УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

22.07.2022Справа № 910/6247/22

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши

заяву Фізичної особи-підприємця Волошина Олександра Миколайовича

про забезпечення позову

у справі № 910/6247/22

за позовом Фізичної особи-підприємця Волошина Олександра Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Борнал"

про стягнення 684 868,98 грн та розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Волошин Олександр Миколайович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Борнал" (далі - відповідач) про стягнення 684 868,98 грн, з яких 610 966,85 грн винагороди, 38 094,49 грн інфляційних втрат та 35 807,64 грн пені, а також про розірвання укладеного 27.04.2020 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Борнал" Договору про передачу права на ексклюзивне використання технічних умов.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про передачу права на ексклюзивне використання технічних умов від 27.04.2020 в частині сплати винагороди за використання технічних умов, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість про стягнення якої, з урахуванням пені та інфляційних втрат, просить позивач. Враховуючи тривале невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач також просить розірвати укладений між ними договір.

У позовній заяві позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу грошові кошти на всіх банківських рахунках та належне йому нерухоме майно.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що сума боргу, яку він просить стягнути з відповідача, є значною, а відтак вжиття заходів забезпечення позову гарантуватиме ефективне виконання судового рішення. Натомість невжиття відповідних заходів може нівелювати можливість ефективного захисту та поновлення прав позивача, адже відповідач може до винесення судового рішення у цій справі перерахувати наявні в нього грошові кошти на користь інших осіб, а наявне в нього нерухоме майно відчужити.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За приписами частин 1, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову - це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Так, предметом заявленого позову, як було вказано вище, є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати винагороди за використання технічних умов, з урахуванням пені та інфляційних втрат, а також розірвання договору, внаслідок невиконання якого ця заборгованість і виникла.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Втім, як встановлено судом, позивачем у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не надано суду достатніх доказів, у розумінні чинного процесуального закону, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим посилання позивача на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором є безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягається, зокрема, збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних законом інтересів інших учасників справи або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

В той же час, у поданій заяві про забезпечення позову позивачем не наведено належних доводів, які б свідчили про наявність зв`язку між запропонованим ним заходом забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача та предметом позову, зокрема, не обґрунтовано доцільність вжиття такого заходу та не обґрунтовано адекватності обраного виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

За висновком суду, вжиття вищевказаного заходу забезпечення позову призведе до порушення розумного балансу інтересів сторін, а також порушення (обмеження) прав відповідача.

Самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та надання обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відтак позивачем у встановленому процесуальним законом порядку не доведено суду, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136 - 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Волошина Олександра Миколайовича про забезпечення позову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Нечай