.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Волинської області від 12.04.2022 у справі №903/1027/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Камінь-Каширськагроліс" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, порядок та строк, який передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.