ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"27" липня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/148/22

Господарський суд Житомирської області у складі судді Соловей Л.А.,

розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" про забезпечення позову від 07.06.2022

у справі №906/148/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ ЕНЕРГІЯ (м.Київ)

до Державного підприємства "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД" (м.Житомир)

про стягнення 21053878,74грн,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа за позовом ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" до ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД" про стягнення заборгованості в сумі 21 053 878,74грн, яка виникла на підставі договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АР167-1484-19 від 20.12.2019, з яких: 19 235 396,53грн основного боргу, 659 890,76грн пені, 113 187,76грн 3% річних, 179 667,45грн, 25 466,54грн штрафу згідно п.6.2.2 договору, 840 269,69грн штрафу згідно п.6.2.3 договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР167-1484-19 від 20.12.2019 в частині оплати спожитого газу у період з квітня по грудень 2021 року.

Ухвалою господарського суду від 25.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.09.2022.

25.07.2022 представником позивача подано заяву про забезпечення позову у справі шляхом накладання арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах та належать ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД" (вул.Святослава Ріхтера, 38, м.Житомир, 10008, ) в розмірі суми основної заборгованості 19 235 396,53грн.

Обґрунтовуючи заяву позивач зазначив, що відповідач протягом тривалого часу жодних коштів в погашення існуючої заборгованості не сплатив, із листами (заявами) щодо можливого врегулювання спірного питання до позивача не звертався. Крім того, в засобах масової інформації місцевого та всеукраїнського рівня неодноразово публікувалися матеріали, що відповідач є одним із найзбитковіших підприємств. Враховуючи критичний фінансовий стан та грубе невиконання договірних зобов`язань в діях відповідача існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову, оскільки згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД" неодноразово був боржником за виконавчими провадженнями, на даний час відносно нього також відкрито виконавче провадження №68014183. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень за період серпень-грудень 2021 року з відповідача стягнуто заборгованість перед іншими кредиторами у загальному розмірі 12 000 000,00грн. Наявність заборгованості перед контрагентами свідчить про недобросовісність, неналежне виконання своїх договірних зобов`язань, а також про нестабільний фінансово-економічний стан товариства, що також підтверджує той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. Застосування зазначеного вище заходу забезпечення позову повною мірою відповідатиме принципам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, взаємозв`язку між заходами забезпечення та позовними вимогами про стягнення коштів.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Позивач в заяві про забезпечення позову посилається на те, що ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД" ухиляється від виконання зобов`язань за договором №41АР167-1484-19 від 20.12.2019 щодо сплати вартості отриманого природного газу і вказує на повну байдужість щодо розгляду даної судової справи.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

При цьому господарським судом враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19.

За твердженнями позивача, ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД" не вчиняє жодних дій щодо проведення розрахунків з позивачем та погашення заборгованості, та вважає, що наявні обґрунтовані докази та фактичні обставини, що засвідчують ухилення відповідача від виконання зобов`язання.

Як вже зазначалось, в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач вказує на те, що за період серпень-грудень 2021 року з відповідача стягнуто на користь інших кредиторів коштів на загальну суму 12 000 000,00грн, а також стосовно нього відкрите виконавче провадження №68014183.

Суд звертає увагу позивача на те, що існування заборгованості перед іншими контрагентами, не є беззаперечним свідченням наявності підстав вважати, що виконання рішення у справі буде ускладнено, або унеможливлено.

Посилання позивача на недобросовісне ставлення відповідача до виконання прийнятих на себе зобов`язань перед кредиторами не підтверджено відповідними доказами.

Долучені представником позивача до заяви про забезпечення позову дані з Автоматизованої системи виконавчих проваджень свідчать, що стосовно відповідача починаючи з 2012 року було відкрито 14 виконавчих проваджень, 13 з яких завершено, тобто ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД" постійно вживає заходів щодо погашення боргу перед іншими стягувачами.

Суд також зазначає, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів вчинення ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД" дій, що у подальшому могли б призвести до зменшення обсягів наявних грошових активів, що могло б призвести до ускладнення виконання судового рішення.

До того ж у суду відсутні підстави достеменно стверджувати, що виконання відповідачем своїх обов`язків перед іншими контрагентами призведе до такого зменшення активів, що вплине на здатність задовольнити вимоги позивача.

Представник позивача не підтверджує належними доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування забезпечення позову, та неможливість в подальшому виконати рішення суду, а заява ґрунтується лише на припущеннях можливого задоволення позову та можливого невиконання чи утрудненого виконання рішення суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачем від виконання взятих на себе зобов`язань, без наведення відповідного обґрунтування з посиланням на документи чи докази - не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявником не додано доказів наявності реальних намірів відповідача щодо виведення грошових коштів з рахунків або їх витрачання на погашення заборгованості перед іншими контрагентами, а тільки викладено доводи та міркування позивача щодо ускладнення виконання судового рішення.

Публікації, які містяться у засобах масової інформації стосовно збитковості ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД" також не є тим належним та допустимим доказом, що підтверджує факт неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Таким чином, заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про доцільність та необхідність забезпечення позову у визначений заявником спосіб та ймовірність утруднення виконання рішення господарського суду, у разі його невжиття. Твердження позивача про наявність обставин, які можуть ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав без надання відповідних доказів, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Аналогічний висновок стосовно того, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову викладено в постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/483/18 та від 12.06.2019 у справі №909/19/19.

Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" про забезпечення позову від 07.06.2022 у справі №906/148/22 відмовити.

Ухвала набрала законної сили 27.07.2022 та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Соловей Л.А.

Друк:

1 - у справу

2- позивачу

3- відповідачу