ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. м. Київ Справа № 911/621/22

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Приватного підприємства «Транс Логістик»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Татьяна»

про стягнення 89 073,29 грн.

Без виклику учасників судового процесу;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Транс Логістик» звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Татьяна» про стягнення 89 073,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.07.2021 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , що працює водієм Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Татьяна», який, керуючи автомобілем «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ», не врахував дорожні обставини, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль «MAN» TGM 12.250, що рухався попереду, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія Приватного підприємства «Транс Логістик». В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав значні механічні пошкодження. Так, позивач зазначає, що ОСОБА_1 , що працює водієм ТОВ Фірма «Татьяна», був визнаний винним та його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Позивач зазначає, що наземний транспортний засіб «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_2 , був застрахований, а розмір страхового відшкодування склав 627 062,30 грн., у той час як повний комплекс відновлювальних робіт наземного транспорту позивача становив 716 135,59 грн. У зв`язку із цим, позивач звернувся із даним позовом до відповідача про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 89 073,29 грн., що є різницею між вартістю повного комплексу відновлювальних робіт та розміром страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/621/22 від 28.04.2022 було відкрито провадження у справі № 911/621/22. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У зв`язку із відсутністю фінансування зазначена ухвала суду про відкриття провадження у справі № 911/621/22 від 28.04.2022 не була направлена поштою на адресу відповідача. Однак, з метою належного повідомлення останнього, судом здійснено направлення зазначеної ухвали суду на електронну адресу відповідача, а також здійснено відповідачу телефонограму.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 28.04.2022 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , що працює водієм Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Татьяна» (далі відповідач), 20.07.2021 року на 332 км.+700 м. автодороги М-05 Київ-Одеса, керуючи автомобілем «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ», не врахував дорожні обставини, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль «MAN» TGM 12.250, що рухався попереду, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія Приватного підприємства «Транс Логістик» (далі позивач), якого після зіткнення кинуло на вiдбiйник розташований праворуч та ліворуч.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_3 , отримав значні механічні пошкодження.

Своїми діями водій відповідача порушив пункт 12.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 18.08.2021 у справі № 507/1112/21 ОСОБА_1 , що працює водієм ТОВ Фірма «Татьяна», було визнано винним в порушенні п. 12.1 «Правил дорожнього руху» та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Доказів щодо оскарження вищезазначеної постанови матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що 30.06.2021 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі страховик) та Приватним підприємства «Транс Логістик» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-21-00229 (далі договір), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням визначеним у частині І договору наземним транспортом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (копія наявна в матеріалах справи).

Згідно Відомостей про транспортні засоби, щодо яких укладено договір страхування, що є Додатком 1 до заяви на страхування до договору № 28-0401-21-00229 від 30/06/2021, встановлено, що транспортним засобом, щодо якого укладений договір страхування, зокрема, є наземний транспортний засіб «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_4 (п. 561 Додатку 1) (копія додатку наявна в матеріалах справи).

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку зі зверненням позивача до страховика з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було визнано дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 20.07.2021, страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідний страховий акт № ДККА-76787 від 09.12.2021 р.

В рамках розслідування страхового випадку ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», в розрахунку суми страхового відшкодування встановила, що вартість відновлюваного ремонту становить 961 841,02 грн., вартість матеріального збитку згідно умов страхування становить 701 331,00 грн., а враховуючи безумовну франшизу в розмірі 5%, сума страхового відшкодування становить 637 581,00 грн., що підтверджується копією страхового акту № ДККА-76787 від 09.12.2021 р. та розрахунком суми страхового відшкодування від 09.12.2021 р., копії яких долучені до матеріалів справи.

ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», на виконання своїх зобов`язань перед позивачем за договором страхування наземного транспорту, перерахувало на рахунок Приватного підприємства «Транс Логістик» суму у розмірі 627 062,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 21241 від 01.02.2022 р. (копія наявна в матеріалах справи).

Судом встановлено, що позивачем, з метою здійснення комплексу відновлювальних робіт наземного транспортного засобу «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_4 , укладено низку договорів про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту.

22.06.2017 між Одеською філією ТОВ «Технофорум» (виконавець) та Приватним підприємством «Транс Логістик» (замовник, позивач) укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів № 1750001 (договір-1) (копія наявна в матеріалах справи).

На виконання умов договору-1, виконавцем надано, а замовником (позивачем) прийнято послуги з технічного обслуговування та ремонту наземного транспортного засобу «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_4 , на загальну суму 523 956,97 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № ODN_TEF-2153490 від 30.12.2021, копія долучена до матеріалів справи.

Позивач, на виконання умов договору-1, сплатив виконавцю вартість наданих послуг в загальній сумі 523 956,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2602 від 19.01.2022 (копія наявна в матеріалах справи).

31.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеркарготрак» (виконавець) та Приватним підприємством «Транс Логістик» (замовник, позивач) укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту фургонів автомобілів № 1762 (договір-2) (копія наявна в матеріалах справи).

На виконання умов договору-2, виконавцем надано, а замовником (позивачем) прийнято послуги з технічного обслуговування та ремонту наземного транспортного засобу «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_4 на загальну суму 154 917,82 грн., що підтверджується актом надання послуг № 75 від 14.01.2022, копія долучена до матеріалів справи.

Позивач, на виконання умов договору-2, сплатив виконавцю вартість наданих послуг в загальній сумі 154 917,82 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5030 від 04.02.2022 (копія наявна в матеріалах справи).

01.01.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансхолд» (виконавець) та Приватним підприємством «Транс Логістик» (замовник, позивач) укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів № 14/0112 (договір-3) (копія наявна в матеріалах справи).

На виконання умов договору-3, виконавцем надано, а замовником (позивачем) прийнято послуги з технічного обслуговування та ремонту наземного транспортного засобу «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_4 на загальну суму 37 260,80 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № Т-00000127 від 18.01.2022, копія долучена до матеріалів справи.

Позивач, на виконання умов договору-3, сплатив виконавцю вартість наданих послуг в загальній сумі 37 260,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6659 від 15.02.2022 (копія наявна в матеріалах справи).

Отже, повний комплекс відновлювальних робіт наземного транспортного засобу «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_4 , становить 716 135,59 грн.

Таким чином, оскільки повний комплекс відновлювальних робіт наземного транспортного засобу «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_4 , становить 716 135,59 грн., а сума страхового відшкодування від ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» становить 637 581,00 грн., позивач звернувся із даним позовом до відповідача про стягнення з останнього шкоди в сумі 89 073,29 грн. (716 135,59 грн. 637 581,00 грн.), завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його працівником.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Нормами ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: - протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; - шкідливий результат такої поведінки (збитки); - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; - вина правопорушника.

Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Статтею 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України кореспондує положенням ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, якщо кредитор пред`являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Також у вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала, та завданими збитками.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства.

За приписами ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, крім загальних підстав, відповідальність суб`єкта господарювання за шкоду настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з особою, до якої подано позов, у трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вже було встановлено судом раніше, Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 18.08.2021 у справі № 507/1112/21 ОСОБА_1 , що працює водієм ТОВ Фірма «Татьяна», було визнано винним в порушенні п. 12.1 «Правил дорожнього руху» та притягнуто до адміністративної відповідальності.

В матеріалах справи відсутні докази оскарження вказаної постанови.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що в постанові Любашівського районного суду Одеської області від 18.08.2021 у справі № 507/1112/21 було встановлено факт існування трудових відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Татьяна» та ОСОБА_1 на момент вчинення правопорушення ОСОБА_1 , а тому позивачем вірно визначено відповідача у даній справі, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Татьяна». Зазначені відомості відповідачем не спростовані.

Судом було встановлено, що 30.06.2021 між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» позивачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-21-00229, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, зокрема пов`язані із експлуатацією наземного транспортного засобу «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку зі зверненням позивача до страховика з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було визнано дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 20.07.2021, страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідний страховий акт № ДККА-76787 від 09.12.2021 р. та встановлено суму страхового відшкодування у загальному розмірі 637 581,00 грн., що підтверджується копією страхового акту та розрахунком суми страхового відшкодування від 09.12.2021 р., копії яких долучені до матеріалів справи.

ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», на виконання своїх зобов`язань перед позивачем перерахувало на рахунок останнього суму у розмірі 627 062,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 21241 від 01.02.2022 р. (копія наявна в матеріалах справи).

Одночасно, судом було встановлено, що позивачем, з метою здійснення комплексу відновлювальних робіт наземного транспортного засобу «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_4 , укладено низку договорів про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту (копії договорів наявні в матеріалах справи).

Повний комплекс відновлювальних робіт наземного транспортного засобу «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_4 , становить 716 135,59 грн., що підтверджується актами виконаних робіт/наданих послуг та платіжними дорученнями, що долучені позивачем до матеріалів справи.

Таким чином, оскільки повний комплекс відновлювальних робіт наземного транспортного засобу «MAN» TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_4 , становить 716 135,59 грн., а сума страхового відшкодування від ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» становить 637 581,00 грн., позивач звернувся із даним позовом до відповідача про стягнення з останнього шкоди в сумі 89 073,29 грн. (716 135,59 грн. 637 581,00 грн.), завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його працівником.

Станом на дату подання позивачем даного позову до суду, в матеріалах справи відсутні докази відшкодування відповідачем завданої шкоди в загальній сумі 89 073,29 грн. позивачу. Протилежного суду не доведено.

Вищенаведені відомості відповідачем не спростовано. Розмір та підстави стягнення суми збитків відповідачем також не оспорені.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт наявності всіх елементів правопорушення, передбачених чинним законодавством, необхідних для притягнення Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Татьяна» до відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його працівником ОСОБА_1 ; доведено вчинення ним правопорушення; його вину; розмір шкоди та наявність причинного зв`язку між поведінкою ОСОБА_1 і нанесеною шкодою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, а також з урахуванням суми страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, нормативно та документально доведені, а тому підлягаю задоволенню повністю в сумі 89 073,29 грн.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 481,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 15 000,00 грн.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи надано копії:

- договору № 08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019;

- довіреності № 01/07/2021 від 01.07.2021 р.;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 3986 від 23.11.2018 р.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи № 922/445/19, у постановах Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Як вже було зазначено судом раніше, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 15 000,00 грн., а на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи надано копії: - договору № 08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019; - довіреності № 01/07/2021 від 01.07.2021 р.; - свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 3986 від 23.11.2018 р.

При цьому суд зазначає, що умовами договору № 08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 р. передбачено, що за надання об`єднанням правової (правничої) допомоги за цим договором клієнт щомісячно сплачує об`єднанню гонорар, розмір якого визначається за згодою сторін залежно від обсягу правової (правничої) допомоги, наданої об`єднанням клієнту у звітному місяці, та зазначається в акті здавання-приймання наданих послуг за звітний місяць, підписаний обома сторонами (п. 3.1 договору).

Водночас, умовами договору № 08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 р. не передбачено фіксований гонорар в сумі 15 000,00 грн.

Суд зазначає, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як то передбачено ст. ст. 126, 129 Господарським процесуальним кодексом України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. та відповідно відсутність правових підстав для покладення таких витрат на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Татьяна» (місцезнаходження: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Павліченко, буд 13-А; ) на користь Приватного підприємства «Транс Логістик» (місцезнаходження: 52005, Дніпропетровська обл., смт. Слобожанське, вул. Теплична, 27-С, ) 89 073,29 грн. шкоди та 2 481,00 грн. судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256 та п. п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.07.2022.

Суддя Л.В. Сокуренко