ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2022 Справа № 917/462/22

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВіТі", вул. Салганна, буд. 14, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

до Фізичної особи-підприємця Духовного Андрія Олександровича, АДРЕСА_1

про стягнення 127 433,61 грн.

Суддя Ціленко В.А.

Секретар судового засідання Шведенко К.С.

Відповідно до ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з порядком спрощеного провадження, представники сторін в судове засідання не викликались.

Суть справи: Стягується 105 229,14 грн. основної заборгованості, 1 738,44 грн. 3% річних за користування грошовими коштами, 10 932,18 грн. інфляційних витрат та 9 894,41 грн. пені за порушення грошових зобов`язань згідно Договору № РЮ051021 від 05.10.2021 року.

Відповідач у визначений судом строк, без поважних причин, відзив на позов не надав. Ухвала суду від 23.05.2022 року про відкриття провадження у справі повернута поштовим відділенням з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою". За приписами п. 4 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, проживання чи перебування вважається належним врученням судового акту адресату, тому справа розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до Договору № РЮ051021 на перевезення вантажів та/або виконання (організацію виконання) транспортно-експедиційних послуг пов`язаних з перевезенням вантажів автомобільним транспортом від 05.10.2021 року фізична особа-підприємець Духовний Андрій Олександрович, м. Кременчук зобов`язався надати транспортно-експедиційні послуги з організації перевезення вантажу, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ІВіТі", м. Кременчук оплатити їх у порядку визначеному Договором.

Позивач посилається на те, що не зважаючи на попередню оплату послуг відповідач взяті на себе договірні зобов`язання по перевезенню товару не виконав, тому повинен повернути безпідставно отримані кошти та понести додаткову відповідальність у вигляді річних, інфляційних та пені.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються договором транспортного експедирування, відповідно до якого одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ст. 929 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 934 Цивільного кодексу України за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу. Статтями 611, 614 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають такі правові наслідки: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка; дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої протиправної поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

Із наданих позивачем доказів вбачається, що Фізична особа-підприємець Духовний Андрій Олександрович прийняв до виконання Заявку Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВіТі" на перевезення 20 тон взуття в мішках до м. Ніцца, Республіка Франція.

Платіжним дорученням № 503 від 13.10.2021 року замовником послуг за перевезення виконавцю сплачено 105 229,14 грн. та заповнено митну декларацію на вантаж "зношене взуття, розпаровка - 14900 кг. взуття, що було у використанні, знос не більше 20%, без індивідуального пакування, навалом у мішках".

15.10.2021 року при перетині контрольно-пропускного пункту у Корчові в напрямку в`їзду у Польщу з України перевірено автомобіль марки DAF, д.н. НОМЕР_1 та виявлено порушення з/п 4.8. Перевезення відходів компанією, що транспортує відходи, без маркування транспортних засобів, про яке йдеться у положеннях, виданих на підставі ст. 21 ч. 7 Закону "Про відходи" від 14.12.2012 року, тому транспортний засіб повернуто в Україну.

Перевізник змінив маршрут доставки і кінцевого вантажоодержувача та повернув вантаж за адресою Замовника.

За приписами ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, так як одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 8.1. Договору № РЮ051021 від 05.10.2021 року сторони обумовили, що відповідальність Замовника і Експедитора при міжнародних перевезеннях визначається умовами Женевської Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року (далі - Конвенція), частиною 1 ст. 17 якої передбачено, що перевізник несе відповідальність за будь-яку затримку доставки вантажу.

Пунктом 6.1.7. Договору № РЮ051021 від 05.10.2021 року фізична особа-підприємець Духовний Андрій Олександрович зобов`язався забезпечити доставку довіреного вантажу в пункт призначення та у погоджені терміни передати його уповноваженій на отримання вантажу особі, вказаний в СМR - накладний, що підтверджується підписаною сторонами Міжнародною товарно-транспортною накладною від 12.10.2021 року. Про те, 06.11.2021 року автомобіль Перевізника прибув за адресою Замовника і товар не був доставлений за адресою вантажоодержувача.

Обумовлюючи у Договорі № РЮ051021 від 05.10.2021 року права та обов`язки сторони визначили, що Замовник несе відповідальність за правильність і повноту інформації в заявці, організовує митну обробку вантажу і митне оформлення необхідних документів. Виконавець зобов`язаний надати під завантаження автомобіль, який відповідає вимогам митних органів.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 23 Конвенції, у випадку прострочення доставки, якщо позивач доведе, що прострочення завдало збитку, перевізник компенсує такий збиток, який не може перевищувати плату за перевезення.

З урахуванням того, що виявлене порушення стосувалося виключно транспортного засобу Перевізника на якому було відсутнє відповідне маркування, є наявними підстави для повернення 105 229,14 грн. внесеної оплати за послугу, яка не була надана з вини Перевізника.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача 1 738,44 грн. 3% річних за користування грошовими коштами, 10 932,18 грн. інфляційних витрат та 9 894,41 грн. пені за порушення грошових зобов`язань позовні вимоги задоволені бути не можуть, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання, ніж неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. Тобто, за приписами Закону сторони зобов`язані передбачити в договорі не тільки вид неустойки, а і її розмір. Укладений сторонами Договір № РЮ051021 від 05.10.2021 року не передбачає такої відповідальності за порушення грошових зобов`язань, як пеня.

Щодо застосування до правовідносин ст. 625 Цивільного кодексу України, яка зобов`язує боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, суд зважує на те, що відповідальність Перевізника у випадку прострочення доставки вантажу згідно ст.ст. 2, 3, 4 Конвенції не може перевищувати перевізну плату. Умови, які прямо чи опосередковано відступають від положення Конвенції є недійсними.

Також відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 15, 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує, що при визначенні суми відшкодування має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат у сумі 7 500,00 грн. представник позивача надав договір № 94-21 від 21.12.2021 року, укладений між адвокатом Федосєєвим Д.О. та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІВіТі" про надання правової допомоги, Додатковою угодою № 1 від 16.02.2022 року, Актом приймання-передачі наданих послуг від 11.05.2022 року, платіжним дорученням № 66 від 18.02.2022 року на суму 7500,00 грн., Свідотством про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 1685 та Ордером на надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Враховуючи обсяг наданих послуг (позов середньої складності; обсяг робіт визначений та погоджений сторонами договору, є зрозумілим та прийнятним) суд дійшов висновку, що розмір адвокатських витрат в сумі 7 500,00 грн. є співрозмірним наданому об`єму адвокатських послуг.

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 Господарського процесуального кодексук України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Духовного Андрія Олександровича ( АДРЕСА_1 , реэстрацыйний номер облыковоъ картки платника податкыв ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВіТі" (вул. Салганна, буд. 14, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) - 105 229,14 грн. основної заборгованості, 2 481,00 грн. судового збору та 6 193,17 грн. витрат на професійну правничу допомогу..

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію рішення направити сторонам по справі.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.07.2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ціленко В.А.