ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/10135/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Берднік І. С., Сухового В. Г.,

секретар судового засідання - Дерлі І. І.,

за участю представників:

позивача - Рябков О. В. (адвокат),

відповідача - Журавльов О. С. (адвокат),

третьої особи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 (судді: Алданова С. О. - головуючий, Мартюк А. І., Зубець Л. П.)

за позовом Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПауерЕнерджи"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авіатор Комарова-26"

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма "Т.М.М.", Позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПауерЕнерджи" (далі - ТОВ "ПауерЕнерджи", Відповідач) про визнання недійсним енергосервісного контракту №1/18 від 12.06.2018.

1.2. Звертаючись з позовом у цій справі, Фірма "Т.М.М." вказує на те, що укладений між сторонами правочин суперечить нормам Закону України "Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації", оскільки відповідно до положень вказаного Закону об`єктом щодо якого укладається енергосервісний договір можуть бути об`єкти державної та комунальної власності, а стороною договору може бути лише розпорядник бюджетних коштів. До того ж закупівля енергосервісу здійснюється шляхом застосування процедури відкритих торгів. При цьому Позивач зазначив, що оспорюваний договір укладено за відсутності згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку, що суперечить нормам статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020, в задоволені позову відмовлено.

2.2. Вказані рішення судів мотивовані тим, що Позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочину на момент його вчинення. При цьому судами враховано, що договір укладено двома господарюючими суб`єктами за взаємною згодою. Укладання енергосервісних договорів між господарюючими суб`єктами щодо об`єктів, які не є державною або комунальною власністю не заборонено жодним нормативно-правовим актом, а прийняття рішення загальними збори учасників ОСББ "Авіатор Комарова-26" про відкликання з 01.12.2018 управителя - Фірму "Т.М.М.", не впливає на обсяг прав та дієздатність Позивача в момент підписання спірного договору.

2.3. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020, стягнуто з Позивача на користь Відповідача 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

2.4. Постановою Верховного Суду від 11.03.2021 у справі № 910/10135/20 частково задоволено касаційну скаргу Фірми "Т.М.М.". Скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020, а справу № 910/10135/20 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

2.5. Верховний Суд при направлені даної справи на новий розгляд до місцевого суду виходив з того, що за умовами спірного договору, його предметом є здійснення енергосервісу на об`єкті енергосервісу, яким є житловий будинок з гостьовою автостоянкою. Невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який згідно із частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України є підставою виникнення у сторін певного обсягу прав та обов`язків. Однак, суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали юридичну оцінку правовій природі спірного договору, виходячи із умов, що визначені в якості істотних. Також судами не надано правової оцінки правовідносинам управителя, яким за встановленими судами обставинами є Фірма "Т.М.М.", та ОСББ "Авіатор Комарова-26" (що було створене за рік до укладення Позивачем оспорюваного правочину), зокрема, щодо укладення енергосервісного контракту стосовно об`єкта енергосервісу. Вирішальним є також з`ясування судами чи перебував об`єкт енергосервісу у розпорядженні замовника за договором (Фірми "Т.М.М."), як того вимагають умови енергосервісного контракту (пункт 1.3.). Крім того, судами залишено поза увагою встановлення обсягу функцій з управління багатоквартирним будинком (об`єктом енергосервісу), якими в межах своєї компетенції мав би керуватися управитель, та наявність (необхідність) схвалення його дій при укладені спірного договору співвласниками об`єкта енергосервісу.

2.6. Також постановою Верховного Суду від 11.03.2021 частково задоволено касаційну скаргу Фірми "Т.М.М.". Скасовано додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020. Справу № 910/10135/20 в частині розгляду заяви ТОВ "Пауер Енерджи" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

2.7. За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним енергосервісний контракт № 1/18 від 12.06.2018, укладений між Фірма "Т.М.М." та ТОВ "ПауерЕнерджи".

2.8. Указане рішення обґрунтовано тим, що 13.05.2017 було зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авіатор Комарова-26" (далі - ОСББ "Авіатор Комарова-26", Третя особа) за місцезнаходженням: м. Київ, просп. Космонавта Комарова, 26. При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які рішення ОСББ "Авіатор Комарова-26", в тому числі загальних зборів, щодо обрання Позивача управителем за спірним контрактом та наділення його відповідними правами й обов`язками щодо виконання функцій управителя майном, як і докази укладення між управителем та об`єднанням договору з передачі функцій з управління багатоквартирним будинком управителю за рішенням загальних зборів об`єднання, що є порушенням статті 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Більше того, Третьою особою прийнято рішення, яке оформлене протоколом загальних зборів від 07.10.2018, зокрема, про відкликання управителя з 01.12.2018 і розірвання (припинення дії) індивідуальних договорів про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг/договорів про надання послуг між власником приміщень та Фірмою "Т.М.М.".

Крім того, місцевий суд зазначив, що спірний енергосервісний контракт містить елементи змішаного договору, а саме: договору підряду та послуг. Водночас, вказаний контракт не містить таких істотних умов як ціна та строк його дії, наявність яких є обов`язковою.

2.9. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 у справі № 910/10135/20 та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

2.10. Зазначене судове рішення обґрунтовано тим, що, як вбачається з наявних в матеріалах справи заяв Позивача по суті спору, останній просить визнати недійсним енергосервісний контракт, зокрема, з підстав того, що він був укладений з порушенням статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", а його умови дозволяють Відповідачу розпоряджатися спільним майном власників багатоквартирного будинку без згоди ОСББ "Авіатор Комарова-26", що, у свою чергу, призведе до грубих порушень прав співвласників. Отже, за висновком апеляційного суду, даний позов фактично пред`явлений для забезпечення усунення порушених прав учасників ОСББ "Авіатор Комарова-26". Доводів відносно того, що вказаний правочин порушує законні права та інтереси Фірми "Т.М.М.", заяви Позивача не містять. Водночас, наполягаючи на недійсності спірного контракту з підстав, наведених у позовній заяві, Фірма "Т.М.М." посилається на відсутність рішення загальних зборів ОСББ "Авіатор Комарова-26", яким би було обрано Позивача управителем будинку, розташованого за адресою: м.Київ, просп. Космонавта Комарова, 26 або передано йому частково функції управителя. Отже, співвласниками багатоквартирного будинку за вказаною адресою не наділяли Позивача повноваженнями із захисту їх порушених чи оспорюваних прав. Таким чином, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що Позивачем в рамках розгляду цієї справи належним чином не обґрунтовано наявність у нього суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншою особою - Відповідачем, а пред`явлений позов про визнання недійсним договору не може бути визнаний ефективним способом захисту.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі Фірма "Т.М.М." просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого господарського суду.

3.2. У якості підстави подання вказаної скарги заявник посилається на неврахування господарським судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норм статті 382 Цивільного кодексу України та статті 15 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", викладених в постановах від 02.02.2021 у справі № 906/1308/19, від 12.02.2019 у справі № 910/2315/18.

3.3. Обґрунтовуючи наявність підстав для подання касаційної скарги, заявник також посилається на відсутність висновку Верховного Суду про застосування норм статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" у аналогічних правовідносинах, а саме, які стосуються використання спільного майна співвласників багатоквартирного будинку у разі укладення енергосервісного контракту щодо вказаного майна за умови відсутності згоди об`єднання на таке укладення.

3.4. Крім того, у тексті касаційної скарги Фірмою "Т.М.М." заявлено клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки, на думку скаржника, справа № 910/10135/20 містить виключну правову проблему пов`язану із небезпекою узаконення процедури укладення енергосервісного контракту без згоди об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та, як наслідок, можливості розпорядження спільним майном власників багатоквартирного будинку без їх згоди.

3.5. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "ПауерЕнерджи" просить відмовити в її задоволенні, а оскаржувану постанову - залишити без змін.

4. Розгляд справи Верховним Судом

4.1. Ухвалою Верховного Суду від 24.01.2022 (у складі колегії суддів Зуєва В. А. - головуючого, Берднік І. С., Міщенка І. С.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фірми "Т.М.М." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 у справі № 910/10135/20 та призначено її розгляд у судовому засіданні на 23.02.2022.

4.2. Водночас 23.03.2022 судовий розгляд справи № 910/10135/20 Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду не відбувся з огляду на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації, у тому числі введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

4.3. Розпорядженням Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №29.3-02/940 від 19.05.2022 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/10135/20 у зв`язку з увільненням судді Міщенка І. С. від роботи у зв`язку із призовом на військову службу по мобілізації.

4.4. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2022 для розгляду касаційної скарги Фірми "Т.М.М." у справі № 910/10135/20 визначено колегію суддів у складі: Зуєв В. А. - головуючий, Берднік І. С., Суховий В. Г.

4.5. Ухвалою Верховного Суду від 24.05.2022 (у складі колегії суддів Зуєва В. А. - головуючого, Берднік І. С., Сухового В. Г.) прийнято до провадження справу № 910/10135/20 за касаційною скаргою Фірми "Т.М.М." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 та призначено вказану скаргу до розгляду у судовому засіданні на 29.06.2022.

4.6. Ухвалою Верховного Суду від 29.06.2022 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду касаційної скарги Фірми "Т.М.М." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 у справі № 910/10135/20 до 13.07.2022.

4.7. Ураховуючи наведене, а також з огляду на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації, у тому числі введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", справа розглядається у розумний строк.

5. Обставини, встановлені судами

5.1. Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 12.06.2018 між Фірмою "Т.М.М." (замовник) та ТОВ "ПауерЕнерджи" (виконавець) було укладено енергосервісний контракт № 1/18, предметом якого є:

- за взаємною згодою сторін на умовах та в строки визначені цим контрактом виконавець бере на себе зобов`язання здійснити енергосервіс об`єкту енергосервісу, а замовник бере на себе зобов`язання оплатити вартість енергосервісу (п. 2.1. контракту);

- об`єкт енергосервісу розташований за адресою: м. Київ. Солом`янський район, проспект Космонавта Комарова, 26 (п. 2.2. контракту);

- комплекс технічних та організаційних енергозберігаючих (енергоефективних) та інших заходів, спрямованих на скорочення замовником енергосервісу споживання та витрат на оплату електроенергії, які повинен провести виконавець, визначені в додатку 1 контракту (п. 2.3. контракту);

- складовою частиною енергосервісу є обстеження об`єкту енергосервісу, яке проводиться в строк 5 робочих днів після укладення цього контракту (п. 2.4. контракту).

За умовами пункту 1.1. контракту базовий рівень споживання електроенергії - усереднене значення обсягів річного споживання електроенергії (у натуральних показниках) обладнання, встановленого на об`єкті енергосервісу і щодо якого буде проведено заходи енергосервісу із зазначенням обсягів споживання електроенергії середньорічних за один рік, що передують року, в якому здійснюється укладення контракту.

Відповідно до додатку № 1 до контракту об`єктом енергосервісу є житловий будинок з гостьовою автостоянкою, що розташований за адресою: м. Київ, просп.. Космонавта Комарова, 26. Найменуванням заходів є: обстеження об`єкту енергосервісу, демонтаж обладнання замовника на об`єкті енергосервісу, яке підлягає заміні, монтаж обладнання виконавця на об`єкті енергосервісу та введення його в експлуатацію, передача обладнання в користування замовнику відповідно до додатку 5 до цього контракту.

5.2. Господарськими судами також встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 13.05.2017 було зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авіатор Комарова-26"за місцезнаходженням м. Київ, проспект Космонавта Комарова,26.

5.3. Вважаючи, що вищезазначений контракт суперечить нормам Закону України "Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації", а також Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", Фірма "Т.М.М." звернулась до суду з цим позовом.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

6.2. Предметом позову у цій справі є вимога про визнання недійсним енергосервісного контракту № 1/18 від 12.06.2018, укладеного між Фірмою "Т.М.М." та ТОВ "ПауерЕнерджи".

6.3. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

6.4. Так, у частині першій статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята).

6.5. Згідно з частинами другою та третьою статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

6.6. При цьому частина перша статті 216 Цивільного кодексу України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

6.7. Як зазначалося вище, позовні вимоги Фірми "Т.М.М." обґрунтовані, зокрема, тим, що укладений між сторонами договір суперечить нормам Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", оскільки зазначений правочин передбачає використання спільного майна ОСББ "Авіатор Комарова-26" за відсутності згоди співвласників багатоквартирного будинку.

6.8. Водночас, скасовуючи судові рішення господарських судів попередніх інстанцій про відмову в позові та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 11.03.2021 виходив з того, що за умовами спірного договору, його предметом є здійснення енергосервісу на об`єкті енергосервісу, яким є житловий будинок з гостьовою автостоянкою. Невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який згідно із частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України є підставою виникнення у сторін певного обсягу прав та обов`язків. Однак, за висновком Верховного Суду, господарські суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали юридичну оцінку правовій природі спірного договору, виходячи із умов, що визначені в якості істотних. Також судами не надано правової оцінки правовідносинам управителя, яким за встановленими судами обставинами є Фірма "Т.М.М.", та ОСББ "Авіатор Комарова-26" (що було створене за рік до укладення Позивачем оспорюваного правочину), зокрема, щодо укладення енергосервісного контракту стосовно об`єкта енергосервісу.

При цьому Верховний Суд зазначив, що вирішальним є також з`ясування судами чи перебував об`єкт енергосервісу у розпорядженні замовника за договором (Фірми "Т.М.М."), як того вимагають умови енергосервісного контракту (пункт 1.3.). Крім того, місцевим і апеляційним судами залишено поза увагою встановлення обсягу функцій з управління багатоквартирним будинком (об`єктом енергосервісу), якими в межах своєї компетенції мав би керуватися управитель, та наявність (необхідність) схвалення його дій при укладені спірного договору співвласниками об`єкта енергосервісу.

6.9. На виконання вказівок Верховного Суду у наведеній постанові місцевий господарський суд встановив, що будь-яких рішень ОСББ "Авіатор Комарова-26", у тому числі і рішення зборів, щодо обрання Позивача управителем за спірним контрактом та наділення його відповідними правами і обов`язками щодо виконання функцій управителя майном не приймало. З моменту створення Третьої особи (13.05.2017) будинок на проспекті Космонавта Комарова, 26 у м. Києві перебуває в її розпорядженні.

Крім того, як обґрунтовано зазначив місцевий господарський суд, в матеріалах справи також відсутні докази укладення між Позивачем та ОСББ "Авіатор Комарова-26" відповідного договору з передачі функцій з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання.

Більше того, 07.10.2018 ОСББ "Авіатор Комарова-26" прийняло рішення, оформлене протоколом загальних зборів, зокрема про відкликання управителя з 01.12.2018 та розірвання (припинення дії) індивідуальних договорів про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг/договорів про надання послуг між власником приміщень та Фірмою "Т.М.М.".

Таким чином, застосувавши до спірних правовідносин положення Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", місцевий суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на встановлені обставини справи.

6.10. У свою чергу, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду, зазначив, що Позивач просить визнати недійсним енергосервісний контракт, зокрема, з підстав того, що він був укладений з порушенням статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", а його умови дозволяють Відповідачу розпоряджатися спільним майном власників багатоквартирного будинку без згоди ОСББ "Авіатор Комарова-26". Отже, за висновком апеляційного суду, даний позов фактично пред`явлений для забезпечення усунення порушених прав учасників Третьої особи. Доводів відносно того, що вказаний правочин порушує законні права та інтереси Фірми "Т.М.М.", заяви Позивача не містять. Водночас, наполягаючи на недійсності спірного контракту, Фірма "Т.М.М." посилається на відсутність рішення загальних зборів ОСББ "Авіатор Комарова-26", яким би було обрано Позивача управителем будинку, розташованого за адресою: м. Київ, просп. Космонавта Комарова, 26 або передано йому частково функції управителя. Отже, співвласниками багатоквартирного будинку за вказаною адресою не наділяли Позивача повноваженнями із захисту їх порушених чи оспорюваних прав. Таким чином, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що Позивачем в рамках розгляду цієї справи належним чином не обґрунтовано наявність у нього суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншою особою - Відповідачем, а пред`явлений позов про визнання недійсним договору не може бути визнаний ефективним способом захисту.

6.11. Однак, колегія суддів не погоджується з наведеними висновками господарського суду апеляційної інстанції та вважає їх неправомірними, виходячи з наступного.

6.12. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

6.13. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

6.14. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

6.15. Вказані норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

6.16. При цьому, положеннями процесуального права також визначено (стаття 4 Господарського процесуального кодексу України), що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

6.17. З огляду на зазначені норми статей 15, 16 Цивільного кодексу України і статті 4 Господарського процесуального кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є їх порушення, невизнання чи оспорення.

6.18. Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права (інтересу) відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

6.19. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

6.20. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (частина друга статті 45 Господарського процесуального кодексу України).

6.21. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

6.22. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

6.23. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

6.24. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

6.25. Як зазначалося вище, відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

6.26. Згідно з частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

6.27. Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

- пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

- наявність підстав для оспорювання правочину;

- встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Зазначені висновки сформовані, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.

6.28. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (аналогічний висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

6.29. З викладеного убачається, що Фірма "Т.М.М." в силу норм статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України наділена правом на оспорення в судовому порядку енергосервісного контракту № 1/18 від 12.06.2018, як його сторона. Протилежний же підхід, який було застосовано апеляційним господарським судом, позбавляє Позивача права, гарантованого наведеними положеннями чинного законодавства, на захист його охоронюваного законом інтересу, який Фірма "Т.М.М." вважає порушеним у з в`язку з виконанням спірного правочину.

6.30. При цьому за положеннями частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

6.31. Відповідно до статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

За змістом статей 6, 7, 10, 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласники багатоквартирного будинку створюють об`єднання таких співвласників (далі - ОСББ), затверджують його статут, мають право знайомитися з рішеннями загальних зборів та оскаржувати їх судовому порядку, брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання; обирати та бути обраним до складу статутних органів об`єднання;знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання; вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" ОСББ через свої органи управління здійснює управління багатоквартирним будинком. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації.

Якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства (стаття 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

6.32. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку (частина перша статті 2 вказаного Закону).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - ОСББ (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

6.33. Отже, управління майном багатоквартирного будинку є правом (та, відповідно, обов`язком) власників приміщень у багатоквартирному будинку, яке може реалізовуватися та виконуватися ними через ОСББ, створене в цьому будинку, або шляхом передачі відповідних функцій (чи їх частини) управителю або асоціації.

Визначення порядку управління багатоквартирним будинком (тобто, вирішення питання про те, наділити цими функціями ОСББ, створене в цьому будинку, чи передати відповідні функції (чи їх частину) управителю або асоціації) є невід`ємною складовою реалізації прав та виконання обов`язків співвласниками багатоквартирного будинку щодо належного утримання та управління спільним майном, що здійснюється за їх безпосереднім волевиявленням.

Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів ОСББ) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.

6.34. З викладеного убачається, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. Тобто саме співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 906/1308/19.

6.35. Таким чином, господарський суд першої інстанції на виконання вказівок Верховного Суду у постанові від 11.03.2021 належним чином встановив істотні обставини справи (зокрема щодо наявності та обсягу у Позивача функцій з управління багатоквартирним будинком, а також щодо необхідності і наявності схвалення його дій при виконанні спірного правочину співвласниками об`єкта енергосервісу) з урахуванням доводів і вимог сторін, застосував до спірних правовідносин вищевказані норми чинного законодавства та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, який (висновок) відповідає наведеній правовій позиції суду касаційної інстанції.

6.36. У свою чергу, апеляційний суд зазначених висновків не спростував та, зосередившись на дослідженні заяв Фірми "Т.М.М.", не встановив істотні обставини справи і дійсний характер спірних правовідносин, незважаючи на обов`язкові вказівки Верховного Суду, у зв`язку з чим помилково ототожнив посилання Позивача в якості підстави для визнання недійсним спірного правочину на порушення порядку надання згоди щодо користування спільним майном ОСББ з обґрунтуванням необхідності захисту прав Третьої особи.

6.37. За таких обставин доводи скаржника про неврахування апеляційним господарським судом висновків суду касаційної інстанції щодо застосування норм статті 382 Цивільного кодексу України та положень Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" знайшли своє підтвердження.

6.38. Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним посилання заявника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", оскільки, як зазначалося вище, суд касаційної інстанції вже висловлював правову позицію щодо застосування наведених правових норм у подібних правовідносинах (постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 906/1308/19).

Отже, вказані доводи скаржника фактично спрямовані не на доведення необхідності висловлення Судом правової позиції про застосування норм чинного законодавства, правовий висновок щодо правильного застосування яких вже висловлювався Верховним судом, а на спонукання Суду до переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, що, відповідно до норм статті 300 Господарського процесуального кодексу України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

6.39. Що стосується клопотання Фірми "Т.М.М." про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю, на думку скаржника, виключної правової проблеми, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною п`ятою статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, відповідно до положень частини п`ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України, суд у кожному конкретному випадку оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо існування проблеми у застосуванні відповідної норми права, а також оцінює, чи необхідна така передача для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права. При цьому наявність виключної правової проблеми надає суду право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30.10.2018 у справі № 757/172/16-ц зазначила, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

Перевіривши доводи Фірми "Т.М.М." про необхідність передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обґрунтованих доводів, у тому числі, з урахуванням критеріїв, визначених Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 30.10.2018 у справі № 757/172/16-ц, які дають підстави для висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а тому зазначене клопотання скаржника не може бути задоволено.

6.40. З огляду на викладене Суд дійшов висновку про те, що господарський суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно, повно та об`єктивно встановив істотні обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, і прийняв законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке помилково скасував апеляційний суд.

7. Висновки Верховного Суду.

7.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

7.2. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

7.3. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 312 Господарського процесуального кодексу України).

7.4. З огляду на викладене колегія суддів вважає наведені у касаційній скарзі доводи обґрунтованими, що є підставою для скасування оскарженої постанови апеляційного господарського суду із залишенням у силі рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись статтями 300, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 у справі №910/10135/20 скасувати, рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 у справі №910/10135/20 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді І. С. Берднік

В. Г. Суховий