ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" липня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/597/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О.А., за участі секретаря судового засідання Стоянової Ю. Е., розглянувши матеріали справи № 916/597/22

Позивач: Фермерське господарство "ВІКА" (68450, Одеська обл., Болградський (Арцизький) район, с. Павлівка, вул. Центральна, буд. 307; код 22494057)

Відповідач: Павлівська сільська рада Болградського району Одеської області (68450, Одеська обл., Болградський (Арцизький) район, с. Павлівка, провулок Театральний, буд. 2; код - 04380910)

про визнання протиправним і скасування рішення

з підстав наявності спору щодо належності права постійного користування землею

за участю представників:

від позивача: Кочуров А.О.

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: 04.04.2022 року Фермерське господарство "ВІКА" (далі Позивач), звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області (далі Відповідач) про визнання протиправним і скасування рішення Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області № 209-VIII від 05.10.2021 року «Про скасування рішення Павлівської сільської ради від 03 жовтня 2001 року № 108-ХХШ «Про надання земельної ділянки для виробничих цілей селянсько-фермерському господарству «Віка» на території сільської ради з земель запасу».

08.04.2022 року, суд відкрив провадження по справі, ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначив дату та час підготовчого засідання та встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

21.05.2022 року суд отримав відзив на позовну заяву Відповідач просить суд у задоволені позову відмовити.

31.05.2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Сторони вчасно отримували поштову кореспонденцію суду, про що свідчать відповідні поштові повідомлення. Суд також вживав додаткових заходів для належного повідомлення сторін про розгляд справи через наявні електроні адреси. Низька судових засідань проходили у режимі відеоконференції.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

В С Т А Н О В И В :

Фермерському господарству «ВІКА» (Позивач по справі), на підставі рішення XVШ сесії ХХШ скликання Павлівської сільської ради народних депутатів Арцизького району Одеської області від 03.10.2001 року № 108, належить право постійного користування земельною ділянкою площею 13,00 га на території Павлівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:002:2030. Право постійного користування земельною ділянкою зареєстроване за ФГ «ВІКА» в Державному реєстрі речових прав номер запису 42716405 від 23.06.2021 року

Рішенням Павлівської сільської ради від 03.10.2001 року № 108-ХХШ, відповідно до Земельного кодексу України, ст. ст. 19, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розглянуто матеріали проекту відведення земельної ділянки для виробничих цілей КФХ «Віка» загальною площею 13 га надано із земель запасу додаткову земельну ділянку площею 13 га КФХ «Віка» для виробничих цілей, голові СФГ ОСОБА_1 внести зміни в державний акт на право постійного користування землею.

Вказане рішення було виконано шляхом видачі 14.06.2002 року ОСОБА_1 - СФГ «Віка» Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ОД № 012221, яким засвідчується надання цьому СФГ на території Павлівської сільської ради 13,00 га землі для товарного сільськогосподарського виробництва у межах згідно з планом землекористування.

В подальшому СФГ «Віка» у зв`язку із змінами законодавства визначило свою організаційно-правову форму як фермерське господарство «Віка», а ОСОБА_1 голову фермерського господарства у зв`язку зі смертю було замінено ОСОБА_2 . Право постійного користування зазначеною земельною ділянкою внесено до положень статуту позивача ФГ «Віка».

Рішенням Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області (Відповідач по справі) від 05.10.2021 року № 209-VIII (оскаржуване рішення) скасовано рішення Павлівської сільської ради від 03 жовтня 2001 року № 108-ХХІІІ «Про надання земельної ділянки для виробничих цілей селянсько-фермерському господарству «Віка» на території сільської ради з земель запасу». Сільській раді доручено провести реєстрацію земельної ділянки згідно чинного законодавства.

Позивач, вважає, що оскаржуване рішення відповідача є таким, що порушує законні права позивача на постійне користування землею, тому, посилаючись на Конституцією України, ст.ст. 92, 141 Земельного кодексу України, ст. 22 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року № 561-XII, Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 у справі №1-9/2009, Позивач просить суд визнати протиправним і скасувати рішення Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області № 209-VІІІ від 05.10.2021 року «Про скасування рішення Павлівської сільської ради від 03 жовтня 2001 року № 108-ХХІІІ «Про надання земельної ділянки для виробничих цілей селянсько-фермерському господарству «Віка» на території сільської ради з земель запасу».

Відповідач не погодившись з позовом, зазначив у відзиві на позов, що Павлівською сільською радою прийнято нормативно-правовий акт у формі рішення, яке в цілому відповідає вимогам діючого законодавства, при цьому, земельна ділянка була надана позивачу не з земель запасу сільської ради, а з земель колективної власності, що і стало підставою прийняття оскаржуваного рішення.

Заслухавши пояснення представника поз-ивача, розглянувши та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд вважає, що позов слід задовольнити, з огляду на наступне .

Відповідач в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначив, що керувався пунктом 34 ч.1 ст. 26, ч. 10 ст. 46, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підпункту 14 пункту 6-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій», регламенту Павлівської сільської ради восьмого скликання, затвердженого рішенням Павлівської сільської ради від 10.12.2020 року № 6-ІІІ, листом Відділу в Арцизькому районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 17.06.2021 року № 52/102-21, у зв`язку з тим, що земельна ділянка орієнтовною площею 13,00 га була надана не з земель запасу сільської ради, а з земель колективної власності згідно з Державним актом на право колективної власності на землю серії ОД-02-010 від 19 вересня 1995 року на території Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області (за межами населеного пункту).

Ч. 1 ст. 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 2, 3 ст. 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно ст. 151-2 Конституції України Рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на висновок Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), який відображено у Рішенні від 16 квітня 2009 року по справі № 1-9/2009, а саме:

"Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання."

В даному випадку, Рішенням Павлівської сільської ради від 03.10.2001 року № 108-ХХІІІ, відповідно до Земельного кодексу України, ст. ст. 19, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розглянуто матеріали проекту відведення земельної ділянки для виробничих цілей КФХ «Віка» загальною площею 13 га надано із земель запасу додаткову земельну ділянку площею 13 га КФХ «Віка» для виробничих цілей, голові СФГ ОСОБА_1 внести зміни в державний акт на право постійного користування землею.

В подальшому, вказане рішення було виконано шляхом видачі 14.06.2002 року ОСОБА_1 - СФГ «Віка» Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ОД № 012221, яким засвідчується надання цьому СФГ на території Павлівської сільської ради 13,00 га землі для товарного сільськогосподарського виробництва у межах згідно з планом землекористування.

Натомість оскаржуване рішення, яким скасовано рішення Павлівської сільської ради від 03 жовтня 2001 року № 108-ХХІІІ «Про надання земельної ділянки для виробничих цілей селянсько-фермерському господарству «Віка» на території сільської ради з земель запасу», було прийнято Павлівською сільською радою Болградського району Одеської області 05.10.2021 року.

Тобто, відносини між сторонами щодо постійного користування земельної ділянкою виникли ще у 2001 році. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що з 2001 року у відповідача або будь-якого іншого органу державної влади, в межах відповідних повноважень, виникали претензії стосовно правильності отримання земельної ділянки в постійне користування і оформлення документації.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції і законів держави.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України Про місцеве самоврядування в Україні .

У частині 3 статті 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначається, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні ).

За змістом пунктів 30, 31 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, рішення Павлівської сільської ради від 03.10.2001 року про надання земельної ділянки в постійне користування на території Павлівської сільської ради площею 13,00 га, яке було скасоване відповідачем шляхом прийняття оскаржуваного рішення Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області від 05.10.2021 року, є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування (актом індивідуальної дії), яке стосується позивача, та на підставі якого у останнього виникли права і обов`язки, пов`язані з постійним користуванням переданою йому земельною ділянкою. При цьому, вказане рішення було виконане шляхом видання 14.06.2002 року СФГ «Віка» Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-ОД № 012221.

Таким чином, рішення Павлівської сільської ради від 03.10.2001 року вичерпало свою дію фактом його виконання, тому не може бути скасоване чи змінене тим самим органом місцевого самоврядування після його виконання, що виключає можливість його скасування органом місцевого самоврядування, зокрема шляхом прийняття оскаржуваного рішення від 05.10.2021 року.

Стосовно позиції відповідача, що земельна ділянка була надана позивачу не з земель запасу сільської ради, а з земель колективної власності, суд зазначає наступне.

За приписами частини першої статті 92 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного судового рішення), право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку.

Стаття 22 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року № 561-XII (чинного на час видачі державного акту) встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб (Постанова Кабінету Міністрів від 2 квітня 2002 року № 449 (чинна до 23 липня 2013 року).

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно приватного партнерства або об`єктом концесії.

Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 цього Кодексу, перелік яких є вичерпним.

Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Таким чином, прийняття органом місцевого самоврядування рішення про скасування власного рішення не є підставою припинення права користування земельною ділянкою, визначеною ст. 141 Земельного Кодексу України, та прямо порушує права позивача як землекористувача.

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 листопада 2019 року у справі №906/392/18 вказала, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні. (п.7.24). Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005. (п.7.29).

З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області (68450, Одеська обл., Болградський (Арцизький) район, с. Павлівка, провулок Театральний, буд. 2; код - 04380910) № 209-VIII від 05.10.2021 року «Про скасування рішення Павлівської сільської ради від 03 жовтня 2001 року № 108-ХХШ «Про надання земельної ділянки для виробничих цілей селянсько-фермерському господарству «Віка» на території сільської ради з земель запасу».

3. Стягнути з Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області (68450, Одеська обл., Болградський (Арцизький) район, с. Павлівка, провулок Театральний, буд. 2; код - 04380910) на користь Фермерського господарства «ВІКА» (68450, Одеська обл., Болградський (Арцизький) район, с. Павлівка, вул. Центральна, буд. 307; код 22494057): 2481 гривню судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України

та може бути оскаржено в порядку ст.ст.253-259 ГПК України .

Повний текст рішення складено 22 липня 2022 р.

Суддя О.А. Демешин