ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2022 р. Cправа № 902/1608/14(902/809/21)

Господарський суд Вінницької області в складі: головуючий суддя Тісецький С.С., судді Міліціанов Р.В. та Лабунська Т.І., секретар судового засідання Переродова С.О., розглянувши в приміщенні суду у судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали по справі

за позовом: ТОВ "Подільські цукроварні" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С.

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоплюс К"

до: ОСОБА_1

до: Фермерського господарства "Врожайне"

до: ОСОБА_2

до: ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС (філія ГСЦ МВС) у Вінницькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Приватне підприємство "Хілл"

про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності,

в межах справи № 902/1608/14

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Цант+" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Хімекс"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні"

про визнання банкрутом

за участю :

від Позивача: арбітражний керуючий (ліквідатор ТОВ "Подільські цукроварні") Козирицький А.С. (в режимі відеоконференції)

від ФГ "Врожайне": Країло С.В., за дорученням

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області (головуючий суддя Тісецький С.С., судді Міліціанов Р.В. та Лабунська Т.І.) перебуває справа № 902/1608/14 за заявою ТОВ "ЦАНТ+" та ТОВ "ТД ХІМЕКС" до ТОВ "Подільські цукроварні" про банкрутство.

Провадження у цій справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.

Так, ухвалою суду від 17.05.2022 року продовжено строк ліквідаційної процедури ТОВ "Подільські цукроварні" та повноважень ліквідатора - арбітражного керуючого Козирицького А.С. у справі № 902/1608/14 до 16.11.2022 року; призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 16.11.2022 року.

06.08.2021 року до суду від ТОВ "Подільські цукроварні" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С. надійшла позовна заява № 02-21/697 від 03.08.2021 року (вх. № 01-36/613/21) до ТОВ "Автоплюс К", ОСОБА_1 , ФГ "Врожайне", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій області про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності, у справі № 902/1608/14.

Водночас, в зв`язку з перебуванням головуючого судді Тісецького С.С. у відпустці, було здійснено повторний автоматизований розподіл позовної заяви ТОВ "Подільські цукроварні" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С. № 02-21/697 від 03.08.2021 року, за результатами якого сформовано склад колегії у складі головуючого судді Тварковського А.А., суддів Міліціанова Р.В. та Лабунської Т.І. (з присвоєнням єдиного унікального номеру судової справи № 902/1608/14(902/809/21).

25.08.2021 року суддя Тісецький С.С. приступив до роботи.

За заявою судді Тварковського А.А. від 25.08.2021 року, згідно розпорядження керівника апарату суду від 26.08.2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл позовної заяви ТОВ "Подільські цукроварні" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С. № 02-21/697 від 03.08.2021 року, за результатами якого вказану позовну заяву розподілено раніше визначеному складу суду (головуючий суддя Тісецький С.С., судді Міліціанов Р.В. та Лабунська Т.І.).

26.08.2021 року на виконання вимог ст. 176 ГПК України, судом здійснено запити до відповідних органів реєстрації щодо надання відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..

В подальшому, ухвалою суду від 23.09.2021 року відстрочено ТОВ "Подільські цукроварні" сплату судового збору за звернення з позовом до суду до ухвалення судового рішення по даному спору. Залучено Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС (філія ГСЦ МВС) у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП: 43611964, 21010, м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24) до участі у справі № 902/1608/14(902/809/21) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів. Призначено підготовче засідання у справі № 902/1608/14(902/809/21) за позовом ТОВ "Подільські цукроварні" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С. № 02-21/697 від 03.08.2021 року (вх.№ 01-36/613/21) до ТОВ "Автоплюс К", ОСОБА_1 , ФГ "Врожайне", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності, в межах справи № 902/1608/14 на 10.11.2021 року.

05.11.2021 року до суду від представника Фермерського господарства "Врожайне" надійшов відзив на позовну заяву б/н від 03.11.2021 року по справі №902/1608/14(902/809/21).

Ухвалою суду від 10.11.2021 року призначено підготовче засідання у справі №902/1608/14(902/809/21) про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності, в межах справи № 902/1608/14 на 13.12.2021 року.

06.12.2021 року від арбітражного керуючого Козирицького А.С. до суду до суду надійшла відповідь № 02-21/810 від 02.12.2021 року на відзив Фермерського господарства "Врожайне" по справі № 902/1608/14(902/809/21).

Разом з тим, судове засідання 13.12.2021 року не відбулось, в зв`язку з відсутністю члена судової колегії - судді Лабунської Т.І.

В подальшому, ухвалою суду від 14.12.2021 року призначено підготовче засідання у справі № 902/1608/14(902/809/21) про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності, в межах справи № 902/1608/14 на 19.01.2022 року.

Ухвалою суду від 19.01.2022 року зупинено провадження у справі №902/1608/14(902/809/21) за позовом ТОВ "Подільські цукроварні" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С. № 02-21/697 від 03.08.2021 року (вх. № 01-36/613/21) до ТОВ "Автоплюс К", ОСОБА_1 , ФГ "Врожайне", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС (філія ГСЦ МВС) у Вінницькій області про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності, в межах справи № 902/1608/14 до прийняття та набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду за наслідками поданої касаційної скарги Фермерського господарства "Врожайне" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року у справі № 902/858/15.

Ухвалою суду від 17.02.2022 року було поновлено провадження у справі №902/1608/14(902/809/21) про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності, в межах справи № 902/1608/14 про банкрутство ТОВ "Подільські цукроварні". Підготовче засідання у справі № 902/1608/14(902/809/21), в межах справи № 902/1608/14 призначено на 23.03.2022 року.

Ухвалою суду від 23.03.2022 року призначено підготовче засідання у справі №902/1608/14(902/809/21) про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності, в межах справи № 902/1608/14 на 17.05.2022 року. Залучено Приватне підприємство "Хілл" до участі у справі № 902/1608/14(902/809/21) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів. Витребувано від ТСЦ МВС № 0541 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України у Вінницькій області інформацію про те, чи перебували у власності ПП "Хілл" (код 13333298) та ТОВ "Подільські цукроварні" (код 36327881) автомобілі.

04.05.2022 року на електронну поштову адресу суду від ТСЦ МВС № 0541 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України у Вінницькій області надійшов лист №31/2-634 від 04.05.2022 року, до якого на виконання ухвали суду від 23.03.2022 року надано витребувану інформацію.

Водночас, ухвалою суду від 17.05.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/1608/14(902/809/21), в межах справи № 902/1608/14 про банкрутство ТОВ "Подільські цукроварні" - до судового розгляду по суті на 21.06.2022 року.

Ухвалою суду від 21.06.2022 року відкладено розгляд справи №902/1608/14(902/809/21) про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності, в межах справи № 902/1608/14 про банкрутство ТОВ "Подільські цукроварні" - по суті на 27.07.2022 року.

При цьому, ухвалою суду від 25.07.2022 року задоволено клопотання арбітражного керуючого Козирицького А.С. про участь в судовому засіданні по справі №902/1608/14(902/809/21) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (за допомогою програмного забезпечення "EasyCon").

На визначену дату - 27.07.2022 року в судове засідання, яке проведено в режимі відеоконференції, з`явилися представники Позивача та Відповідача-3. Інші сторони та треті особи повноважних представників в судове засідання не направили.

При цьому, судом встановлено, що 13.07.2022 року та 18.07.2022 року до суду від ТСЦ МВС № 0541 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України у Вінницькій області надійшли листи № 31/2-634 від 04.05.2022 року у паперовому вигляді, до яких на виконання ухвали суду від 23.03.2022 року надано витребувану інформацію.

В судовому засіданні, представник Позивача вказав про можливість розгляду справи по суті за наявної явки учасників справи.

Представник Відповідача-3 поклався на розсуд суду щодо можливості розгляду справи по суті.

Поряд з цим, суд зважає на те, що відповідно до ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумні строки розгляду справи судом.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. №475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, учасників цієї справи було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового слухання у цій справі, що підтверджується ухвалою суду від 21.06.2022 року, яка направлялась на електронні поштові адреси, зокрема : Регіональному сервісному центру ГСЦ МВС (філія ГСЦ МВС) у Вінницькій області - та ліквідатору ПП "Хілл" арбітражному керуючому Ткачуку О.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5.

Також, вказана вище ухвала направлялась рекомендованим листом на поштові адреси Відповідачів 1, 2, 4, 5 та третіх осіб, про що свідчить штамп суду від 23.06.2022 року на цій ухвалі .

При цьому, судом встановлено, що ухвала суду від 21.06.2022 року, яка направлялась на адресу ПП "Хілл", а саме : вул. Чкалова, 16-Б, смт. Крижопіль, Крижопільський р-н, Вінницька обл., 24600, повернулася до суду із поштовою відміткою "адресат відмовився".

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 120 ГПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 5, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Слід зазначити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Також, суд звертає увагу на те, що позовна заява ТОВ "Подільські цукроварні" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С. № 02-21/697 від 03.08.2021 року (вх. № 01-36/613/21) про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності, надійшла до суду 06.08.2021 року, а тому у сторін та третіх осіб було достатньо часу для надання усіх наявних доказів на підтвердження своїх доводів або заперечень з моменту призначення першого підготовчого засідання (ухвала суду від 23.09.2021 року по справі № 902/1608/14(902/809/21)).

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що учасників справи було належним чином повідомлено про дату та час проведення судового засідання у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників Відповідачів 1, 2, 4, 5 та третіх осіб за наявними матеріалами справи.

В ході розгляду справи по суті, представник Позивача підтримав позовну заяву та звернув увагу суду на додаток до позовної заяви - Інвентаризаційний опис № 2 від 01.11.2018 (ст. 39 том 1) і зазначив, що попереднім арбітражним керуючим проводилась інвентаризація і встановлювалась наявність відповідного рухомого майна, згідно даного опису даних ТЗ виявлено не було.

Представник Відповідача-3 позов не визнав та підтримав процесуальну позицію викладену у відзиві на позов. Також, представник Відповідача-3 зазначив, що позовна заява має бути залишена без розгляду, оскільки, Позивачем не сплачено судовий збір, або відмовлено в її задоволенні повністю. При цьому, повідомлено, що ФГ "Врожайне" укладало договори купівлі-продажу з ТОВ "Автоплюс К", були здійснені проплати та є бухгалтерський документ.

Водночас, представник Позивача зазначив, що доказів оплати по договорам не надано.

Разом з цим, представником Відповідача-3 було заявлено клопотання про оголошення перерви для можливості подачі до суду доказів сплати.

Суд, зважає на те, що згідно ч. 3 ст. 80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ст. 194 ГПК України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Зважаючи на викладене, та беручи до уваги те, що наразі провадження у цій справі знаходиться на стадії розгляду справи по суті і питання щодо витребування або долучення доказів не може бути на цій стадії судового засідання, суд дійшов висновку про відхилення клопотання представника Відповідача-3 про оголошення перерви.

Відтак, суд, заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали позовної заяви, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, встановив наступне.

За змістом позову та наданих доказів, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 24.11.2020 року у справі № 902/1608/14 було зобов`язано Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС (філія ГСЦ МВС) у Вінницькій області ліквідатору банкрута, арбітражному керуючому Козирицькому А.С. відомості про транспортні засоби, які в період часу з 25.11.2014 по 18.11.2020 року були перереєстровані з Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" () на інших осіб.

На виконання цієї ухвали суду у справі № 902/1608/14, Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС (філія ГСЦ МВС) у Вінницькій області зазначені докази було надано арбітражному керуючому.

Водночас, у позові повідомляється, що до відчужених у ТОВ "Подільські цукроварні" у період з 25.11.2014 р. по 18.11.2020 р. транспортних засобів належать наступні :

- Автомобіль марки ВАЗ модель: 21214, номер кузова: НОМЕР_1 , попередній номерний знак: НОМЕР_2 , номер двигуна: НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1690, рік випуску - 2011, колір: зелений (далі - транспортний засіб, номерний знак: НОМЕР_2 );

- Автомобіль марки ГАЗ модель: 33021, номер шасі: НОМЕР_4 , попередній номерний знак: НОМЕР_5 , номер двигуна: НОМЕР_6 , об`єм двигуна - 2445, рік випуску - 1995, колір: синій (далі - транспортний засіб, номерний знак: НОМЕР_5 );

- Автомобіль марки УАЗ модель: 374195, номер кузова: НОМЕР_7 , номер шасі: НОМЕР_8 , попередній номерний знак: НОМЕР_9 , номер двигуна: НОМЕР_10 , об`єм двигуна - 2693, рік випуску - 2010, колір: сірий (далі - Транспортний засіб, номерний знак: НОМЕР_9 );

- Автомобіль марки УАЗ модель: 374195, номер кузова: НОМЕР_11 , номер шасі: НОМЕР_12 , попередній номерний знак: НОМЕР_13 , номер двигуна: НОМЕР_14 , об`єм двигуна - 2693, рік випуску - 2010, колір: сірий (далі - транспортний засіб, номерний знак: НОМЕР_13 ).

Так, між ТОВ "Подільські цукроварні" та Калинівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоплюс К" (код ЄДРПОУ ВП 37695240), що є філією Відповідача-1, було укладено договори комісії (ідентичні між собою за положеннями, окрім предмету - транспортного засобу та його ціни), за яким Калинівська філія ТОВ "Автоплюс К" виступала Комісіонером та зобов`язалася за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента - ТОВ "Подільські цукроварні" від свого імені один або кілька правочинів щодо продажу вищевказаних транспортних засобів, що підпадають під визначення вживаних відповідно до п. 189.3 ст. 189 Податкового кодексу України, за цінами, узгодженими сторонами - розділ І кожного договору комісії, а саме:

1) Договору комісії № 3281 від 25.03.2020 року про продаж транспортного засобу, номерний знак: НОМЕР_15 за ціною 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок, з комісійною платою: 100 (сто) гривень;

2) Договору комісії № 3292 від 27.03.2020 року про продаж транспортного засобу, номерний знак: НОМЕР_5 за ціною 12 340 (дванадцять тисяч триста сорок) гривень 00 копійок, з комісійною платою: 100 (сто) гривень;

3) Договору комісії № 3360 від 12.05.2020 року про продаж транспортного засобу, номерний знак: НОМЕР_9 за ціною 10 450 (десять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок, з комісійною платою: 100 (сто) гривень;

4) Договору комісії № 3361 від 12.05.2020 року про продаж транспортного засобу, номерний знак: НОМЕР_13 за ціною 10 450 (десять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок, з комісійною платою: 100 (сто) гривень.

Згідно розділу І кожного наведеного договору комісії, при вчиненні відповідних правочинів із третіми особами щодо продажу транспортного засобу Комісіонер зобов`язаний діяти в інтересах Комітента, на умовах, що є найбільш вигідними для нього, беручи до уваги звичаї ділового обороту та вимоги, що звичайно ставляться. Договори, відповідно до яких Комісіонер продає третім особам транспортний засіб, не підлягають узгодженню та візуванню Комітентом.

Відповідно до розділу II кожного договору комісії, Комісіонер взяв на себе зобов`язання не пізніше 3-х робочих днів з моменту одержання від покупця відповідних коштів, як оплати за відчуження транспортного засобу, виплатити Комітенту належну йому частину цих коштів (за винятком коштів, що належать Комісіонеру як комісійна плата, прибуткового платежу та компенсації додаткових витрат Комісіонера (зберігання і передпродажна підготовка транспортного засобу), якщо такі виникли та були погоджені з Комітентом), на виконання цього Договору. Комісіонер відповідає за втрату, недостачу або пошкодження Транспортного засобу в розмірі завданої реальної шкоди.

Від імені Комітента підписантом у всіх договорах комісії зазначений ОСОБА_1 (як підписант за дорученням), а від імені ОСОБА_4 , який діяв на підставі положення та наказу.

Разом з цим, у всіх зазначених договорах комісії повністю відсутні банківські (платіжні) реквізити обох сторін.

Також, в день укладення кожного з вказаних договорів комісії Комісіонером - Калинівською філією ТОВ "Автоплюс К" було укладено договори купівлі-продажу перелічених вище транспортних засобів (ідентичні між собою за положеннями, окрім предмету - транспортного засобу та його ціни), а саме:

1) Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3281 від 25.03.2020 року, укладений з Фермерським господарством "Врожайне" (Покупець, ), на підставі якого у власність Фермерському господарству "Врожайне" переданий Транспортний засіб, номерний знак: НОМЕР_2 ;

2) Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3292 від 27.03.2020 року, укладений з Фермерським господарством "Врожайне" (Покупець, ), на підставі якого у власність Фермерському господарству "Врожайне" переданий Транспортний засіб, номерний знак: НОМЕР_5 ;

3) Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3360 від 12.05.2020 року, укладений з ОСОБА_2 (Покупець, паспорт серії НОМЕР_16 , виданий Шаргородським РВ ГУМВС України у Вінницькій області 04.02.2010 р., адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: не відомий), на підставі якого у власність ОСОБА_2 переданий Транспортний засіб, номерний знак: НОМЕР_9 ;

4) Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3361 від 12.05.2020 року, укладений з ОСОБА_3 (Покупець, паспорт серії НОМЕР_17 , виданий Центральним СВМ ГУМВС України в Київській області 11.03.1996 р., адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: не відомий), на підставі якого у власність ОСОБА_3 , переданий Транспортний засіб, номерний знак: НОМЕР_13 .

Відповідно до розділу 2 кожного наведеного договору купівлі-продажу, передача транспортного засобу Продавцем та прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості в момент підписання цього договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору. Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження транспортного засобу переходить від уповноваженої особи до Покупця з моменту підписання цього Договору.

Згідно розділу 3 кожного договору купівлі-продажу, транспортні засоби були продані за цінами, що відповідають встановленим у договорах комісії. Тобто, на думку Позивача, значно нижче ринкових.

Уповноваженою особою від Продавця в усіх договорах купівлі-продажу вказано ОСОБА_5 ..

Банківські (платіжні) реквізити обох сторін в усіх договорах купівлі-продажу повністю відсутні.

Крім того, оплат за відчуження транспортних засобів, передбачених наведеними договорами комісії та договорами купівлі-продажу, на рахунок ТОВ "Подільські цукроварні" не надходило, про що свідчить виписка з рахунку Боржника (додається).

Водночас, арбітражним керуючим Козирицьким А.С. було направлено запит вих. №02- 21/417 від 18.02.2021 року до Калинівської філії ТОВ "Автоплюс К" (далі - запит) про надання документів на підставі яких діяли особи, уповноважені на купівлю-продаж транспортних засобів, актів огляду, прийняття-передачі, технічного стану транспортних засобів, їх складових частин, відповідних журналів обліку, договорів купівлі-продажу та інформації щодо проведення розрахунків за ними. Однак, на вказаний запит жодної відповіді не надійшло.

Разом з цим, арбітражним керуючим Козирицьким А.С., було встановлено, що в означений період від ТОВ "Подільські цукроварні" не видавалось (не оформлювалося) довіреностей на ОСОБА_1.. Більше того, такі довіреності взагалі не могли бути видані, оскільки відчуження транспортних засобів відбулося після визнання Боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі, під час виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Подільські цукроварні" арбітражним керуючим ОСОБА_6 (свідоцтво № 1776 від 06.12.2016 року).

Разом з цим, наказом Міністерства юстиції України № 621/5 від 20.02.2020 року свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 06.12.2016 року № 1776, видане ОСОБА_6 , анульовано, у зв`язку зі смертю (про що також зазначено в ухвалі Господарського суду Вінницької області від 28.05.2020 року у справі № 902/1608/14).

Виходячи з того, що у цій справі не встановлено "недобросовісності" в діях арбітражного керуючого ОСОБА_6, останній, діючи добросовісно, не міг надати довіреність на розпорядження майном Боржника, всупереч порядку, передбаченого Кодексом України з процедур банкрутства, поза межами процедури банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 12.09.2018 року у справі №902/1608/14 ліквідатором ТОВ "Подільські цукроварні" призначено ОСОБА_6 Останнім, за результатами проведеної інвентаризації, вищенаведених транспортних засобів виявлено не було (Інвентаризаційний опис № 2 основних засобів станом на 01.11.2018 року).

Також, Позивач звертає увагу на те, що оспорювані договори комісії та договори купівлі-продажу, по-перше, були укладені після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Подільські цукроварні", всупереч вимог Кодексу України з процедур банкрутства (без згоди на продаж майна, визначення ліквідатором його вартості та без проведення аукціону), по-друге Боржник здійснив відчуження майна за ціною значно нижчою ринкової та яка взагалі не була сплачена Боржнику; по-третє зі змісту оспорюваних договорів вбачається їх укладення невідомими особами, шляхом підроблення документів. Наведене є підставою для визнання зазначених договорів комісії та договорів купівлі-продажу недійсними - з моменту їх вчинення.

З огляду на викладене, Позивач просить суд : визнати недійсними з моменту їх укладення вказані вище договори комісії та договори купівлі-продажу; відновити право власності ТОВ "Подільські цукроварні" на вищезазначені транспортні засоби; зобов`язати набувачів транспортних засобів повернути їх до складу ліквідаційної маси ТОВ "Подільські цукроварні" .

Згідно відзиву Фермерського господарства "Врожайне" на позовну заяву б/н від 03.11.2021 року по справі № 902/1608/14(902/809/21), викладені такі обставини та заперечення.

Матеріали позовної заяви не містять даних про те, що вищевказані автомобілі були реалізовані за цінами, нижчими від ринкових, що є обов`язковою умовою для застосування наслідків недійсності правочину такого характеру.

Крім цього, в провадженні Господарського суду Вінницької області (суддя Тісецький С.С.) перебуває справа № 902/858/15 за заявою Публічного акціонерного товариства «Дікергофф Цемент Україна» про банкрутство Приватного підприємства «Хілл».

14.12.2017 року між ПП «Хілл» в особі ліквідатора Василика В.В. та ТзОВ «Дім цукру» укладено договір купівлі-продажу майна банкрута ПП «Хілл», який містить 26 додатків.

Зокрема, додаток до зазначеного Договору за № 21 містить перелік сільськогосподарської техніки та транспортних засобів, де під №№ 6, 10, 15 та 16 зазначені автомобілі марки «ВАЗ-21214» 2011 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 (номер кузова НОМЕР_1 ); марки «ГАЗ-33021» 1995 року випуску д.н.з. НОМЕР_5 (номер кузова НОМЕР_4 ); марки «УАЗ-374195» 2010 року випуску д.н.з. НОМЕР_9 (номер шасі НОМЕР_8 ); марки «УАЗ-374195» 2010 року випуску д.н.з. НОМЕР_13 (номер шасі НОМЕР_12 ), які є предметом дійсної позовної заяви.

В подальшому, 15.12.2017 року вказані транспортні засоби, на підставі договору купівлі-продажу майна банкрута ПП «Хілл» від 14.12.2017 року, були передані ТзОВ «Дім цукру» за актом про передання права власності на куплене рухоме майно.

З огляду на викладене ТзОВ «Дім цукру» набуло право власності на спірні транспортні засоби у відповідності до вимог діючого законодавства України.

Згодом, 30.03.2020 року та 18.05.2020 року автомобілі марки «ВАЗ-21214» 2011 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 (номер кузова НОМЕР_1 ); марки «ГАЗ- 33021» 1995 року випуску д.н.з. НОМЕР_5 (номер кузова НОМЕР_4 ); марки «УАЗ-374195» 2010 року випуску д.н.з. НОМЕР_9 (номер шасі НОМЕР_8 ); марки «УАЗ-374195» 2010 року випуску д.н.з. НОМЕР_13 (номер шасі НОМЕР_12 ) за договорами купівлі - продажу були продані Товариством з обмеженою відповідальністю «Дім цукру» Фермерському господарству «Врожайне» та передані останньому згідно видаткових накладних від 30.03.2020 року за №№ 2, 3, 4 і від 18.05.2020 року за № 11.

Вищевикладене виключає підставність позовних вимог ТОВ «Подільські цукроварні» в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С..

На підставі викладеного, Відповідач-3 просить у задоволенні вказаного позову відмовити у повному обсязі.

За змістом відповіді Позивача на відзив Відповідача-3 № 02-21/810 від 02.12.2021 року, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року у справі № 902/858/15 визнано недійсними результати аукціону з продажу майна ПП «Хілл», який відбувся 14.12.2017 року, та застосовано наслідки недійсності результатів аукціону з продажу майна ПП «Хілл», який відбувся 14.12.2017 року, а саме: визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений за результатами аукціону з продажу майна банкрута ПП «Хілл» у справі № 902/858/15 про банкрутство ПП «Хілл», який відбувся 14.12.2017 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.12.2019 року у справі № 902/858/15, касаційну скаргу залишено без задоволення, постанову апеляційної інстанції залишено без змін.

З огляду на викладене ТзОВ «Дім цукру» набуло право власності на спірні транспортні засоби з порушенням вимог діючого законодавства України, так як правочин направлений на відчуження майна ПП «Хілл» визнано недійсним.

Крім того, за вказаними вище договорами купівлі-продажу транспортних засобів продавцем є саме ТОВ «Подільські цукроварні», а не ПП «Хілл» і не ТзОВ «Дім цукру».

Також, підставою для зняття з обліку вказаних транспортних засобів були саме договори купівлі-продажу, які є предметом позову, а не ті, на які посилається Фермерське господарство «Врожайне».

Відтак, Позивач просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.04.2020 року у справі № 910/8264/18, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Предметом позову у цій справі є визнання недійсними з моменту їх укладення договорів комісії та договорів купівлі-продажу транспортного засобу, а також застосування наслідків їх недійсності.

Підставами позовних вимог, серед іншого, зазначено те, що оспорювані договори були укладені після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Подільські цукроварні", всупереч вимог Кодексу України з процедур банкрутства (без згоди на продаж майна, визначення ліквідатором його вартості та без проведення аукціону); Боржник здійснив відчуження майна за ціною значно нижчою ринкової та яка взагалі не була сплачена Боржнику; Оспорювані договори укладені невідомими особами, шляхом підроблення документів, що є підставою для визнання цих договорів недійсним згідно ст.ст. 16, 203, 215, 216, 236 Цивільного кодексу України та ст.ст. 7, 42, 59, 61, 63 Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже, з огляду на зміст предмету поданого позову та аргументів Позивача, на переконання суду, необхідним є вирішення питання правомірності визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав передбачених нормами ЦК України, а також ст. 42 КУзПБ.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КУзПБ, правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Суд зважає на те, що інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, між ТОВ "Подільські цукроварні" (Комітент) та Калинівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоплюс К" (Комісіонер), були укладені договори комісії № 3281 від 25.03.2020 року, №3292 від 27.03.2020 року, № 3360 від 12.05.2020 року та № 3361 від 12.05.2020 року, за умовами яких Комісіонер зобов`язалася за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один або кілька правочинів щодо продажу транспортних засобів, а саме : автомобіль марки ВАЗ модель: 21214, номерний знак: НОМЕР_15 за ціною 10 200,00 грн з комісійною платою: 100 грн; автомобіль марки ГАЗ модель: 33021, номерний знак: НОМЕР_5 за ціною 12 340,00 грн, з комісійною платою 100 грн; автомобіль марки УАЗ модель: 374195, номерний знак: НОМЕР_9 за ціною 10 450,00 грн, з комісійною платою 100 грн; автомобіль марки УАЗ модель: 374195, номерний знак: НОМЕР_13 за ціною 10 450,00 грн, з комісійною платою 100,00 грн.

Також, судом встановлено, що між Калинівською філією ТОВ "Автоплюс К" (Продавець) були укладено такі договори :

- договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3281 від 25.03.2020 року, укладений з Фермерським господарством "Врожайне" (Покупець), предметом якого є купівлі-продаж автомобіля марки ВАЗ модель: 21214, номерний знак : НОМЕР_2 ;

- договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3292 від 27.03.2020 року, укладений з Фермерським господарством "Врожайне" (Покупець) предметом якого є купівлі-продаж автомобіля марки ГАЗ модель: 3302, номерний знак: НОМЕР_5 ;

- договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3360 від 12.05.2020 року, укладений з ОСОБА_2 (Покупець) предметом якого є купівлі-продаж автомобіля марки УАЗ модель: 374195, номерний знак: НОМЕР_9 ;

- договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3361 від 12.05.2020 року, укладений з ОСОБА_3 (Покупець) предметом якого є купівлі-продаж автомобіля марки УАЗ модель: 374195, номерний знак: НОМЕР_13 .

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 1011 ЦК України передбачено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ч. 1 ст. 1014 ЦК України, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Приписами ст. 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Слід зазначити, що згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності КУзПБ, який введено в дію з 21.10.2019 року.

Частина 1 ст. 2 КУзПБ передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно приписів пунктів 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами); установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2021 року по справі № 923/278/17, як вбачається з Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, ним не передбачено надання зворотної дії в часі положенням статті 42 цього Кодексу, як і будь-яким іншим положенням Кодексу. З огляду на таке, до договорів, які укладені до моменту набрання чинності КУзПБ застосовуються загальні чи спеціальні норми матеріального права, які визначають підстави недійсності цих договорів та існували на момент укладення договору (вчинення правочину) .

Також, у своїй постанові від 12.10.2021 року по справі № 905/2382/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду з метою єдності та сталості судової практики щодо застосування ст. 42 КУзПБ у постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16 дійшов висновку, що норми цієї статті з урахуванням приписів пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, який стосується процесуальних норм КУзПБ, застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих після введення в дію КУзПБ, а темпоральним критерієм її застосування є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Передбачений ст. 42 КУзПБ трирічний строк у будь-якому разі відраховується від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Тобто, підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину, тоді як підстави визнання правочинів боржника недійсними, що містяться в ст. 42 КУзПБ, не є повністю тотожними (ідентичними) з підставами, що містилися в ст. 20 Закону про банкрутство, чинного до 21.10.2019 року.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 січня 2022 року у справі № 905/814/20, банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано КУзПБ, який введено в дію з 21.10.2019, а до введення в дію цього Кодексу - Законом про банкрутство, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними у застосуванні при розгляді цих справ.

Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України та ГК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

Особливості спеціального закону у сфері банкрутства виключають можливість керуватися загальновизнаним принципом щодо дії законів у часі під час визнання в межах справи про банкрутство правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На відміну від вимог ЦК України та ГК України, законодавство про банкрутство (як стаття 42 КУзПБ, так і стаття 20 Закону про банкрутство (у редакції, чинній з 19.01.2013) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.

Критерієм для застосування норм статті 42 КУзПБ та статті 20 Закону про банкрутство, у тому числі і до заяв, поданих після введення в дію цього Кодексу, є дата відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, стаття 42 КУзПБ застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих у справах про банкрутство, провадження у яких відкрито після введення в дію цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.01.2021 року у справі № 910/17743/18, суд зауважив, що розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 911/2548/18).

Так, згідно матеріалів справи № 902/1608/14, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 25.11.2014 року, зокрема, порушено провадження у справі № 902/1608/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" () та введено процедуру розпорядження майном боржника на 115 календарних днів, до 20 березня 2015 року.

З огляду на вказане та беручи до уваги те, що оспорювані договори комісії та договори купівлі-продажу транспортного засобу були укладені 25.03.2020, 27.03.2020, 12.05.2020, тобто після введення в дію КУзПБ (21.10.2019 року) та після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Подільські цукроварні" (25.11.2014), в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про правомірність посилання Позивачем у позові на приписи ст. 42 КУЗПБ.

При цьому, як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, а й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно сталося.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. висновки, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

У рішенні від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

КУзПБ є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 тощо.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Безумовно, визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Отже, кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів, у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника. (Постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19).

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.11.2021 р. у справі № 910/2010/19, суд звернув увагу, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20).

За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (див. висновки сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18).

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Судом встановлено, що оспорювані договори комісії від імені Комітента - ТОВ «Подільські цукроварні» підписані ОСОБА_1 (як підписант за дорученням).

Разом з цим, суд зважає на те, що відповідні договори комісії були укладені у період перебування ТОВ «Подільські цукроварні» у процедурі банкрутства, яка наразі ще триває по справі № 902/1608/14.

Зокрема, постановою Господарського суду Вінницької області від 29.08.2017 року визнано боржника - ТОВ "Подільські цукровані" () у справі №902/1608/14 банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців.

Слід зазначити, що ліквідація банкрута є однією із судових процедур, які застосовуються щодо боржника (ст. 6 КУзПБ). За своєю суттю ліквідація є припиненням існування суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного банкрутом. Прядок проведення цієї процедури врегульований у розділі IV КУзПБ.

Отже, оспорювані договори комісії та договори купівлі-продажу транспортного засобу були укладенні під час перебування Комітента за договорами комісії - ТОВ "Подільські цукровані" у ліквідаційній процедурі по справі № 902/1608/14.

Суд звертає увагу на те, що за змістом ст. 1 КУзПБ, ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 КУзПБ, арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника.

Згідно ч. 1 ст. 59 КУзПБ, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Приписами ч. 1, ч. 2 ст. 60 КУзПБ, у постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з урахуванням вимог, установлених цим Кодексом, з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Ліквідатор виконує свої повноваження до завершення ліквідаційної процедури в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 61 КУзПБ, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 62 КУзПБ, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси.

Частиною 1 ст. 63 КУзПБ передбачено, що після проведення інвентаризації та отримання згоди на продаж майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута на аукціоні.

З огляду на наведені норми законодавства, арбітражний керуючий, який призначений господарським судом ліквідатором підприємства-боржника, виконує повноваження керівника останнього, а тому уповноважений на підписання від імені такого підприємства правочинів та здійснює продаж майна банкрута у порядку передбаченому КУзПБ.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Позивачем у позові повідомлено, що арбітражним керуючим Козирицьким А.С. встановлено, що період укладення оспорюваних договорів комісії від ТОВ "Подільські цукроварні" не видавалось (не оформлювалося) довіреностей на ім?я ОСОБА_1..

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що в силу наведених вище норм КУзПБ, укладати договори на відчуження належних боржнику - ТОВ "Подільські цукроварні" транспортних засобів, після визнання останнього банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі про банкрутство, уповноважений лише арбітражний керуючий, який призначений господарський судом ліквідатором для виконання відповідних повноважень.

Відповідно до матеріалів справи № 902/1608/14, ухвалою суду від 28.05.2020 року припинено повноваження ліквідатора ТОВ "Подільські цукроварні" ОСОБА_6 у справі №902/1608/14. Призначено ліквідатором банкрута у цій справі арбітражного керуючого Козирицького А.С..

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили надання арбітражним керуючий ОСОБА_6 довіреності на ім?я ОСОБА_1. щодо уповноваження на підписання від імені боржника - ТОВ "Подільські цукроварні" оспорюваних договорів комісії.

Окрім цього, зазначеною вище ухвалою суду встановлено, що згідно матеріалів справи, ухвалою суду 12.09.2018 року, зокрема, призначено ліквідатором ТОВ "Подільські цукровані" у справі № 902/1608/14 арбітражного керуючого ОСОБА_6 (свідоцтво № 1776 від 06.12.2016 року).

Разом з тим, судом встановлено, що згідно Наказу Міністерства юстиції України №621/5 від 20.02.2020 року анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 06.12.2016 року № 1776, видане ОСОБА_6, у зв`язку зі смертю.

Отже, арбітражний керуючий ОСОБА_6., який був призначений ліквідатором ТОВ "Подільські цукроварні" до моменту призначення ліквідатором боржника арбітражного керуючого Козирицького А.С. по справі № 902/1608/14, у період укладення оспорюваних договорів комісії (25.03.2020, 27.03.2020, 12.05.2020) фактично не міг уповноважити жодну особу на укладення від імені боржника правочинів щодо відчуження належного банкруту майна, що також свідчить про укладення оспорюваних договорів невідомою особою та без відома ліквідатора ТОВ "Подільські цукроварні".

За цих обставин, суд дійшов висновку, що оспорювані договори комісії підлягають визнанню недійсними, оскільки вчинені боржником у підозрілий період (після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Подільські цукроварні") та підписані від імені Комітента - ТОВ "Подільські цукроварні" невідомою особою, яка не була уповноважена на укладання та підписання таких правочинів від імені боржника, стосовновно якого триває ліквідаційна процедура по справі № 902/1608/14.

При цьому, відчуження майна боржника - ТОВ "Подільські цукроварні" за оспорюваними договорами комісії та договорами купівлі-продажу поза межами процедури банкрутства цього підприємства, суперечить нормам КУзПБ, зокрема, ст. 75 цього Кодексу, якою передбачено, що умови продажу майна боржника визначає арбітражний керуючий за погодженням з комітетом кредиторів та забезпеченим кредитором (щодо майна, яке є предметом забезпечення), що також є підставою для визнання цих договорів недійсними.

Також, суд звертає увагу на твердження Позивача, що Боржник здійснив відчуження майна за ціною значно нижчою ринкової та яка взагалі не була сплачена Боржнику.

Судом встановлено, що за умовами оспорюваних договорів комісії та договорів купівлі-продажу, сторонами обумовлено продаж транспортних засобів, а саме : автомобіля марки ВАЗ модель: 21214, номерний знак: НОМЕР_15 за ціною 10 200,00 грн; автомобіля марки ГАЗ модель: 33021, номерний знак: НОМЕР_5 за ціною 12 340,00 грн; автомобіля марки УАЗ модель: 374195, номерний знак: НОМЕР_9 за ціною 10 450,00 грн; автомобіля марки УАЗ модель: 374195, номерний знак: НОМЕР_13 за ціною 10 450,00 грн.

Однак, Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про продаж транспортних засобів за оспорюваними договорами за цінами значно нижчими від ринкової.

Разом з цим, судом встановлено, що оплат за відчуження транспортних засобів, передбачених наведеними договорами комісії та договорами купівлі-продажу, на рахунок ТОВ "Подільські цукроварні" не надходило, що підтверджується долученою до позову випискою по рахунку ТОВ "Подільські цукроварні" за період з 01.01.2019 р. по 03.08.2021 р..

При цьому, Відповідачами не суду жодних первинних документів, що підтверджують проведення розрахунків та господарських операцій за оспорюваними договорами, що свідчить про здійснення Боржником відчуження належного йому майна безоплатно.

Крім того, судом встановлено, що вказані вище автомобілі перебували у власності ТОВ "Подільські цукроварні" та були перереєстровані на Відповідачів 3, 4, 5, що підтверджується копіями реєстраційних документів, долучених до листа ТСЦ МВС № 0541 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України у Вінницькій області № 31/2-634 від 04.05.2022 року

Також, як вказувалося вище ухвалою суду від 19.01.2022 року було зупинено провадження у справі № 902/1608/14(902/809/21) за позовом ТОВ "Подільські цукроварні" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С. № 02-21/697 від 03.08.2021 року (вх. № 01-36/613/21) до ТОВ "Автоплюс К", ОСОБА_1 , ФГ "Врожайне", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС (філія ГСЦ МВС) у Вінницькій області про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності, в межах справи № 902/1608/14 до прийняття та набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду за наслідками поданої касаційної скарги Фермерського господарства "Врожайне" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року у справі №902/858/15.

Цією ухвалою, серед іншого, встановлено, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року у справі № 902/858/15 визнано недійсними результати аукціону з продажу майна Банкрута - ПП "Хілл", який відбувся 14.12.2017 року та визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений за результатами відповідного аукціону між ПП "Хілл" в особі ліквідатора Василика В.В. та ТзОВ "Дім цукру", який містить, серед іншого додаток до зазначеного договору за № 21, у якому наведено перелік транспортних засобів, які є предметом позовної заяви у справі №902/1608/14(902/809/21).

Окрім цього, судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.12.2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 902/858/15 за касаційною скаргою Відповідача-3 на вказану вище постанову суду апеляційної інстанції, в зв`язку з чим, у випадку скасування цієї постанови суду апеляційної інстанції, відповідні обставини впливатимуть на оцінку судом доказів у справі №902/1608/14(902/809/21) та прийняття судового рішення за результатами розгляду позовних вимог у цій справі.

За цих обставин, суд в ухвалі від 19.01.2022 року, дійшов висновку, що результати зазначеного вище касаційного розгляду будуть мати істотне значення для вирішення справи № 902/1608/14(902/809/21), оскільки, існує об`єктивна неможливість її розгляду до набрання законної сили судовим рішенням прийнятим Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду за наслідками відповідного касаційного розгляду по справі № 902/858/15.

Водночас, як вбачається згідно відомостей з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" та Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року у справі №902/858/15 визнано недійсними результати аукціону з продажу майна ПП "Хілл", який відбувся 14.12.2017 року, та застосовано наслідки недійсності результатів аукціону з продажу майна ПП "Хілл", який відбувся 14.12.2017 року, а саме: визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений за результатами аукціону з продажу майна банкрута ПП "Хілл" у справі № 902/858/15 про банкрутство ПП "Хілл", який відбувся 14.12.2017 року.

В подальшому, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.12.2019 року у справі № 902/858/15, касаційну скаргу залишено без задоволення, постанову апеляційної інстанції залишено без змін.

При цьому, ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2022 року було закрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФГ "Врожайне" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року у справі № 902/858/15.

Відтак, постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року у справі № 902/858/15 наразі є чинною.

Принагідно, суд зважає на те, що у вказаній вище постанові суду апеляційної інстанції, колегія суддів погодилася з доводами апеляційних скарг, щодо порушень які були допущені ліквідатором та організатором торгів при проведенні другого повторного аукціону з продажу майна ПП "Хілл", а саме недотримання вимог щодо змісту оголошення про проведення другого повторного аукціону, порядку проведення аукціону, пов`язаності організатора та замовника аукціону, невключення ліквідатором до ліквідаційної маси 53 транспортних засобів, які підлягали включенню до цілісного майнового комплексу та продажу на аукціоні, що суттєво порушує права апелянтів, а тому вважає що є достатні підстави для скасування ухвали господарського суду Вінницької області від 26.06.2019 року та визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута у справі № 902/858/15 повністю, з застосуванням наслідків недійсності результатів аукціону.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

За змістом правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.09.2021 року по справі №904/2604/14, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Така позиція суду відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 917/1345/17 від 03.07.2018 року.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.10.2020 року по справі № 5004/1694/11, преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 911/3883/16 та від 29.04.2020 у справі № 906/557/19.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).

Таким чином, у розумінні положень ч. 4 ст. 75 ГПК України однією із цілей цієї норми законодавець визначив, у тому числі, уникнення можливості різних висновків і тлумачень щодо наявних між сторонами обставин і правовідносин, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

З огляду на викладене, наведені у відзиві Відповідача-3 твердження про те, що ТОВ "Дім цукру" набуло право власності на спірні транспортні засоби на підставі договору купівлі-продажу майна банкрута ПП "Хілл" від 14.12.2017 року у відповідності до вимог діючого законодавства України, спростовується наведеним вище судовим рішенням суду апеляційної інстанцій, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений за результатами аукціону з продажу майна банкрута ПП "Хілл" у справі № 902/858/15 про банкрутство ПП "Хілл", який відбувся 14.12.2017 року.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що за оспорюваними договорами Продавцем транспортних засобів є саме ТОВ "Подільські цукроварні", а не ПП "Хілл" і не ТОВ "Дім цукру".

Крім того, підставою для перереєстрації вказаних вище транспортних засобів були оспорювані договори купівлі-продажу, а не ті, на які посилається Фермерське господарство "Врожайне", що підтверджується копіями реєстраційних документів наданих суду ТСЦ МВС № 0541 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України у Вінницькій області листами № 31/2-634 від 04.05.2022 року.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги укладення оспорюваних договорів комісії і договорів купівлі-продажу у підозрілий період в розумінні ст. 42 КУзПБ (після відкриття провадження у справі № 902/1608/14 про банкрутство ТОВ "Подільські цукроварні") без погодження на продаж майна за цими договорами ліквідатором боржника та комітетом кредиторів згідно вимог КУзПБ, та здійснення Боржником відчуження майна безоплатно і укладення договорів від імені боржника невідомою особою, суд дійшов висновку про визнання зазначених вище договорів комісії та договорів купівлі-продажу недійсними згідно вимог ст. 42 КУзПБ та ст.ст. 215, 216, 236 ЦК України.

Згідно ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно п. 5, п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.01.2022 року по справі № 914/1962/19, тлумачення статті 216 Цивільного кодексу України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину; до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію; законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків визначених в статті 216 Цивільного кодексу України або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом так би мовити абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.

Отже, такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, яке існувало до укладання правочину. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, тобто має місце двостороння реституція.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі №910/3907/18 (провадження №12-46гс19). Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Відповідно до п. 4, п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 42 КУзПБ, у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що оскільки, ТОВ "Подільські цукроварні" в сособі ліквідатора арбітражного керуючого Козирицького А.С. звернулося до суду із позовом №02-21/697 від 03.08.2021 року (вх. № 01-36/613/21) до ТОВ "Автоплюс К", ОСОБА_1 , ФГ "Врожайне", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності, та поданий позов розглядався в порядку позовного провадження в межах справи № 902/1608/14, суд дійшов висновку про прийняття за результатами розгляду цього позову рішення, як те передбачено приписами ст. 7 КУзПБ.

З огляду на викладене, позовні вимоги Позивача щодо відновлення права власності ТОВ "Подільські цукроварні" на транспортні засоби та зобов`язання Відповідачів повернути транспортні засоби до складу ліквідаційної маси боржника, які є похідними від позовних вимог про визнання недійсними договорів та стосуються наслідків визнання цих договорів недійсними, також підлягають задоволенню.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Виходячи з наведеного Верховний Суд зазначив про те, що суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Зважаючи на наведені приписи законодавства та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з мотивів наведених вище.

Обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, підтверджуються наданими та дослідженими судом письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України визначено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вказувалося вище, ухвалою суду від 23.09.2021 року, зокрема, відстрочено ТОВ "Подільські цукроварні" сплату судового збору за звернення з позовом до суду до ухвалення судового рішення по даному спору у справі № 902/1608/14(902/809/21).

Відповідно п. 3.4, абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7, у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до ч. 5 ст. 327 ГПК України, якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів чи проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька наказів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 10 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство встановлено ставку судового збору в розмірі: 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов у цій справі надійшов до суду 06.08.2021 року (надісланий до суду 05.08.2021 - дата оформлення відправки на конверті, долученого до позову).

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", установено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб : з 1 січня - 2 270 гривень.

Відтак, при подані позову у цій справі, сплаті підлягав судовий збір в розмірі 4 540,00 грн (2 270 х 2).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з Відповідачів судового збору за подання позовної заяви в сумі 4 540,00 грн в дохід Державного бюджету України, у рівних частинах у сумі 908,00 грн (4 540,00 / 5) із кожного Відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7, 42 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 13, 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Задоволити позов ТОВ "Подільські цукроварні" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С. № 02-21/697 від 03.08.2021 року (вх. № 01-36/613/21) до ТОВ "Автоплюс К", ОСОБА_1 , ФГ "Врожайне", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС (філія ГСЦ МВС) у Вінницькій області, Приватне підприємство "Хілл" про визнання недійсними договорів та застосування наслідків їх недійсності у справі № 902/1608/14(902/809/21), в межах справи № 902/1608/14 про банкрутство ТОВ "Подільські цукроварні", повністю.

2. Визнати недійсними з моменту їх укладення наступні договори комісії, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" (, адреса місцезнаходження: 24600, Вінницька обл., смт. Крижопіль, вул. Чкалова, буд. 16-Б) та Калинівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоплюс К" (код ЄДРПОУ ВП : 37695240, адреса місцезнаходження: 22400, Вінницька обл., Калинівський р-н, м. Калинівка, вул. Леніна, буд. 57-А) :

- Договір комісії № 3281 від 25.03.2020 року про продаж Автомобіля марки ВАЗ модель: 21214, номер кузова: НОМЕР_1 , попередній номерний знак: НОМЕР_15 , номер двигуна: НОМЕР_3 , об`єм двигуна: 1690, рік випуску: 2011, колір: зелений;

- Договір комісії № 3292 від 27.03.2020 року про продаж Автомобіля марки ГАЗ модель: 33021, номер шасі: НОМЕР_4 , попередній номерний знак: НОМЕР_5 , номер двигуна: НОМЕР_6 , об`єм двигуна: 2445, рік випуску: 1995, колір: синій;

- Договір комісії № 3360 від 12.05.2020 року про продаж Автомобіля марки УАЗ модель: 374195, номер кузова: НОМЕР_7 , номер шасі: НОМЕР_8 , попередній номерний знак: НОМЕР_9 , номер двигуна: НОМЕР_10 , об`єм двигуна: 2693, рік випуску: 2010, колір: сірий;

- Договір комісії № 3361 від 12.05.2020 року про продаж Автомобіля марки УАЗ модель: 374195, номер кузова: НОМЕР_11 , номер шасі: НОМЕР_12 , попередній номерний знак: НОМЕР_18 , номер двигуна: НОМЕР_14 , об`єм двигуна: 2693, рік випуску: 2010, колір: сірий.

3. Визнати недійсними з моменту їх укладення наступні договори купівлі-продажу, укладені Калинівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоплюс К" (код ЄДРПОУ ВП: 37695240, адреса місцезнаходження: 22400, Вінницька обл., Калинівський р-н, м. Калинівка, вул. Леніна, буд. 57-А):

- Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3281 від 25.03.2020 року, укладений з Фермерським господарством "Врожайне" (, адреса місцезнаходження: 23505, Вінницька обл., Шаргородський р-н, с. Слобода-Шаргородська, вул. Аграрна, буд. 120-А);

- Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3292 від 27.03.2020 року, укладений з Фермерським господарством "Врожайне" (, адреса місцезнаходження: 23505, Вінницька обл., Шаргородський р-н, с. Слобода-Шаргородська, вул. Аграрна, буд. 120-А);

- Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3360 від 12.05.2020 року, укладений з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_16 , виданий Шаргородським РВ ГУМВС України у Вінницькій області 04.02.2010 р., адреса : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_19 );

- Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3361 від 12.05.2020 року, укладений з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_17 , виданий Центральним СВМ ГУМВС України в Київській області 11.03.1996 р., адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_20 ).

4. Відновити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" (, адреса місцезнаходження: 24600, Вінницька обл., смт.Крижопіль, вул. Чкалова, буд. 16-Б) на наступні транспортні засоби;

- Автомобіль марки ВАЗ модель: 21214, номер кузова: НОМЕР_1 , попередній номерний знак: НОМЕР_2 , номер двигуна: НОМЕР_3 , об`єм двигуна: 1690, рік випуску: 2011, колір: зелений;

- Автомобіль марки ГАЗ модель: 33021, номер шасі: НОМЕР_4 , попередній номерний знак: НОМЕР_5 , номер двигуна: НОМЕР_6 , об`єм двигуна: 2445, рік випуску: 1995, колір: синій;

- Автомобіль марки УАЗ модель: 374195, номер кузова: НОМЕР_7 , номер шасі: НОМЕР_8 , попередній номерний знак: НОМЕР_9 , номер двигуна: НОМЕР_10 , об`єм двигуна: 2693, рік випуску: 2010, колір: сірий;

- Автомобіль марки УАЗ модель: 374195, номер кузова: НОМЕР_11 , номер шасі: НОМЕР_12 , попередній номерний знак: НОМЕР_13 , номер двигуна: НОМЕР_14 , об`єм двигуна: 2693, рік випуску: 2010, колір: сірий.

5. Зобов`язати Фермерське господарство "Врожайне" (, адреса місцезнаходження: 23505, Вінницька обл., Шаргородський р-н, с. Слобода-Шаргородська, вул. Аграрна, буд. 120-А) повернути у натурі автомобіль марки ВАЗ модель: 21214, номер кузова: НОМЕР_1 , попередній номерний знак: НОМЕР_2 , номер двигуна: НОМЕР_3 , об`єм двигуна: 1690, рік випуску: 2011, колір: зелений до складу ліквідаційної маси Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" (, адреса місцезнаходження: 24600, Вінницька обл., смт. Крижопіль, вул. Чкалова, буд. 16-Б).

6. Зобов`язати Фермерське господарство "Врожайне" (, адреса місцезнаходження: 23505, Вінницька обл., Шаргородський р-н, с. Слобода-Шаргородська, вул. Аграрна, буд. 120-А) повернути у натурі автомобіль марки ГАЗ модель: 33021, номер шасі: НОМЕР_4 , попередній номерний знак: НОМЕР_5 , номер двигуна: НОМЕР_6 , об`єм двигуна: 2445, рік випуску: 1995, колір: синій до складу ліквідаційної маси Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" (, адреса місцезнаходження: 24600, Вінницька обл., смт. Крижопіль, вул. Чкалова, буд. 16-Б).

7. Зобов`язати ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_16 , виданий Шаргородським РВ ГУМВС України у Вінницькій області 04.02.2010 р., адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_19 ) повернути у натурі автомобіль марки УАЗ модель: 374195, номер кузова: НОМЕР_7 , номер шасі: НОМЕР_8 , попередній номерний знак: НОМЕР_9 , номер двигуна: НОМЕР_10 , об`єм двигуна: 2693, рік випуску: 2010, колір: сірий до складу ліквідаційної маси Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" (, адреса місцезнаходження: 24600, Вінницька обл., смт.Крижопіль, вул. Чкалова, буд. 16-Б).

8. Зобов`язати ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_17 , виданий Центральним СВМ ГУМВС України в Київській області 11.03.1996 р., адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_20 ) повернути у натурі автомобіль марки УАЗ модель: 374195, номер кузова: НОМЕР_11 , номер шасі: НОМЕР_12 , попередній номерний знак: НОМЕР_13 , номер двигуна: НОМЕР_14 , об`єм двигуна: 2693, рік випуску: 2010, колір: сірий до складу ліквідаційної маси Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" (, адреса місцезнаходження: 24600, Вінницька обл., смт.Крижопіль, вул. Чкалова, буд. 16-Б).

9. Cтягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоплюс К" (, вул. Пирогова, 97А, кв. 52, м. Вінниця, 21037) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 908,00 грн судового збору.

10. Cтягнути з Фермерського господарства "Врожайне" (, адреса місцезнаходження: 23505, Вінницька обл., Шаргородський р-н, с. Слобода- Шаргородська, вул. Аграрна, буд. 120-А) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 908,00 грн судового збору.

11. Cтягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_16 , виданий Шаргородським РВ ГУМВС України у Вінницькій області 04.02.2010 р., адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_19 ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 908,00 грн судового збору.

12. Cтягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_17 , виданий Центральним СВМ ГУМВС України в Київській області 11.03.1996 р., адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_20 ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві / м. Київ / 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 908,00 грн судового збору.

13. Cтягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_21 , виданий Шаргородським РВ ГУМВС України у Вінницькій області 21.01.1998 р., адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: не відомий) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 908,00 грн судового збору.

14. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

15. Копію рішення направити згідно переліку рекомендованим листом; та на відомі суду адреси електронної пошти: арбітражному керуючому Козирицькому А.С. - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; Регіональному сервісному центру ГСЦ МВС (філія ГСЦ МВС) у Вінницькій області - , представнику ФГ "Врожайне" - адвокату Країлу С.В. - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ліквідатору ПП "Хілл" арбітражному керуючому Ткачуку О.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 29 липня 2022 р.

Головуючий суддя Тісецький С.С.

Суддя Лабунська Т.І.

Суддя Міліціанов Р.В.

Віддрук. 5 прим.:

1 - до справи;

2 - ТОВ "Автоплюс К" - вул. Пирогова, 97А, кв. 52, м. Вінниця, 21037;

3 - ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 ;

4 - ОСОБА_2 - АДРЕСА_5 ;

5 - ОСОБА_3 - АДРЕСА_6