ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2022 року м.Дніпро Справа № 908/1780/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2021 (прийняте суддею Топчій О.А., повне судове рішення складено 27.10.2021) у справі № 908/1780/21

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заяви.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж", в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 69 095 465,61 грн., пеню у сумі 1 829 897,57 грн., 3% річних у сумі 2 805 281,33 грн., інфляційні втрати у сумі 7 301 093,42 грн.

05.08.2021 від позивача надійшла заява (вх. № 16114/08-08/21 від 05.08.2021) про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 68 081 031,74 грн, пеню у розмірі 1 829 897,57 грн, 3% річних у розмірі 3 149 197,57 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 442 166,60 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.10.2021 у справі № 908/1780/21:

- клопотання Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" про зменшення пені задовольнити частково, зменшено розмір заявленої до стягнення суми пені на 50%;

- позов задовольнити частково;

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 68 081 031,74 грн, пеню у розмірі 914 948,79 грн, 3% річних у розмірі 3 149 197,57 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 442 166,60 грн, судовий збір у розмірі 794 500,00 грн.;

- в іншій частині позову відмовлено;

- клопотання Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" про відстрочення рішення задоволено, відстрочено виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2021 у справі №908/1780/21 строком на 6 місяців.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконанням відповідачем зобов`язань за Договором постачання природного газу № 4191/1920-ТЕ-13 від 12.11.2018 в частині своєчасної оплати поставленого газу, наявності боргу у сумі 68 081 031,74 грн; 3% річних та інфляційні втрати задоволено на підставі ст. 625 ЦК України. Судом зменшено розмір пені на 50%, враховуючи обставини наявності заборгованості населення перед відповідачем, недостатність фінансування бюджетних установ на оплату за теплову енергію, заборгованість бюджету з пільг та субсидій призводить до несвоєчасних розрахунків із позивачем; при цьому тарифами на теплову енергію витрати на покриття штрафних та фінансових санкцій не передбачені, головною причиною збитковості є те, що діючі тарифи не покривають фактичні витрати підприємства по наданню послуг з теплопостачання. Також, зважаючи на встановлені факти та обставини, які підтверджують ускладнення виконання рішення відповідачем, з урахуванням балансу майнових інтересів сторін, виходячи із загальних засад, встановлених нормою статті 3 Цивільного кодексу України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи фізичний стан відповідача фізичної особи, з метою недопущення погіршення фінансового стану відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду строком на шість місяців.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Приватне акціонерне товариство "Бердянське підприємство теплових мереж" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2021 у справі №908/1780/21, в якій просить оскаржуване рішення скасувати:

- в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних нарахувань та прийняти у цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги про стягнення пені у сумі 548 496,17 грн., 3% річних у сумі 2 557 213, 35 грн., інфляційних втрат у сумі 7 237 965, 92 грн.;

- в частині стягнення судових витрат та прийняти у цій частині нове рішення, розподіливши судові витрати у відповідності до ч. 1 ст. 130, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII (в редакції до 29.08.2021) було встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто як вбачається Позивач не має права в силу норм Закону № 1730-VIII нараховувати Відповідачу пеню, інфляційні нарахування та проценти річних, а якщо і нарахував, то повинен був списати.

Єдиною умовою для не нарахування та списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, було набрання чинності даним Законом.

Наведене було безумовною підставою Позивачу для не нарахування та списання даної заборгованості та не потребувало будь-яких дій від теплопостачального підприємства щодо включення до реєстру в порядку передбаченому ст. 3 Закону № 1730-VIII. Тобто норми ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії, без включення підприємства до реєстру.

Останні постанови Верховного Суду від 20.11.2020 у справі 922/3212/19, від 03.03.2021 у справі 925/74/19 підтверджують сформовану тривалу, сталу і послідовну практику в питанні застосування частини 3 ст. 7 Закону №1730-VIII, яка зводиться до того, що не підлягають стягненню з теплопостачальної організації пеня, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на заборгованість за природний газ, яка погашена до 30.11.2016.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону.

Отже наразі ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII (в редакції від 29.08.2021) має таке ж смислове наповнення як і раніше діюча ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII (в редакції до 29.08.2021 р.), відмінністю є лише дата. Якщо раніше списанню підлягали неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних нараховані на заборгованість за природний газ, яка погашена до 30.11.2016, то з 29.08.2021 списанню підлягають неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних нараховані на заборгованість за природний газ, яка погашена до 01.06.2021.

Із поданих Позивачем розрахунків вбачається, що за поставлений природний газ Відповідач розрахувався частково, а саме: по акту приймання - передачі природного газу від 30.11.2019 сплачено 13 233 456,61 грн. (сплачено частково до 01.06.2021 р. суму у розмірі 12 590 022,74 грн.). З огляду на що, сплата суми у розмірі 12 590 022,74 грн. сталася у передбачені ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII (в редакції від 29.08.2021) часові рамки. А отже нараховані на зазначену заборгованість пеня, інфляційні нарахування, 3% річних підлягають списанню та не можуть бути стягнуті в судовому порядку, з урахуванням вищезазначених Постанов Верховного суду та ст. 7 (норма прямої дії) Закону №1730-VIII (в редакції від 29.08.2021).

За таких підстав пеня у розмірі 732 905,24 грн., 3% річних у розмірі 591 984,22 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 1 204 200,68 грн. не підлягають стягненню, та в цій частині судом повинно бути відмовлено у стягнення на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України №1730-VIII (в редакції від 29.08.2021).

Відносно розподілу судових витрат апелянт вважає, що судом повинно було прийнято рішення на підставі ч. 1 ст.130 ГПК України про повернення Позивачу з державного бюджету України 331 833,48 грн. (50% судового збору, розрахованого за позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу). А в іншій частині судовий збір підлягав розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує. За доводами позивача, фабула ч.1 ст.7 Закону №1730 (в редакції від 29.08.2021 року) не передбачає певного часткового списання в залежності від обсягу сплаченого боргу. Натомість, ч.3 ст.7 Закону №1730 (в редакції від 03.11.2016 року) передбачала можливість часткового списання, оскільки була викладена у наступній редакції: "На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.".

Узагальнюючи фабулу вищенаведеної норми, на заборгованість, погашену до набрання чинності Законом, нарахування не здійснюються. Тобто, від обсягу погашеного основного боргу на певну дату залежить обсяг списаних нарахувань.

Вся судова практика Верховного Суду, на яку посилається Відповідач у своїй скарзі, стосується саме застосування ч.3 ст.7 Закону №1730 в редакції від 03.11.2016 року.

Враховуючи, що станом на час оголошення рішення судом першої інстанції основний борг за договором поставки становив 68 081 031,74 грн. (приблизно 83% від суми поставки), застосування до спірних відносин ч.1 ст.7 Закону №1730 є протизаконним.

Більш того, Відповідачем взагалі не сплачено у повному обсязі за жоден з місяців поставки товару.

Частиною першою ст. 3 Закону №1730 передбачено обов`язковість включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Натомість, доказів включення до відповідного реєстру матеріали справи не містять, а відтак відсутні правові підстави для застосування до спірних відносин норм Закону №1730.

Також, позивач посилається, що суд першої інстанції не мав враховувати надані стороною спору докази (вх. № 15715/08-08/21 від 02.08.2021) без надання доказів направлення їх копій іншій стороні. Сам лише факт підписання сторонами спору акту звірки розрахунків не може слугувати доказом визнання позовних вимог.

Частиною першою ст.130 ГПК України перераховано підстави для повернення з бюджету 50% судового збору позивачу, як то укладання мирової угоди, відмова відповідача від позову, визнання позову до початку розгляду справи по суті.

У відзиві на позовну вимогу Відповідачем заперечувались позовні вимоги в повному обсязі. У подальшому у відзиві Відповідач лише зазначив про часткову оплату основного боргу.

Від відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що на виконання Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (далі Закон № 1730-VIII) Відповідачем були здійсненні відповідні заходи щодо отримання з Державного бюджету заборгованості з різниці в тарифах. Як наслідок, 28.12.2021 Відповідачем перераховано Позивачу 40 646 930,39 грн. по договору 4191/1920-ТЕ-13 від 30.09.2019, що був предметом стягнення по даній справі. Отже наразі залишок основної заборгованості по договору 4191/1920-ТЕ-13 від 30.09.2019 та по справі №908/1780/21 становить 27 434 101,35 грн.

В грудні 2021 року Кабінетом Міністрів України внесено ряд змін до своїх нормативно- правових актів у відповідності із Законом № 1730-VIII, що дозволяє Відповідачу розпочати процедуру включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості та в рамках процедури передбаченої Законом № 1730-VIII може бути укладено договір реструктуризації заборгованість за природний газ на 84 місяці (залишок заборгованості по даній справі).

Наразі підприємство готує пакет документів для подання до Міністерства розвитку громад та територій та з метою включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Реалізація норми частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Наразі ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII (в редакції від 29.08.2021 р.) має таке ж смислове наповнення як і раніше діюча ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII (в редакції до 29.08.2021 р.), відмінністю є лише дата. Якщо раніше списанню підлягали неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних нараховані на заборгованість за природний газ, яка погашена до 30.11.2016 р., то з 29.08.2021 р. списанню підлягають неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних нараховані на заборгованість за природний газ, яка погашена до 01.06.2021 р.

Будь-якого визначення про необхідність погашення загального (всього) боргу за природний газ ст. 7 Закону №1730-VIII не містить, при цьому Позивач свої доводи ґрунтує саме з цієї позиції.

Натомість ст. 7 Закону №1730-VIII посилається на можливість звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ, у разі якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021 р. Тобто йде мова про погашення основної частини боргу (борг безпосередньо за спожитий газ), без урахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних.

Щодо стягнення судових витрат, відповідач зазначає, що відповідачем з клопотанням про приєднання доказів до матеріалів справи направлено підписаний обома сторонами акт звіряння розрахунків станом на 30.06.2021 р. Отже акт звіряння є доказом, який наявний у Позивача і в силу ч.9 ст.80 ГПК України не зобов`язує Відповідача надсилати його повторно Позивачу.

Щодо позиції Відповідача викладеної у відзиві, то дійсно Відповідач на час написання відзиву (13.07.2021 р.) не міг погодитись з позовними вимогами Позивача, оскільки останнім не було враховані при поданні позову оплати проведені Відповідачем в травні 2021 р. на суму 371 000 грн. та відсутність відомостей про зарахування Позивачем оплати по листу Відповідача №1545 від 09.06.2021 р.

Натомість, лише після врахування Позивачем всіх оплат Відповідача, між сторонами було підписано відповідний акт звіряння розрахунків станом на 30.06.2021 р., що відображає визнання Відповідачем основної суми боргу у розмірі 68 081 031,74 грн., а отже і позовні вимоги в частині основного боргу.

Крім того із відзиву на заяву про збільшення позовних вимог від 12.08.2021 р. вбачається, що Відповідач заперечує лише саме проти задоволення позовних вимог Позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2021 у справі № 908/1780/21; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 03.02.2022 о 16:30 год.

Судове засідання, призначене на 03.02.2022 о 16:30 год. не відбулося у зв`язку з лікарняним члена колегії у справі судді Кузнецова В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2022 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 31.03.2022 о 14:30 год.

Судове засідання, призначене на 31.03.2022 не відбулося.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.06.2022 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 14.07.2022 о 14:00 год.

В судовому засіданні 14.07.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

30.09.2019 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (Постачальник) та ПрАТ "Бердянське підприємство теплових мереж" (Споживач) укладено договір постачання природного газу № 4191/1920-ТЕ-13, за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Пунктом 3.8. договору визначено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі.

Пунктом 5.1 договору в редакції додаткової угоди передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

У пункті 7.1. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 11.1. договору сторони передбачили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали цієї справи, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу з листопада 2019 року по березень 2020 року на загальну суму 81 314 488,35 грн, які підписані та скріплені печатками позивача (постачальника) та відповідача (споживача), копії яких надані до позовної заяви. Відповідач свої зобов`язання по договору щодо оплати отриманого газу виконав неналежним чином, у зв`язку з чим станом 30.06.2021 заборгованість становить 68 081 031,74 грн.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода відповідача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та розподілу судового збору.

В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Місцевим господарським судом правильно встановлено неналежне виконання відповідачем обов`язків за договором в частині своєчасної оплати за отриманий товар. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що з урахуванням ч. 1 ст. 7 Закону України №1730-VIII (в редакції від 29.08.2021) не підлягають задоволенню позовні вимоги Позивача щодо стягнення пені, інфляційних нарахувань, 3% річних нараховані на заборгованість яка сплачена Відповідачем до 01.06.2021 (за зобов`язаннями листопада 2019 року).

Так, 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України від 03.11.2016 № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який передбачав, що:

на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості (частина перша);

на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (частина третя).

Відповідно до установленої судової практики Верховного Суду частина третя статті 7 вказаного Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми Закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом. Застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом (пункт 30 постанови від 02.10.2020 у справі 911/19/19 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, постанови колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, від 07.11.2019 у справі № 920/67/19, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі 904/4592/18; та інші).

29.08.2021 набрав чинності Закон України від 14.07.2021 №1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", яким, зокрема, внесено зміни до Закону України від 03.11.2016 №1730-VIII.

Цим Законом частину першу статті 7 викладено в такій редакції:

"1. На реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07 червня 2022 року по cправі № 920/526/21 виходив із того, що у даному випадку викладення законодавцем положень статті 7 Закону у новій редакції не є підставою для зміни судової практики і відступлення від висновку, що така норма є нормою прямої дії у правовідносинах щодо списання нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, оскільки фактично зміни стосувалися текстуально лише дати, до якої має бути здійснено погашення основної частини боргу, та дати виникнення боргу (до 01.06.2021). Суть правовідносин не змінилась.

У постанові від 19.01.2022 у справі № 924/298/21 Верховний Суд також дійшов висновку, що внаслідок набрання чинності наведеними законодавчими положеннями у новій редакції відбулася зміна умов, обов`язкових для можливості списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, а саме - така заборгованість повинна утворитися станом на 01.06.2021, крім того, погашення основної частини боргу повинно відбутися до 01.06.2021 або до моменту укладення договору про реструктуризацію.

Верховний Суд вважає, що доповнення статті 3 Закону абзацом другим такого змісту: "Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру", не свідчить, що виключно в такому випадку (проведення взаєморозрахунків) допускається здійснення заходів на виконання Закону без включення до реєстру.

Така норма не впливає на вищенаведений висновок щодо застосування норми статті 7 Закону, яка прямо не передбачає обов`язковість такої умови (включення до реєстру) для списання нарахувань на заборгованість за спожитий газ, і пов`язує право на списання цих сум у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ - у строк до 01 червня 2021 року.

За викладеного, колегія суддів відхиляє аргументи позивача, що із змісту частини першої статті 3 Закон України від 03.11.2016 № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", у редакції Закону України від 14.07.2021 №1639-IX, що передбачає, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, випливає, що його дія поширюється лише на учасників, що включені до реєстру.

Сферу дії визначає преамбула та стаття 2 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", у редакції Закону України від 14.07.2021 №1639-IX, відповідно до якої його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ. У цьому Законі прямо не передбачено та не обумовлено, що його положення застосовуються лише до учасників, що включені до реєстру (для порівняння, стаття 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", що регулює подібні правовідносини прямо визначає, що його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що норми статті 7 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", у редакції Закону України від 14.07.2021 №1639-IX, виключають можливість застосування відносно відповідача відповідальності у вигляді стягнення штрафних та компенсаційних нарахувань, оскільки заборгованість за зобов`язаннями листопада 2019 року у сумі 12 590 022, 74 грн погашена відповідачем до 01.06.2021. У такому разі обставини включення до реєстру не мають значення.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача, що лише у випадку повного погашення основної заборгованості за договором є можливим списання штрафних санкцій на підставі вищенаведених норм.

Застосування статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до певної дати. При цьому, у законі не вказано, що погашення має бути здійснено у повному обсязі.

Вказана обставина, а саме добровільне погашення відповідачем суми основного боргу до визначеного статтею 7 Закону №1730-VIII строку (01.06.2021) унеможливлює укладення договору реструктуризації. Адже, як слідує із змісту положення частини першої статті 5 Закону, реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість. Тобто, закон не передбачає можливості укладення договору реструктуризації вказаних нарахувань (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 червня 2022 року по cправі № 905/847/21).

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у випадку неможливості застосування при зазначених обставинах положення ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII споживач, який допустив порушення строків проведення розрахунків за отриманий природний газ, однак в подальшому розрахувався у повному обсязі, опинився б в гіршому становищі, ніж споживач, який не виконав зобов`язання. Тоді як, відповідно до пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Оскільки відповідач є організацією, яка використовує природний газ для виробництва теплової енергії, а також те, що сума основного боргу за зобов`язаннями листопада 2019 року у сумі 12 590 022, 74 грн погашена станом на 01.06.2021, колегія суддів приходить до висновку, що нараховані позивачем пеня, три відсотки річних та інфляційні втрати на зазначену суму (12 590 022, 74 грн) підлягають списанню в силу вимог Закону № 1639, відповідно до якого: нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. договору сторони обумовили, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 № 256.

З огляду на встановлений судом факт прострочення оплати поставленого товару, вимоги позивача в частині нарахування пені підставно заявлені у сумі 1 096 992,33 грн. (тобто за виключенням нарахувань пені на погашені до 01.06.2021 зобов`язання за листопад 2019 року у сумі 12 590 022, 74 грн).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.

З огляду на встановлений судом факт прострочення виконання грошового зобов`язання, вимоги позивача в частині нарахування 3% річних у розмірі 2 557 213, 35 грн та інфляційних втрат у розмірі 7 237 965, 92, є правильними (тобто за виключенням нарахувань на погашені до 01.06.2021 зобов`язання за листопад 2019 року у сумі 12 590 022, 74 грн).

Апелянт у скарзі не наводив доводів щодо неправильності розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Врахувавши подане відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 90% суд першої інстанції задовольнив його частково, зменшивши суму пені на 50%, врахувавши матеріальні інтереси позивача та відповідача у справі.

Апелянт не наводить у скарзі заперечень щодо зменшення судом першої інстанції розміру пені на 50%.

Відповідно, з урахуванням задоволеного клопотання про зменшення судом розміру пені на 50%, сума пені, яка підлягає стягненню становить 548 496, 17 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо визнання ним позовних вимог (в частині стягнення основаного боргу) під час слухання справи у суді першої інстанції, у зв`язку з чим 50% сплаченого судового збору підлягали поверненню позивачу з державного бюджету.

Подання відповідачем підписаного акту звірки розрахунків від 30.06.2021 не може вважатись визнанням позову з боку відповідача.

За положеннями ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Проте, заяв, які б відповідали вимогам ч. 1 ст. 191 ГПК України матеріали справи не містять.

При цьому, за сталою судовою практикою, яка узгоджується з вимогами процесуального законодавства, у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, ст. 233 ГК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених вище обставин справи апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні в частині задоволеного розміру пені, 3% річних інфляційних втрат з новим розподілом судового збору, оскільки у цій частині судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2021 у справі № 908/1780/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2021 у справі № 908/1780/21 змінити в частині задоволених сум пені, 3% річних, інфляційних втрат та розподілу судового збору.

Викласти третій абзац резолютивної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2021 у справі № 908/1780/21 в наступній редакції:

"Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" (71100, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Морська, б. 65/97, ідентифікаційний код юридичної особи 05541120) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, б. 6, ідентифікаційний код юридичної особи 20077720) основний борг у розмірі 68 081 031 (шістдесят вісім мільйонів вісімдесят одна тисяча тридцять одна) грн. 74 коп., пеню у розмірі 548 496 (п`ятсот сорок вісім тисяч чотириста дев`яносто шість) грн. 17 коп., 3% річних у розмірі 2 557 213 (два мільйони п`ятсот п`ятдесят сім тисяч двісті тринадцять ) грн. 35 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 237 965 (сім мільйонів двісті тридцять сім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 92 коп., судовий збір у розмірі 769 845 (сімсот шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн. 94 коп."

В решті рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2021 у справі № 908/1780/21 залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, б. 6, ідентифікаційний код юридичної особи 20077720) на користь Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" (71100, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Морська, б. 65/97, ідентифікаційний код юридичної особи 05541120) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 48 659 (сорок вісім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 34 коп.

Видачу наказу доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.07.2022

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко