ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2022 р. Справа№ 910/21092/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Хрипуна О.О.

при секретарі Токаревій А. Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 05.07.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фермерського господарства "МТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/20 (суддя Джарти В.В., повний текст рішення складено та підписано 07.06.2021 року)

за позовом Фермерського господарства "МТД"

до Фізичної особи-підприємця Кіро Івана Миколайовича

про стягнення 639 270,16 грн

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «МТД» (далі - позивач, Господарство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Кіро Івана Миколайовича (далі - відповідач, Підприємець, ФОП) про стягнення 639 270,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним утриманням відповідачем перерахованих позивачем грошових коштів у розмірі 639 270,16 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/20 у задоволенні позову Фермерського господарства «МТД» до Фізичної особи-підприємця Кіро Івана Миколайовича до стягнення 639 270,16 грн відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами помилковість перерахування грошових коштів, як і не доведено безпідставного їх збереження відповідачем.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство «МТД» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/20 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд дійшов неправильного висновку, що відповідач направив рахунок №11/2018-1 від 28.11.2018 саме цієї дати;

- доказами на підтвердження безпідставності збереження відповідачем грошових коштів є по суті саме відсутність правових підстав для їх зберігання у відповідача;

- факт замовлення, доставки та оплати алюмінієвих конструкцій у спірний період відповідачем у ТОВ «Гуд він ХХІ» ставить під сумнів твердження позивача про непостачання спірних конструкцій;

- апелянт посилається на практику Верховного Суду в заперечення позиції відповідача щодо укладення договору за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, а також на підтвердження своїх доводів щодо того, що кошти є безпідставно набутими та повинні бути повернуті позивачу.

28.07.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Хрипун О.О., Станік С.Р.

Суддя Станік С.Р. 02.08.2021 перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 у справі №910/21092/20 поновлено Фермерського господарства «МТД» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/20 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 22.09.2021.

25.08.2021 до канцелярії суду від Фізичної особи-підприємця Кіро Івана Миколайовича надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, зазначаючи наступне:

- відповідно до домовленостей між сторонами відповідач зобов`язався провести ремонтні роботи та під час листування директору позивача було надано рахунок №11/2018-1 від 28.11.2018 та акт передачі - прийому наданих послуг №11-1 від 28.11.2018 на оплату робіт та послуг, і позивачем у платіжному дорученні №103 від 28.11.2018 вказувалось відповідне призначення платежу, що свідчить про отримання позивачем такого рахунку та обізнаність про проведення робіт;

- позивачем неправильно застосовано до даних правовідносин норми статей 387 та 1212 ЦК України.

21.09.2021 до канцелярії суду від апелянта надійшли письмові пояснення, у яких скаржник наводить свої заперечення на доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зазначаючи зокрема, що оскільки між позивачем та відповідачем жодних договорів не укладалось, а вимога про повернення коштів відповідачем проігнорована, то відповідно до правового висновку КЦС ВС, викладеного у постанові від 14.04.2020 №495/2442/16-ц, вказані кошти є безпідставно набутими та повинні бути повернуті позивачу.

У період з 20.09.2021 по 03.10.2021 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував у щорічній відпустці, тому судове засідання, яке призначене на 22.09.2021, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 розгляд апеляційної скарги Фермерського господарства «МТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/21 призначено на 10.11.2021.

У період з 08.11.2021 по 19.11.2021 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному, тому судове засідання, яке призначене на 10.11.2021, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 розгляд апеляційної скарги Фермерського господарства «МТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/21 призначено на 26.01.2022.

У період з 25.01.2022 по 04.02.2022 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному, тому судове засідання, яке призначене на 26.01.2022, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 розгляд апеляційної скарги Фермерського господарства «МТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/21 призначено на 30.03.2022.

Судове засідання, яке призначене на 30.03.2022 не відбулось.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

У період з 04.04.2022 по 08.04.2022 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував у щорічній відпустці.

Розпорядженням в.о.керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1473/22 від 13.04.2022, у зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю., судді: Куксов В.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 апеляційну скаргу Фермерського господарства «МТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 08.06.2022.

08.06.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Кіро Івана Миколайовича надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Фермерського господарства «МТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/20 на 05.07.2022.

В судове засідання 05.07.2022 з`явилися представники позивача та відповідача, надали свої пояснення.

Представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Щодо клопотання Фізичної особи-підприємця Кіро Івана Миколайовича про долучення доказів суд зазначає наступне.

Відповідач просить долучити до матеріалів справи докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається у відзиві на апеляційну скаргу, а саме:

- копію запиту слідчого Первомайського РВ ГУНП Миколаївській області від 30.07.2021 до ТОВ «ГУД ВІН ХХІ» про надання документів, які підтверджують факт фінансово - господарських документів щодо узгодження та продажу ФОП Кіро І.М. алюмінієвих конструкцій та подальшого монтування вікон за адресою: АДРЕСА_1 ;

- копію рахунку на оплату №7238 від 28.11.2018;

- копію ТТН №Р0802/003 від 08.02.2019;

- копію видаткової накладної №0802/003 від 08.02.2019;

- копію пояснень Маляренка О.Ю. в рамках кримінального провадження №0000334;

- копію ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2022.

В обгрунтування подання таких документів до суду апеляційної інстанції відповідач зазначає, що надані докази у нього не було можливості надати до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Розглянувши вказане клопотання про долучення доказів, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, виходячи з наступного.

За змістом частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 3,4 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною восьмою статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За змістом частин 1-3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З наведеного вбачається, що законодавець встановив чіткий порядок та строки подання доказів та подання заяв чи клопотань.

Разом з тим, виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

В обгрунтування неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції відповідач зазначає, що не міг долучити вказані докази, оскільки кримінальне провадження №0000334 було закрито 19.11.2021 і такі докази були отримані після цього під час ознайомлення. А ухвала Миколаївського апеляційного суду була прийнята 24.01.2022.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, на які посилається учасник справи, зокрема відповідач, в обґрунтування своєї позиції, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на відповідача покладено обов`язок подати такі докази разом з відзивом на позовну заяву.

Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - на відповідача).

Суд апеляційної інстанції, враховуючи наведене відповідачем обгрунтування, дійшов до переконання, що вказані скаржником причини неможливості подання доказів не можна визнати поважними, оскільки відповідачем в порушенням приписів Господарського процесуального кодексу України не було надано таких доказів до суду першої інстанції, як і не наведено обґрунтованих доводів чи доказів щодо неможливості отримання таких доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції, а натомість відповідач подає докази уже на стадії апеляційного перегляду.

Крім того, відповідач просить долучити зокрема докази, які не існували станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції (ухвала Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2022).

Однак, в процесі апеляційного провадження апеляційний суд в силу приписів статті 269 ГПК України має визначені межі перегляду справи, а з огляду на те, що заявником обґрунтованих причин, з яких такі дії (зокрема щодо отримання необхідних на його думку доказів) не могли бути вчинені раніше з об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне вчинення таких процесуальних дій відповідачем, останнім не наведено, судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача про долучення доказів та відповідно прийняття до розгляду таких доказів.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звернувшись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що 28.11.2018 Фермерським господарством «МТД» перераховано на рахунок Фізичної особи-підприємця Кіро Івана Миколайовича грошові кошти в сумі 639 270,16 грн в якості попередньої оплати за алюмінієві конструкції згідно рахунку №11/2018-1 від 28.11.2018.

При цьому, відповідач не виставляв позивачеві рахунок № 11/2018-1 від 28.11.2018, договір купівлі-продажу (поставки) алюмінієвих конструкцій у формі єдиного документа у письмовій формі сторонами укладено не було.

Сторонами також не було досягнуто домовленостей щодо істотних умов договору купівлі-продажу (поставки) алюмінієвих конструкцій. Відповідачем алюмінієві конструкції позивачеві продані чи поставлені не були, а грошові кошти в сумі 639 270,16 грн, які були перераховані позивачем - не поверталися.

Отже, позивач стверджує про наявність підстав вважати грошові кошти в сумі 639 270,16 грн такими, що набуті та збережені відповідачем без належної правової підстави, а тому просив суд стягнути грошові кошти в сумі 639 270,16 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав, що твердження позивача про відсутність виставленого рахунку № 11/2018-1 від 28.11.2018 не відповідає дійсності, оскільки 28.11.2018 ФОП Кіро І.М. на електронну адресу було направлено рахунок № 11/2018-1 від 28.11.2018 на підтвердження чого надає знімок екрану з електронної пошти, як доказ направлення рахунку та саму копію рахунку. Також відповідач зазначав, що після надання послуг (виконання робіт) відповідачем направлявся також і Акт передачі-прийому наданих послуг № 11-1 від 28.11.2018, однак позивач відмовився його підписати та вказав, що підпише Акт безпосередньо після закінчення всіх будівельних робіт у вищевказаній квартирі. Додатково відповідач зауважує, що ним розроблялися та направлялися на погодження позивачу проектно-кошторисна документація, закуповувались матеріали для проведення будівельних робіт, спростовуючи той факт, що відповідачем не було виконано жодних робіт (на підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи надана копія видаткової накладної № 0802/003 від 08.02.2019).

Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відповідно відсутність підстав для їх задоволення, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та зокрема, застосовуються до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного за недійсним правочином.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Як було зазначено вище, в обгрунтування заявлених вимог позивач стверджує про відсутність правової підстави перерахування ним грошових коштів на рахунок відповідача, оскільки останній рахунку не виставляв та поставку алюмінієвих конструкцій не здійснював. Тобто фактично позивач стверджує про помилковість здійсненого грошового переказу на користь відповідача.

У свою чергу відповідач стверджує, що підставами для перерахування грошових коштів були домовленості сторін, а також шляхом обміну електронними листами, зокрема, ФОП Кіро І.М. 28.11.2018 на електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено рахунок № 11/2018-1 від 28.11.2018, на підставі якого і було здійснене спірне перерахування грошових коштів, що зокрема підтверджується розділом у платіжному дорученні № 103 від 28.11.2018 призначення платежу: «за алюмінієві конструкції згідно рахунку №11/2018-1 від 28.11.2018 року. Без ПДВ».

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 ГПК України).

Частина 3 статті 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями ЦК України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, норми статті 1212 ЦК можуть бути застосовані тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов.

Аналізуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач просить стягнути грошові кошти, помилковість перерахування яких ним не доведена належними та допустимими доказами, як і не доведено безпідставного їх збереження відповідачем, то заявлені позовні вимоги про стягнення 639 270,16 грн є необґрунтованими.

При цьому, судова колегія враховує, що відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 103 від 28.11.2018 (а.с.7) вбачається спірне перерахування грошових коштів позивачем відповідачеві, а призначенням платежу у вказаному платіжному дорученні вказано: «за алюмінієві конструкції згідно рахунку №11/2018-1 від 28.11.2018 року. Без ПДВ». Водночас, матеріали справи містять рахунок № 11/2018-1 від 28.11.2018 (а.с.28) та акт передачі - прийому наданих послуг №11-1 від 28.11.2018 (а.с.29).

Водночас, в контексті дослідження доказів із наданням оцінки їх вірогідності, слід також взяти до уваги підтверджений факт замовлення, доставки та оплати конструкцій алюмінієвих у спірний період Підприємцем у ТОВ «Гуд Він ХХІ», що у свою чергу не спростовує, але ставить під сумнів твердження позивача про непоставку спірних конструкцій.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.04.2020 у справі №495/2442/16-ц, оскільки обставини справи №495/2442/16-ц є відмінними від обставин даної справи, а тому відповідний правовий висновок, на який посилається апелянт, не може бути врахований при розгляді даної справи.

Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відповідно відсутність підстав для їх задоволення.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/20.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фермерського господарства «МТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "МТД" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21092/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/21092/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.07.2022.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

О.О. Хрипун