РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.07.2022Справа № 910/19617/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Нікітіної В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРУБОПЛАСТ"

до Держави України в особі Державної служби геології та надр України

про стягнення 2 935 292,43 грн

за участю представників:

від позивача: Шульга Ю.В.

від відповідача: Кутаков П.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРУБОПЛАСТ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Держави України в особі Державної служби геології та надр України про стягнення 2 935 292,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач поніс збитки у зв`язку з незаконним рішенням Державної служби геології та надр України щодо зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/19617/21, призначено підготовче засідання у справі на 21.12.2022.

У судовому засіданні 21.12.2021 представник позивача надав заяву-повідомлення про подання доказів.

У судовому засіданні 21.12.2021 суд оголосив про відкладення підготовчого засідання на 01.02.2022.

23.12.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву на позов.

29.12.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву на позов.

01.02.2022 та 03.02.2022 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що приступити до видобутку надр, після затвердження протоколу ДКЗ № 2692 від 31 липня 2012 року, надрокористувач мав право лише після подання до Держгеонадр затвердженого користувачем нафтогазоносними надрами протоколу, затвердження проекту промислової розробки родовища (покладу). Відповідач звертає увагу, що затверджений ТОВ «Трубопласт» протокол було подано до Держгеонадр 25 січня 2019 року, а тому лише з цього моменту позивач мав би право на відновлення своєї господарської діяльності з видобування надр. Окрім цього, відповідач вважає, що п.3.9 Протоколу ДКЗ від 28 березня 2018 року № 4335 було визнано таким, що втратив чинність протокол ДКЗ України від 31 липня 2012 року №2692, у зв`язку з повною переоцінкою запасів Північнозарічнянського газового родовища. Однак, затверджений надрокористувачем нафтогазоносними надрами протокол затвердження проекту промислової розробки родовища (покладу) у відповідності до нового Протоколу ДКЗ, ТОВ «Трубопласт» подало до Держгеонадр лише 08 червня 2021 року, а тому, на думку відповідача, починаючи з 2012 року з моменту другого затвердження запасів в ДКЗ, законне право на видобуток надр у ТОВ «Трубопласт» фактично з`явилося 08 червня 2021 року. Також, відповідач заперечив проти наданого позивачем експертного висновку щодо оцінки втрат (недоотримання природного газу) від простоювання в період з 22.12.2017 року по 12.12.2018 року Північнозарічнянського газового родовища, складений експертом, завідувачем кафедри видобування нафти і газу Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, д-р техн. наук, професором Кондратом О.Р.

Розглянувши клопотання відповідача про продовження процесуального строку для подання відзиву на позов, суд задовольняє заяву відповідача та продовжує відповідачу пропущений процесуальний строк на подання відзиву на позов на підставі ст. 119 ГПК України.

У судовому засіданні 01.02.2022 представник відповідача надав копію відзиву представнику позивача (без додатків). Водночас, у судовому засіданні судом зазначено, що паперовий примірник відзиву з додатками було надіслано поштою на адресу позивача та на адресу суду.

У судовому засіданні 01.02.2022 суд оголосив перерву у підготовчому засіданні до 15.02.2022.

У судовому засіданні 15.02.2022 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 15.03.2022.

16.02.2022 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що ТОВ «Трубопласт» неодноразово зверталося до Держгеонадр України з заявами та доданими до них відповідними документами з проханням внести зміни до Спеціального дозволу, пов`язаними з новою оцінкою запасів природного газу, однак, Держгеонадра без достатніх правових підстав відмовило ТОВ «Трубопласт» у внесенні таких змін до Спеціального дозволу. Водночас, позивач звертає увагу, що дане питання було детально розглянуте під час судового розгляду адміністративної справи №813/5074/17 Львівським окружним адміністративним судом, яким було ухвалене рішення від 31.07.2018 та, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Держгеонадр щодо не внесення змін до Спеціального дозволу та зобов`язано Держгеонадра внести зміни до Спеціального дозволу в п. 2 Особливих умов на основі оцінених (затверджених) запасів газу згідно Протоколу ДКЗ №2692 від 31.07.2012 р. Також позивач звертає увагу, що відповідач у своєму відзиві жодним чином не спростовує протиправність і необґрунтованість винесеного ним наказу №124 про зупинення дії Спеціального дозволу №2989 від 25.07.2007, виданого ТОВ «Трубопласт», та, відповідно, не заперечує проти факту завдання шкоди, спричиненої прийняттям такого незаконного наказу.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні, судове засідання, призначене до розгляду Господарським судом міста Києва на 15.03.2022, не відбулось.

07.04.2022 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання та про стан розгляду справи.

27.04.2022 та 02.05.2022 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення висновку експерта до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2022 продовжено підготовче провадження у справі №910/19617/21 на 30 днів, призначено по справі №910/19617/21 підготовче судове засідання по суті на 21.06.2022.

У судовому засіданні 21.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/19617/22 до судового розгляду по суті на 12.07.2022, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача у судовому засіданні 12.07.2022 підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 12.07.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» (надалі - позивач) здійснює господарську діяльність з видобутку природного газу на підставі Спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007, виданий строком на 20 років на Геологічне вивчення нафтогазоносних надр, в тому числі дослідно-промислова розробка родовищ вуглеводнів з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ) на ділянці надр - Північнозарічнянській площі Львівської області Стрийського району, вид корисних копалин - газ природний.

16.12.2016 Західним міжрегіональним відділом Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері надрокористування ТОВ «Трубопласт».

За результатами вказаної перевірки було складено припис №740-16/02 від 16.12.2016, яким зобов`язано в термін до 16.01.2017 року усунути викладені порушення вимог законодавства надрокористування та подати в письмовій формі Західному міжрегіонального відділу ДЦГК матеріали, що підтверджують усунення ТОВ «Трубопласт» порушень.

У припис №740-16/02 від 16.12.2016 зазначені виявлені порушення вимог законодавства у сфері надрокористування, а саме:

1. фактичний видобуток газу по експлуатаційних свердловинах №2-Зрч та №З-ПнЗрч не відповідає проектним вимогам (протокол ЦКР Міненерговугілля України від 27.03.2013 №75);

2. фактичні показники роботи свердловин за поточний рік не відповідають затвердженим технологічним режимам;

3. у надрокористувача відсутня чинна на момент проведення перевірки Програма робіт Північнозарічнянської площі, яка погоджена Державною службою геології та надр України; не внесено зміни до Спеціального дозволу до п. 2 Особливих умов щодо оцінених запасів газу в 2012 році; відсутній наказ про введення Північнозарічнянського родовища в промислову розробку.

13.03.2017 Державною службою геології та надр України видано наказ №124 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами», яким зупинено дію Спеціального дозволу від 25.07.2007 року №2989.

За поясненнями позивача, TOB «Трубопласт» не було повідомлене про видачу наказу №124 від 13.03.2017 та про його існування дізналося лише 20 грудня 2017 року, коли отримало від відповідача позовну заяву про анулювання Спеціального дозволу від 25.07.2007 року №2989.

З огляду на зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007 року №2989, ТОВ «Трубопласт» припинило видобування природного газу на Північнозарічнянській площі Львівської області починаючи з 22.12.2017.

У зв`язку з тим, що підстави для зупинення дії Спеціального дозволу, були необґрунтованими, незаконними та безпідставними, ТОВ «Трубопласт» оскаржило в судовому порядку наказ Державної служби геології та надр України №124 від 13.03.2017 та бездіяльність відповідача, що призвела до зупинення дії Спеціального дозволу.

ТОВ «Трубопласт» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби геології та надр про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування наказу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 та постановою Верховного суду від 02.04.2021 по адміністративній справі №813/5074/17 було задоволено повністю позов ТОВ «Трубопласт» до Держгеонадр та:

- визнано протиправною бездіяльність Державної служби з геології та надр України щодо не внесення змін до Спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007, наданого Товариству з обмеженою відповідальністю «Трубопласт», відповідно до заяви на внесення змін до Спеціального дозволу на користування надрами від 23.08.2017 вих. №170;

- зобов`язано Державну службу з геології та надр України внести зміни до Спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007 в п. 2 Особливих умов на основі оцінених (затверджених) запасів газу згідно Протоколу ДКЗ №2692 від 31.07.2012;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби з геології та надр України від 13.03.2017 та додаток №2 до нього в частині зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю «Трубопласт».

За твердженнями позивача, у зв`язку з тим, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 по справі №813/5074/17 набрало чинності 06.12.2018, ТОВ «Трубопласт» змогло відновити свою господарську діяльність по видобуванню природного газу на підставі Спеціального дозволу від 25.07.2007 починаючи з 12 грудня 2018 року.

Позивач в підтвердження протиправності дій Держгеонадр щодо припинення права позивача на користування надрами шляхом анулювання Спеціального дозволу також посилається на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 по справі №813/4955/17.

Як вбачається з матеріалів справи, на розгляд Львівського окружного адміністративного суду подано позовну заяву Державної служби геології та надр України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» про припинення права користування надрами, шляхом анулювання Спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019, по справі №813/4955/17 було повністю відмовлено у задоволенні позовної заяви Державної служби геології та надр України до ТОВ «Трубопласт» про припинення права користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007.

За твердженнями позивача, внаслідок неправомірних дій відповідача, виражених в незаконному зупиненні дії Спеціального дозволу на підставі наказу №124 від 13.03.2017, в період з 22.12.2017 по 12.12.2018, позивач був позбавлений можливості здійснювати видобування природного газу на підставі законно отриманого ним Спеціального дозволу №2989 від 25.07.2007, та позивачу було завдано збитків у вигляді недоотриманого доходу (упущеної вигоди) в сумі 2 935 292,43 грн. Означені обставини, на думку позивача, вказують на наявність підстав для стягнення на підставі приписів ст.ст.1173, 1174 Цивільного кодексу України з Держави Україна через Держану казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку шкоди у формі упущеної вигоди, завданих прийняттям Державною службою геології та надр України як органом державної влади незаконного рішення - наказу №124 від 13.03.2017 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині зупинення дії Спеціального дозволу №2989 від 25.07.2007, виданого ТОВ «Трубопласт».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься відшкодування шкоди. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про відшкодування шкоди визначено у главі 82 Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що Цивільним кодексом України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду (ст.1166 Цивільного кодексу України). В той же час, ст.1173 Цивільного кодексу України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування. Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено особливості відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

За змісту позовної заяви полягає, що предметом позову є стягнення шкоди, завданої протиправними діями Державної служби геології та надр України щодо прийняття наказу №124 від 13.03.2017 в частині зупинення дії Спеціального дозволу №2989 від 25.07.2007, які позбавило позивача права здійснювати користування ділянкою надр, набутої на законних підставах.

Суд зазначає, що Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, який наділений функціями для забезпечення реалізації державної політики у сфері надрокористування та діє відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року №1174 (надалі - Положення).

Відповідно до підпунктів 9, 10 пункту 4 Положення про Державну службу геології та надр України, Держгеонадра України відповідно до покладених на неї завдань видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), поновлює їх дію у разі зупинення.

Згідно з підпунктом 12 пункту 4 Положення про Державну службу геології та надр України відповідно до покладених завдань здійснює державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним їх використанням.

Суд зауважує, що статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Отже, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, з огляду на правовий статус Державної служби геології та надр України, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст.1173, 1174 Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини з відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Слід зауважити, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Також деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.

Спеціальна норми ст.ст.1173, 1174 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачають відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. Вказану правову позицію було висловлено Верховним Судом у постановах від 23.05.2018 по справі №923/574/17, від 18.06.2018 по справі №904/1284/17.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду (аналогічний висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 02.03.2018 у справі № 916/336/17).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ч.ч.1-3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з розглядуваним позовом позивачем повинно бути доведено, зокрема, протиправність поведінки відповідача; наявність заподіяної діями вказаного учасника судового процесу шкоди; причинний зв`язок між ними.

Виходячи з предмету доказування у спорах про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями державними органами та їх посадовими особами, суд дійшов висновку щодо наявності в діях відповідача під час прийняття наказу від 13.03.2017 №124 в частині зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007, виданого ТОВ «Трубопласт» ознак протиправної поведінки. При цьому, судом враховано наступне.

Судом було встановлено, що у справі №813/5074/17 рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2018, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 та постановою Верховного суду від 02.04.2021, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» до Державної служби з геології та надр України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування наказу задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Державної служби з геології та надр України щодо не внесення змін до Спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007, наданого Товариству з обмеженою відповідальністю «Трубопласт», відповідно до заяви на внесення змін до Спеціального дозволу на користування надрами від 23.08.2017 вих. №170, зобов`язано Державну службу з геології та надр України внести зміни до Спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007 в п. 2 Особливих умов на основі оцінених (затверджених) запасів газу згідно Протоколу ДКЗ №2692 від 31.07.2012, визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби з геології та надр України від 13.03.2017 та додаток №2 до нього в частині зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю «Трубопласт».

Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 у справі №813/5074/17 встановлено, зокрема, що ТОВ «Трубопласт» вчинялися дії, спрямовані на усунення порушень, вказаних у приписі від 16.12.2016 №740-16/02, проте такі не було усунуто через бездіяльність Держгеонадр України. Така поведінка відповідача зумовила прийняття оскаржуваного наказу від 13.03.2017 №124 в частині зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007, виданого ТОВ «Трубопласт».

Львівський окружний адміністративний суд у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 по справі №813/5074/17 дійшов висновку, що за встановлених фактичних обставин, підтверджених матеріалами справи, у Держгеонадр України не було правових підстав для зупинення дії виданого ТОВ «Трубопласт» Спеціального дозволу від 25.07.2007, тому оскаржуваний наказ в цій частині є протиправним; встановлено бездіяльність Держгеонадр України щодо не внесення змін до Спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007, наданого ТОВ «Трубопласт», відповідно до заяви на внесення змін до Спеціального дозволу на користування надрами від 23.08.2017 вих. №170, яка не відповідає визначеним частиною 2 статті 2 КАС України критеріям поведінки суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах.

Також, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування припису №60-18/02 від 23.03.2018 року та наказу Держгеонадр №216 від 27.06.2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019 та постановою Верховного суду від 27.07.2021, у справі №1340/4358/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування припису та наказу задовольнити повністю, визнано протиправним та скасовано припис №60-18/02 від 23.03.2018 року, виданий Державною службою геології та надр України; визнано протиправним та скасовано Наказ Державної служби геології та надр України за № 216 від 27.06.2018 року в частині щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» про внесення змін до пункту 6 додатка наказу Держгеонадр від 13.03.2017 року № 124.

Окрім того, судом враховано, що на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної служби геології та надр України Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» про припинення права користування надрами, шляхом анулювання Спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007 року.

Львівським окружним адміністративним судом у рішенні від 21.01.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019, по справі №813/4955/17 повністю відмовлено у задоволенні позовної заяви Державної служби геології та надр України до ТОВ «Трубопласт» про припинення права користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007.

Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 у справі №813/4955/17 встановлено, зокрема, що припис Державної служби з геології та надр України від 13.03.2017 року та додаток №2 до нього в частині зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» (зумовлений протиправною бездіяльністю позивача) визнаний протиправним та скасований у судовому порядку, в адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного позову про припинення права користування надрами, шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007 року, виданого відповідачеві, з урахуванням обставин, встановлених за рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року у справі №813/5074/17.

Львівським окружним адміністративним судом у рішенні від 21.01.2019 у справі №813/4955/17 зазначено, що представником позивача у ході судового розгляду справи не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про правомірність та обґрунтованість заявлених позовних вимог з урахуванням встановлених обставин у справі та наданих відповідачем та досліджених судом доказів, які не спростовані позивачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, §77, від 25.07.2002, а також рішенні Європейського суду з прав людини Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§42 та 60, від 22.11.2007 встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Таким чином, враховуючи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 у справі №813/5074/17, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 у справі №1340/4358/18 та рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 у справі №813/4955/17 було встановлено протиправність дій Державної служби геології та надр України відносно прийняття спірного наказу від 13.03.2017 № 124 в частині зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007, виданого ТОВ «Трубопласт», а тому такі обставини в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягає доведенню при розгляді даної справи.

Водночас, відповідач заперечуючи проти задоволення позову посилався на те, що затверджений надрокористувачем нафтогазоносними надрами протокол затвердження проекту промислової розробки родовища (покладу) у відповідності до нового Протоколу ДКЗ, ТОВ «Трубопласт» подало до Держгеонадр лише 08 червня 2021, а тому, на думку відповідача, починаючи з 2012 року з моменту другого затвердження запасів в ДКЗ, законне право на видобуток надр у ТОВ «Трубопласт» фактично з`явилося лише 08 червня 2021 року.

Зазначені вище посилання відповідача в обґрунтування заперечень, суд до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, до повноважень Державної служби геології та надр України віднесено здійснення регулятивної та контролюючих функцій.

Питання щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також процедури продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін врегульовано Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615 (далі - Порядок №615).

Відповідно до підпункту 4 пункту 22 Порядку №615 (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) дія дозволу може бути зупинена органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері здійснення державного гірничого нагляду, епідеміологічного нагляду (спостереження), державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, органів місцевого самоврядування, органів ДФС у разі невиконання в установлений строк приписів уповноважених органів щодо усунення порушень законодавства у сфері надрокористування або охорони навколишнього природного середовища.

Після зупинення дії дозволу надрокористувач зобов`язаний зупинити проведення на наданій йому в користування ділянці надр робіт, передбачених дозволом. Зупинення дії дозволу не є підставою для переривання строку його дії. Дія дозволу поновлюється органом з питань надання дозволу після усунення надрокористувачем причин, що призвели до зупинення його дії. У разі визнання судом незаконним зупинення дозволу строк дії дозволу вважається таким, що автоматично продовжений на строк незаконного зупинення.

Судом встановлено, що за результатами перевірки було складено припис №740-16/02 від 16.12.2016, у якому були зазначені виявлені порушення вимог законодавства у сфері надрокористування, а саме:

1. фактичний видобуток газу по експлуатаційних свердловинах №2-Зрч та №З-ПнЗрч не відповідає проектним вимогам (протокол ЦКР Міненерговугілля України від 27.03.2013 №75);

2. фактичні показники роботи свердловин за поточний рік не відповідають затвердженим технологічним режимам;

3. у надрокористувача відсутня чинна на момент проведення перевірки Програма робіт Північнозарічнянської площі, яка погоджена Державною службою геології та надр України; не внесено зміни до Спеціального дозволу до п. 2 Особливих умов щодо оцінених запасів газу в 2012 році; відсутній наказ про введення Північнозарічнянського родовища в промислову розробку.

У відповідності до статті 36 Закону України «Про нафту і газ» (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) введення родовища або окремого покладу нафту і газу у промислову розробку здійснюється за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в нафтогазовому комплексі, на підставі обґрунтованої заяви користувача нафтогазоносними надрами.

У рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 у справі №813/5074/17, яке залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 та постановою Верховного суду від 02.04.2021, судом було надано оцінку діям сторін щодо усунення порушень, зокрема щодо дотримання ТОВ «Трубопласт» приписів статті 36 Закону України «Про нафту і газ».

Так, Львівським окружним адміністративним судом встановлено, що ТОВ «Трубопласт» як користувач нафтогазоносних надр Північнозарічнянської площі неодноразово зверталося до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з листами щодо прийняття рішення про введення Північнозарічнянського газового родовища у промислову розробку, до яких долучались всі необхідні документи, пояснення та обґрунтування, передбачені частиною 2 статті 36 Закону України «Про нафту і газ», та чинним законодавством України. На додаткові вимоги Міністерства, позивачем було надано вичерпні пояснення та всю документацію, на підставі якої здійснювався видобуток природного газу з Північнозарічнянського газового родовища; інформацію, на якому етапі (стадії) геологічного вивчення перебуває родовище, а також розроблено та надано уточнений проект промислової розробки Північнозарічнянського газового родовища з позитивним висновком. Наказом Міністерства №409 від 15.06.2017 було затверджено уточнений проект Північнозарічнянського газового родовища.

Водночас, у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 у справі №813/5074/17 встановлено, що ТОВ «Трубопласт» вчинялися дії, спрямовані на усунення порушень, вказаних у приписі від 16.12.2016 №740-16/02, проте такі не було усунуто через бездіяльність саме Держгеонадра України, а отже така поведінка відповідача зумовила прийняття оскаржуваного наказу від 13.03.2017 №124 в частині зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007, виданого ТОВ «Трубопласт».

Також, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 у справі №813/4955/17, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 по справі №813/4955/17 повністю відмовлено у задоволенні позовної заяви Державної служби геології та надр України до ТОВ «Трубопласт» про припинення права користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007.

У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 по справі №813/4955/17 встановлені обставини, зокрема, що ТОВ «Трубопласт» усунуто в повному обсязі порушення, що зазначені в акті перевірки №02-05/06/2016-31/п-184 від 16.12.2016 року та приписі Західного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Дежгеонадр №740-16/02 від 16.12.2016 року.

Так, Протоколом №9 від 24.11.2016 року на засіданні ЦКР Міненерговугілля України, було вирішено рекомендувати Міненерговугілля затвердити Уточнений проект промислової розробки Північнозарічнянського газового родовища з показниками розробки покладів родовища за першим (базовим) варіантом до 2027 року включно. Північнозарічнянське газове родовище було введено в промислову розробку на підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 28.12.2017 № 779.

15.06.2017 року наказом №409 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України було затверджено Уточнений проект промислової розробки Північнозарічнянського газового родовища з показниками розробки відповідно до протоколу Міненерговугілля від 24.11.2016 р. №9.

Для приведення у відповідність проектних норм відбору, технологічних режимів роботи свердловин та фактичного відбору, з боку ТОВ «Трубопласт» був складений новий «Уточнений проект промислової розробки Північнозарічнянського газового родовища», виконаний ПП «ГЕОБУРТЕСТ», 2016 р., та який був затверджений протоколом №9 засідання ЦКР від 24.11.2016 р.

Отже, на підставі наявних у матеріалах справи №813/4955/17 доказів, судом було зроблено висновки, що ТОВ «Трубопласт» належним чином виконало всі залежні від нього дії для дотримання вимог законодавства щодо відповідності фактичного видобутку газу проектним вимогам, але через зволікання органами державної влади із затвердженням відповідної документації, дане порушення було усунуте із деяким запізненням.

Поряд з тим, суд звертає увагу відповідача на правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладені в постанові від 27 липня 2021 року по справі № 1340/4358/18, щодо помилковості застосування у спірних правовідносинах норми абз. 7 ст. 36 Закону України «Про нафту і газ» (в редакції від 01 березня 2018 року), оскільки вказана норма у такій редакції чинна, починаючи з 01 квітня 2018 року, після набрання чинності Законом України від 01 березня 2018 року №2314-VІІІ, тобто вже після проведення перевірки Держгеонадрами (у даному випадку по справі №910/19617/21 - 16.12.2016), а отже не може застосовуватися до спірних правовідносин.

Таким чином, зазначені вище рішення свідчать про належну обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності протиправної поведінки Державної служби геології та надр України, а тому враховуючи викладене вище, суд відхиляє доводи відповідача про право позивача приступити до видобутку надр, яке можливе лише після подання до Держгеонадр затвердженого користувачем нафтогазоносними надрами протоколу затвердження проекту промислової розробки родовища (покладу).

Тобто, представлені до матеріалів справи докази у сукупності свідчать про належну обґрунтованість тверджень позивача про наявність протиправної поведінки Державної служби геології та надр України під час прийняття наказу від 13.03.2017 № 124 в частині зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007, виданого ТОВ «Трубопласт».

Всупереч наведеного, відповідачем належними та допустимими у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами, обставин, які б спростовували протиправність поведінки Державної служби геології та надр України доведено суду не було.

З приводу розміру збитків, як обов`язкової складаної відшкодування шкоди, суд зазначає наступне.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом вказувалось, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Недоотриманий дохід (упущена вигода) позивачем розрахований як різниця між середньою ціною придбання позивачем природного газу на відкритому ринку для заміщення недоотриманого прибутку (у зв`язку із незаконним зупиненням дії Спеціального дозволу) та собівартістю видобування природного газу позивачем в період з 22.12.2017 по 12.12.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.11.2021 аудиторами Товариства з обмеженою відповідальністю аудиторської фірмі «Вест Аудит», що включена до Реєстру аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності до розділу «Суб`єкти аудиторської діяльності» за номером 3889, проведено перевірку розрахунку збитку, завданого ТОВ «Трубопласт» в частині недоотриманих доходів (упущеної вигоди), в результат перевірки складено звіт з надання впевненості незалежного аудиту.

Згідно змісту вказаного звіту Товариства з обмеженою відповідальністю аудиторської фірмі «Вест Аудит», на думку останнього, розрахунок в частині недоотриманих доходів (упущеної вигоди) ТОВ «Трубопласт» на суму 2 935 292,43 грн підготовлено належним чином на підставі документів та прогнозованих показників і представлено згідно з відповідною концептуальною основи фінансової звітності. Дана інформація була підготовлена для розрахунку недодержавного прибутку ТОВ «Трубопласт», пов`язаного із зупиненням дії Спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007.

Також, в матеріалах справи наявний експертний висновок №69-37-28/27 від 31.08.2021 щодо оцінки втрат (недоотримання природного газу) від простоювання в період з 22.12.2017 по 12.12.2018 Північнозарічнянського газового родовища, складений експертом, завідувачем кафедри видобування нафти і газу Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, д-р техн. наук, професором Кондратем О.Р. У висновку №69-37-28/27 від 31.08.2021 встановлено, що втрати (недоотримання природного газу) від простоювання Північнозарічнянського газового родовища в період з 22.12.2017 по 12.12.2018 внаслідок зупинення дії Спеціального дозволу на користування надрами №2989 від 25.07.2007р. Наказом №124 від 13.03.2017 становлять 0,730469 млн.м3 природного газу.

На підставі даних аудиторського звіту та висновку експерта №69-37-28/27 від 31.08.2021, а також наданих до матеріалів справи договором постачання природного газу №ТП-СК-15/12-17 від 15.12,2017 та №ТП-ЕС-20/12-2017 від 15.12.2017, актами приймання- передачі позивачем було визначено, що недоотриманий дохід (упущена вигода) ТОВ «Трубопласт» у зв`язку із неможливістю видобування власного газу з підстав зупинення дії Спеціального дозволу на користування надрами № 2989 від 25.07.2007 в період з 22.12.2017 по 12.12.2018 становить 2 935 292,43 грн, а отже і розмір заявленої суми становить 2 935 292,43 грн.

Водночас, суд не приймає до уваги представлений позивачем до матеріалів справи експертний висновок №69-37-28/27 від 31.08.2021, в якості належного та допустимого у розумінні ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказу, складений експертом, завідувачем кафедри видобування нафти і газу Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, д-р техн. наук, професором Кондратем О.Р., враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 69 ГПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний надати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Відповідно до статті 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно зі статтею 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Судом встановлено, що за відсутністю інформації про присвоєння кваліфікації судового експерта, не можливо дійти висновку, що експертний висновок №69-37-28/27 від 31.08.2021 складений особою, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.

Також, в наданому висновку відсутнє посилання на те, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Одночасно, до матеріалів справи позивачем надано висновок експерта №5843 від 13 квітня 2022 року за результатами проведення судово-економічної експертизи згідно заяви директора ТОВ «Трубопласт», складений судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кудлатим О.М.

Проведення експертизи доручено завідувачу лабораторії товарознавчих та економічних досліджень Львівського НДІСЕ - Кудлатому Остапу Мирославовичу, який має повну вищу економічну та повну вищу юридичну освіти, кваліфікацію судового експерта вищого кваліфікаційного класу з правом проведення судових експертиз з економічного виду досліджень за відповідними спеціальностями, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № 187 видане 20.03.2017, № 328 видане 20.03.2017 ЕКК ЛНДІСЕ. Про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтями 384, 385 КК України експерт обізнаний.

У висновку експерта №5843 від 13 квітня 2022 року встановлено:

1. Проведення досліджень щодо визначення обґрунтованості та документального підтвердження встановлення факту завдання Товариству з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» збитків у формі недоотриманого доходу (упущеної вигоди) в результаті прийняття Держгеонадрами наказу № 124 від 13.03.2017 в частині зупинення дії Спеціального дозволу № 2989 від 25.07.2007 не відноситься до завдань судово економічної експертизи.

2. Дослідженням поданих документів в межах спеціальних знань експерта з економічного виду досліджень документально підтверджується розмір недоотриманого доходу (упущеної вигоди) Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» визначений в «Звіті з надання впевненості незалежного аудитора» ТОВ «Вест Аудит» від 17.11.2021 року на суму 2 935 213,38 грн (без ПДВ).

3. Проведення досліджень щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку між винесеним протиправним наказом Держгеонадр № 124 від 13.03.2017 (в частині зупинення дії Спеціального дозволу № 2989 від 25.07.2007) та завданням збитків Товариству з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» у формі недоотриманого доходу (упущеної вигоди), визначених в Звіті аудитора не відноситься до завдань судово-економічної експертизи.

Тобто, з системного аналізу змісту наданого до матеріалів справи висновку експерта №5843 від 13 квітня 2022 року, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кудлатим О.М., полягає, що останній було складено на підставі даних Звіту з надання впевненості незалежного аудитора від 17.11.2021, Актів приймання-передачі природного газу між ТОВ «Трубопласт» та ТОВ «ОСТ ПАУЕР ІНДАСТРІ» за грудень 2017 р., січень 2018 р., лютий 2018 р., серпень 2018 р, вересень 2018 р., жовтень 2018 р., листопад 2018 р., грудень 2018 р.; Акти приймання-передачі природного газу між ТОВ «Трубопласт» та ТОВ «СВІСС КРОНО» за грудень 2017 р., січень 2018 р., лютий 2018 р., березень 2018. р., квітень 2018 р., травень 2018 р., червень 2018 р., липень 2018 р., серпень 2018 р.; Акти приймання-передачі природного газу між ТОВ «Трубопласт» та ТОВ «ЕКО-СФЕРА» за грудень 2017 р., січень 2018 р., лютий 2018 р., березень 2018 р., квітень 2018 р.; Акт приймання-передачі природного газу між ТОВ «Трубопласт» та ТОВ «Кам`янський машинобудівний завод» за березень 2018 р. - на 26 арк.; Акти приймання-передачі природного газу між ТОВ «Укрнафтогазінвест» та ТОВ «Трубопласт» за грудень 2017 р., січень 2018 р., лютий 2018 р., березень 2018 р., квітень 2018 р., травень 2018 р., червень 2018 р., липень 2018р., серпень2018р.; вересень2018р., жовтень 2018р., листопад2018р., грудень 2018 р.; Акти приймання-передачі природного газу між ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» та ТОВ «Трубопласт» за лютий 2018 р., липень 2018 р, грудень 2018 р.; Акт приймання- передачі природного газу між TОB «Горизонти» та ТОВ «Трубопласт» за січень 2018 р.; Акт приймання-передачі природного газу між ТОВ «ДЕЛЬТА АКТИВ ГРУП» та ТОВ «Трубопласт» за квітень 2018 р.; Акти приймання-передачі природного газу між ТОВ «ФОРТЕКС ЕНЕРДЖІ» та ТОВ «Трубопласт» за травень 2018 р., червень 2018 р.; договори з споживачами: Договір № ТП-ЕС-20/12-2017 про постачання природного газу від 15.12.2017 р. укладений між ТОВ «Трубопласт» та ТОВ «ЕКОСФЕРА»; Договір № ТП-СК-15/12-2017 постачання природного газу від 15.12.2017 р., укладений між ТОВ «Трубопласт» та TOB «СВІСС КРОНО»; оборотно-сальдові відомості по рахунку 133 за період з грудня 2017 р. по грудень 2018 р.; оборотно-сальдові відомості по рахунку 1313 за період з грудня 2017 р. по грудень 2018 р.; розрахунково-платіжні відомості на виплату заробітної плати та витяги з табелів обліку робочого часу за період з грудня 2017 р. по грудень 2018 р.; договір № 52/12-С на постійне та обов`язкове обслуговування об`єктів та окремих територій державною аварійно-рятувальною службою від 03 січня 2012 року, акти виконання умов договору №52/12-С за грудень 2017 року - грудень 2018 року; витрати по орендній платі за землю: податкові декларації з плати за землю за 2017 та 2018 роки; довідки-розрахунки; Договір № ЛГВ-11/06-17 від 05.01.2017 р., укладений між ТОВ «Трубопласт» та Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування».

Оцінюючи всі наявні в матеріалах справи докази у сукупності, виходячи з наведеного вище, враховуючи законодавчі гарантії здійснення судово-експертної діяльності, забезпечення незалежності судового експерта й правильності його висновку, суд дійшов висновку, що розмір шкоди, завданий Товариству з обмеженою відповідальністю «Трубопласт», внаслідок протиправних дій Державної служби геології та надр України, становить 2 935 213,38 грн., як встановлено у висновку експерта №5843 від 13 квітня 2022 року, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, а не 2 935 292,43 грн., як заявлено до стягнення позивачем.

Відповідачем будь-яких доказів іншого розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправних дій Державної служби геології та надр України, надано не було.

З приводу причинно-наслідкового зв`язку як елементу цивільного правопорушення суд зазначає наступне.

Означена складова шкоди фактично виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Судом було встановлено ознаки протиправної поведінки Державної служби геології та надр України під час прийняття наказу від 13.03.2017 № 124 в частині зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007, виданого ТОВ «Трубопласт».

Вище вказувалось, що рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 у справі №813/5074/17, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 у справі №1340/4358/18 та рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 у справі №813/4955/17 встановлено, зокрема, що ТОВ «Трубопласт» вчинялися дії, спрямовані на усунення порушень, вказаних у приписі від 16.12.2016 №740-16/02, проте такі не було усунуто через бездіяльність Держгеонадра України, а отже така поведінка відповідача зумовила прийняття оскаржуваного наказу від 13.03.2017 №124 в частині зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007, виданого ТОВ «Трубопласт».

Одночасно, судом також було встановлено, що розмір недоотриманого доходу (упущеної вигоди) Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» в результаті прийняття Держгеонадрами наказу № 124 від 13.03.2017 в частині зупинення дії Спеціального дозволу № 2989 від 25.07.2007 становить 2 935 213,38 грн (без ПДВ).

Тобто, з наведеного полягає, що недоотриманий дохід (упущена вигода) Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубопласт» на вказану вище суму, стало наслідком саме протиправної поведінки Державної служби геології та надр України під час прийняття наказу від 13.03.2017 № 124 в частині зупинення дії Спеціального дозволу від 25.07.2007, виданого ТОВ «Трубопласт», що фактично засвідчує наявність причинно-наслідкового зв`язку у спірному деліктному правовідношенні.

Судом вказувалось, що статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Отже, виходячи з вищевикладеного у суду відсутні підстави для встановлення в межах розглядуваної справи вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРУБОПЛАСТ" в частині стягнення 2 935 213,38 грн.

З приводу формулювання позивачем прохальної частини позовної, а саме стосовно стягнення шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, суд зазначає наступне.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

При цьому в господарському процесі відповідно до частини четвертої статті 56 Господарського процесуального кодексу України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади - Державну службу геології та надр України.

Як вказувалось представником позивача у судовому засіданні та не було заперечено відповідачем відсутня необхідність у залученні Державної казначейської служби України в якості співвідповідача у даній справі.

Судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, що Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог господарського процесуального законодавства у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена вище норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Вказану позицію висловлено у постанові від 19.06.2018 Великої Палати Верховного Суду по справі №910/23967/16.

За таких обставин, суд вважає за доцільне зазначити в резолютивній частині рішення по справі про стягнення шкоди з Державного бюджету України без визначення органу, діями якого така шкода була завдана чи органу, через який здійснюється списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд частково задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРУБОПЛАСТ» до Держави України в особі Державної служби геології та надр України про стягнення школи у вигляді збитків, у формі упущеної вигоди, завданих товариству, у розмірі 2 935 213,38 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРУБОПЛАСТ» (79000, місто Львів, площа МІЦКЕВИЧА, будинок 8, ідентифікаційний код 30478052) шкоду у розмірі 2 935 213,38 грн та судовий збір у розмірі 44 028,20 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.07.2022.

Суддя О.В. Гулевець