ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2022 р. Справа№ 910/1226/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Корсака В.А.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від ТОВ «ВЕСЕЛИНКА»: Дубовський П.В.; Аксьонова А.С.

від КП «Київтранспарксервіс»: Решетило Р.Г.

від Кузюбердіна О.О.: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

на ухвалу господарського суду міста Києва від 31.01.2022

у справі № 910/1226/22 (суддя Комарова О.С.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСЕЛИНКА» про забезпечення позову до подання позовної заяви

особи, які можуть отримати статус учасника справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСЕЛИНКА»

відповідач - 1: Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс»,

відповідач - 2: Фізична особа ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст заяви

В січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСЕЛИНКА» (далі по тексту - ТОВ «ВЕСЕЛИНКА») звернулось до господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, у якій просило суд, до пред`явлення позову, вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони КП «Київтранспарксервіс» до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили укладати будь-які договори та/або вчиняти будь-які інші дії щодо передання будь-яким особам права на організацію та експлуатацію 52 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: місто Київ, Дарницький район, вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва;

- заборони КП «Київтранспарксервіс» до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили укладати будь-які договори та/або вчиняти будь-які інші дії щодо передання будь-яким особам паркувального майданчика, що включає 52 місця для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані за адресою: місто Київ, Дарницький район, вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва;

- заборони КП «Київтранспарксервіс» та фізичній особі ОСОБА_1 до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили чинити перешкоди ТОВ «Веселинка» у користуванні 52 місцями для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальними місцями для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н., вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва згідно з Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що КП «Київтранспарксервіс» безпідставно, на думку заявника, відмовилось від договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 в односторонньому порядку та уклало договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2021-07/15 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, внаслідок чого відбулось захоплення паркувального майданчика за адресою: м. Київ, вул. Вишняківська, 13, який перебуває у користуванні заявника з обмеженням останнього у доступі до майданчика.

У зв`язку із вказаними обставинами ТОВ «ВЕСЕЛИНКА» зазначило, що має намір звернутись до господарського суду з позовом про визнання недійсної односторонньої відмови КП «Київтранспарксервіс» від договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 та про визнання недійсним договору № ДНП-2021-07/15, такий договір вважатиметься розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили згідно приписів статті 653 Цивільного кодексу України і невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він має намір звернутись до суду.

Заявник зазначив, що застосування заявлених ним заходів забезпечення позову не спричинить жодних збитків третім особам та відповідачам, у той час як вчинення перешкод заявнику у користуванні фіксованими місцями для паркування призведе до завдання збитків останньому, у зв`язку з припиненням здійснення господарської діяльності та може призвести до виникнення нових позовів про стягнення збитків.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.01.2022 заяву ТОВ «ВЕСЕЛИНКА» про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено частково, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони КП «Київтранспарксервіс» та фізичній особі ОСОБА_1 до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили чинити перешкоди ТОВ «Веселинка» у користуванні 52 місцями для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальними місцями для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н., вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва згідно з Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017. В задоволенні іншої частини заяви ТОВ «ВЕСЕЛИНКА» про забезпечення позову до подання позовної заяви, відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що викладена у листі від 14.06.2021 №053/05-2569 одностороння відмова КП «Київтранспарксервіс» від договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 з 30.07.2021 фактично залишилась не реалізованою, оскільки матеріали справи свідчать про те, що КП «Київтранспарксервіс» до листопада 2021 року підписувало акти надання послуг, які складались на виконання зазначеного правочину та приймало оплату від заявника. Водночас суд врахував, що попри вказану дату дострокового розірвання договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 з 30.07.2021, договір між КП «Київтранспарксервіс» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено 14.07.2021, тобто всупереч положенням підпункту 2.1.5 договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017, згідно якого, КП «Київтранспарксервіс» на час дії даного договору не мало права передавати право на експлуатацію фіксованих місць для паркування третім особам та/або право на здійснення діяльності з паркування транспортних засобів на фіксованих місцях для паркування третім особам.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що забезпечення позову шляхом заборони КП «Київтранспарксервіс» та фізичній особі ОСОБА_1 до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили чинити перешкоди ТОВ «Веселинка» у користуванні 52 місцями для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальними місцями для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н., вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва згідно з Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 спрямоване на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання.

Враховуючи, що предметом спору зокрема є визнання недійсною односторонньої відмови КП «Київтранспарксервіс» від договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017, суд першої інстанції погодився з твердженнями заявника, що з урахуванням приписів статті 653 ЦК України такий договір вважатиметься розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Частково не погоджуючись з постановленою ухвалою, КП «Київтранспарксервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить її скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 31.01.2022 в частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчинення перешкод у користуванні місцями для паркування транспортними засобами та ухвалити постанову, якою відмовити ТОВ «ВЕСЕЛИНКА» в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що:

- вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог;

- вжиті заходи забезпечення позову не відповідають критеріям співмірності співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативним наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, та адекватності вимог, на забезпечення яких вони вживаються;

- судом першої інстанції не вирішувалося питання зустрічного забезпечення;

- суд першої інстанції помилково зробив посилання на норми статті 653 Цивільного кодексу України.

- таким чином, ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову прийнята з порушенням норм процесуального права, що є достатньою підставою для її скасування.

ТОВ «ВЕСЕЛИНКА» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів скаржника і просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду не надходив.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2022 апеляційну скаргу КП «Київтранспарксервіс» у справі № 910/1226/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Корсак В.А., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1226/22 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою КП «Київтранспарксервіс» на ухвалу господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у цій справі до надходження матеріалів із суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи (15.06.2022) ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2022 за клопотанням КП «Київтранспарксервіс» поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/1226/22 та відкрито апеляційне провадження, апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 19.07.2022.

У судове засідання 19.07.2022 з`явилися представники КП «Київтранспарксервіс» та ТОВ «ВЕСЕЛИНКА».

Представник КП «Київтранспарксервіс» у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене судове рішення скасувати в частині задоволення заяви про забезпечення і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Представник ТОВ «ВЕСЕЛИНКА» у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржене судове рішення залишити без змін.

Фізична особа ОСОБА_1 явку свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляд справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.12.2017 між КП «Київтранспарксервіс» та ТОВ «ВЕСЕЛИНКА» було укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017, предметом якого є відплатне надання права на організацію та експлуатацію 52 (п`ятдесяти двох) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 (шести) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розміщені на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н, вул. Вишняківська, 13 в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.

Термін дії договору неодноразово продовжувався, та в редакції останньої додаткової угоди закінчується 31.12.2025.

В підтвердження існування договірних правовідносин та підтвердження ведення господарської діяльності на наведеному паркувальному майданчику заявником надано копії актів надання послуг за період з січня по листопад 2021 року, підписаних обома сторонами та копії платіжних доручень за період з лютого 2021 по січень 2022 року про сплату заявником щомісячних платежів по договору.

Як стверджує заявник, 21.01.2022 невстановленими особами було здійснено фізичне захоплення паркувального майданчика за адресою: м. Київ, вул. Вишняківська, 13, який перебуває у його користуванні та заблоковано доступ працівників заявника на територію паркувального майданчика. Наведені невстановлені особи повідомили, що вони є новими користувачами паркувального майданчика, в підтвердження чого надали копію договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2021-07/15 від 14.07.2021, укладеного між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

24.01.2022 головним фахівцем КП «Київтранспарксервіс» Дмитренко Є.М. було направлено на електронну адресу директора ТОВ «ВЕСЕЛИНКА» лист від 14.06.2021 № 053/05-2509 про розірвання договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017, в якому було зазначено про здійснення 20.05.2021 виїзду співробітниками КП «Київтранспарксервіс» на обстеження спірного паркувального майданчика та виявлення перевищення меж ділянки та схеми ОДР, на огородженій території можливе розміщення 89 паркувальних місць, відсутність дорожньої розмітки та твердого асфальтового покриття, що свідчить про порушення п.п. 2.2.2, 2.2.4, 2.2.5 договору.

В зазначеному листі також вказано, що при повторному виїзді 08.06.2021 співробітниками КП «Київтранспарксервіс» встановлено, що виявлені раніше недоліки не усунуто, у зв`язку з чим, через виявлені порушення п.п. 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5 та 2.2.7 КП «Київтранспарксервіс» повідомило про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку з 30.07.2021.

У заяві про забезпечення позову зазначено, що предметом майбутнього позову буде визнання недійсної односторонньої відмови КП «Київтранспарксервіс» від договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 та про визнання недійсним договору № ДНП-2021-07/15 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, укладеного між КП «Київтранспарксервіс» та ФОП ОСОБА_1

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, ухвала суду першої інстанції скаржником оскаржується лише в частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчинення перешкод у користуванні місцями для паркування транспортними засобами, а тому з огляду на норми частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судом апеляційної інстанції переглядається в цій частині.

Відповідно до положень статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Предметом майбутнього позову є вимоги немайнового характеру - визнання недійсною односторонньої відмови КП "Київтранспарксервіс" від договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 та визнання недійсним договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2021-07/15 від 14.07.2021, укладеного між КП «Київтранспарксервіс» та ФОП ОСОБА_1

Оскільки в даному випадку позивач має намір звернутися до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 25.02.2019 у справі №924/790/18, від 13.05.2019 у справі № 911/1551/18, від 11.10.2019 у справі №910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 30.09.2020.

Враховуючи, що предметом спору зокрема є визнання недійсною односторонньої відмови КП «Київтранспарксервіс» від договору № ДНП-2017-12/48 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 01.12.2017, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду та твердженнями заявника, що з урахуванням приписів статті 653 ЦК України, такий договір вважатиметься розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Зазначене свідчить про те, що до набрання рішенням законної сили позивач має право здійснювати господарську діяльність на визначеному в договорі паркувальному майданчику, а відтак вчинення перешкод заявнику у користуванні ним паркувальним майданчиком до набрання рішенням суду законної сили може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

При цьому суд першої інстанції врахував, що викладена у листі від 14.06.2021 № 053/05-2569 одностороння відмова КП «Київтранспарксервіс» від договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 з 30.07.2021 фактично залишилась не реалізованою, оскільки матеріали справи свідчать про те, що КП «Київтранспарксервіс» до листопада 2021 року підписувало акти надання послуг, які складались на виконання зазначеного правочину та приймало оплату від заявника.

Суд також зазначив, що попри вказану дату дострокового розірвання договору №ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 з 30.07.2021, договір між КП «Київтранспарксервіс» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено 14.07.2021, тобто всупереч положенням підпункту 2.1.5 договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017, згідно якого, КП «Київтранспарксервіс» на час дії даного договору не мало права передавати право на експлуатацію фіксованих місць для паркування третім особам та/або право на здійснення діяльності з паркування транспортних засобів на фіксованих місцях для паркування третім особам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

З урахуванням загальних вимог, передбачених статтями 73, 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання.

Так, КП «Київтранспарксервіс» (апелянт), вважаючи оспорюване дострокове розірвання договору законним, не буде позбавлений права передавати місця для паркування транспортних засобів на паркувальному майданчику у користування інших осіб, а тому без вжиття заходів забезпечення позову поновлення порушених прав заявника в межах одного провадження буде неможливим, оскільки виникне потреба у зверненні до суду з іншими позовами для повного відновлення своїх прав, а саме: з позовом про стягнення збитків та з позовом про визнання недійсним договору про надання права на експлуатацію паркувального майданчика, укладеного з іншою особою.

Суд апеляційної інстанції при цьому враховує, що заявником (ТОВ «ВЕСЕЛИНКА») до заяви про забезпечення позову та апелянтом (КП «Київтранспарксервіс») до апеляційної скарги додано копію договору №ДНП-2021-07/15 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 14.07.2021, укладеного між КП «Київтранспарксервіс» та ФОП ОСОБА_1, з якого вбачається, що КП «Київтранспарксервіс» вирішило передати спірні місця паркування ФОП ОСОБА_1, що безумовно свідчить про можливість ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача у разі задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, що є порушенням норми частини одинадцятої статті 137 ГПК України, якою не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті, колегія суддів зазначає таке.

Частиною першою статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

В ухвалі про забезпечення позову суд першої інстанції заборонив відповідачеві вчиняти певні дії, як процесуальний захід, передбачений пунктом 2 частини першої статті 137 ГПК України, а не примусив відповідача до виконання зобов`язання, яке є предметом майбутніх позовних вимог, що за своєю суттю не є одним із способів захисту порушеного права, передбачених статтею 16 ЦК України.

Із оскаржуваної ухвали вбачається, що на етапі вжиття заходів забезпечення позову суд не здійснював правову оцінку умов спірного договору або обґрунтованості позовних вимог та не вирішував спір по суті, отже й не порушив вимоги частини одинадцятої статті 137 ГПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що обраний захід забезпечення позову за своїм змістом не є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, оскільки у такому випадку - до вирішення спору по суті про наявність правових підстав для дострокового розірвання договору, лише зупиняється процедура розірвання такого договору, з метою надання можливості позивачу захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, тому твердження скаржника про порушення судом першої інстанції частини одинадцятої статті 137 ГПК України суд визнає безпідставними.

Отже, як правильно вказав суд першої інстанції, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання.

Аналогічних правових висновків щодо доцільності забезпечення позову у спорах про визнання недійсним одностороннього правочину з розірвання договору про надання в експлуатацію майданчика для паркування в обраний заявником спосіб дійшов Верховний Суд у постанові від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення заяви ТОВ «ВЕСЕЛИНКА» про забезпечення позову в частині заборони КП «Київтранспарксервіс» та фізичній особі ОСОБА_1 до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили чинити перешкоди ТОВ «Веселинка» у користуванні 52 місцями для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальними місцями для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н., вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва згідно з Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд, надавши оцінку обґрунтованості доводів позивача та встановивши безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову, правильно застосував норму статті 136 ГПК України та обрав заходи забезпечення позову, які відповідають пункту 2 частини першої статті 137 ГПК України.

Крім того, в силу приписів частини четвертої статті 236 ГПК України, суд апеляційної інстанції враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду в постановах від 11.06.2019 у справі №916/2933/18, від 18.06.2019 у справі № 904/661/19, від 10.10.2019 у справі №916/1572/19, від 06.12.2021 у справі № 910/4564/21, відповідно до яких частиною першою статті 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зважаючи на частину четверту статті 141 ГПК України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову. Тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить конкретних пропозицій щодо зустрічного забезпечення, не є порушенням норм статей 139, 140 ГПК України та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, якою було вжито відповідні заходи забезпечення позову, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки місцевим господарським судом не вирішувалося питання зустрічного забезпечення, визнаються колегією суддів апеляційної інстанції необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при розгляді апеляційної скарги.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги КП «Київтранспарксервіс» відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі №910/1226/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс».

Матеріали справи № 910/1226/22 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 21.07.2022.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді В.А. Корсак

А.М. Демидова