ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2022 р. Справа№ 910/13304/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 05.07.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.01.2022 (повне рішення складено 13.01.2022)

у справі № 910/13304/21 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 583 377, 58 грн,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" про стягнення 583377,58 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач у січні 2018 року шляхом самовільного відбору з газотранспортної системи позивача безпідставно набув у власність природний газ в обсязі 44,960 тис.куб. метрів, який належить позивачу, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача вартість безпідставно набутого майна в сумі 583377,58 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі №910/13304/21 позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 583377, 58 грн вартості безпідставно набутого майна, а також 8750, 66 грн витрат зі сплати судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного споживання відповідачем у січні 2018 року природного газу обсягом 44,960 тис. м. куб.;

- позивачем не надано належних доказів на підтвердження використання відповідачем у січні 2018 року закупленого для потреб АТ «УКРТРАНСГАЗ» у АТ «НАК «Нафтогаз України» природного газу у січні 2018 року обсягом 45,0 тис. м. куб.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, позивач подав відзив, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Так, позивач зазначає, що п. 17 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 передбачено, що постачання АТ «НАК «Нафтогаз України» природного газу (надання номінацій) виробнику теплової енергії здійснюється виключно у разі виконання останнім, як мінімум, двох умов: укладення з АТ «НАК «Нафтогаз України» договору постачання природного газу відповідно до законодавства, а також забезпечення хоча б однієї з передбачених Положенням умов щодо розрахунків за газ. Тобто, лише наявність укладеного договору не може свідчити про здійснення такої поставки природного газу споживачу, оскільки доказом, який підтверджує факт поставки газу є підписаний між сторонами акт приймання-передачі природного газу, який фіксує проведення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, третьою особою не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Позивач до 01.01.2020 виконував функції Оператора газотранспортної системи (Оператор ГТС) - суб`єкта господарювання, який на підставі ліцензії (серія АЕ №194511 від 11.03.2013) здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Діяльність позивача як Оператора ГТС врегульовано Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 (далі по тексту - Кодекс ГТС).

Законом України "Про ринок природного газу" визначено, що оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

Статтею 20 вказаного Закону визначено, що оператор газотранспортної системи на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб`єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу. Суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з транспортування природного газу, є оператором газотранспортної системи.

Відповідно до пункту 4, пункту 10 частини 2 статті 22 Закону України "Про ринок природного газу" з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи зобов`язаний: здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб; вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газотранспортної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.

Як вказує позивач, враховуючи приписи вищезазначених норм, на нього покладено обов`язок здійснення балансування газотранспортної системи, що є діяльністю, яка здійснюється Оператором ГТС в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування. Позивач в рамках здійснення балансування газотранспортної системи здійснює, зокрема, фізичне балансування, чим є заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу з точок виходу (п. 5 глави 1 розділу 1 Кодексу ГТС).

Пунктом 10 розділу ХІІІ Кодексу ГТС (тут і надалі у редакції, чинній станом на січень 2018 року) визначено, що оператор газотранспортної системи для забезпечення власної господарської діяльності (у тому числі для балансування, власних виробничо-технічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат) придбаває природний газ у власника природного газу (у тому числі у газовидобувного підприємства, оптового продавця, постачальника) на загальних підставах та ринкових умовах.

Як підтверджено матеріалами справи, 01.04.2016 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз", як газотранспортним підприємством, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина", як замовником, укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № , відповідно до пункту 1.1. якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування в розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

Договір діє до 31.12.2016 та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 11.1 договору).

Крім того, 22.12.2017 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (покупець) та АТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) укладено договір № -ВТВ про закупівлю природного газу, відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві протягом грудня 2017 року - червня 2018 року газове паливо (природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах, визначених цим договором.

Так, у січні 2018 року позивачем отримано в газотранспортній системі у віртуальній торговій точці обсяг природного газу в загальному розмірі 45 000,000 тис. куб. м. згідно з актом приймання-передачі газу від 31.01.2018, оформленим з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за договором купівлі-продажу природного газу від 31.01.2018 № -ВТВ.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що у січні 2018 року відповідачем здійснено відбір 44,960 тис. куб. м. природного газу з обсягів природного газу позивача за відсутності замовлення послуг транспортування та фактичної передачі будь-яким суб`єктом ринку (постачальником) природного газу для його подальшого транспортування для відповідача.

Здійснення відповідачем відбору з газотранспортної системи обсягу природного газу в розмірі 44,960 тис. куб. м. у січні 2018 року підтверджується звітом про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Київгаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за січень 2018 року, в якому в графі «Фактично спожитий обсяг за місяць Всього» по рядку «Категорія/Назва постачальника» вказано відповідача та розмір 44,960 тис. куб. м.

Відповідно до інформації про середньозважені ціни на природний газ на Українській енергетичній біржі (http://www.ueex.com.ua/exchange-quotations/?y=2021&m=07&d=01) ціна природного газу станом на 01.07.2021 становила 12975,48 грн./тис. куб. м з ПДВ.

Таким чином, позивач просить відшкодувати вартість безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 44,960 тис. куб. м., у сумі 583377,58 грн. (44,960 тис. куб. м.* 12975,48 грн.).

У свою чергу, відповідач надав укладений між ним та АТ «НАК «Нафтогаз України» договір постачання природного газу від 20.10.2017 № 2343/1718-ТЕ-41, за умовами якого останній зобов`язався поставити відповідачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 включно природний газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Крім того, відповідачем надано договір постачання природного газу від 20.10.2017 № 2344/1718-КП-41, за яким ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зобов`язалося поставити відповідачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 включно природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Пунктами 3.1 договорів передбачено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Згідно з пунктами 3.3 договорів у разі невиконання споживачем вимог пункту 12 Положення постачальник не підтверджує планові обсяги газу (номінацію) для споживача, при цьому передача природного газу не здійснюється.

Відповідно до акту звіряння розрахунків, проведеного між відповідачем та третьою особою, станом на 31.08.2021 заборгованість відповідача за договорами відсутня.

Також, відповідач надав заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не побутовим) оператору ГРМ АТ «Київгаз» з наведенням персоніфікованих даних споживача.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що для відбору відповідачем у січні 2018 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є АТ «Київгаз», відповідач повинен був мати постачальника ввідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз. 2 п.3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та послуг від 30.09.2015 № 2493, та п.10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496. Однак, відповідач, незважаючи на відсутність в нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, у січні 2018 року безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір 44,960 тис.куб.м. природного газу, що підтверджується звітами про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу АТ «Київгаз» з ресурсу НАК "Нафтогаз Україна", в яких графі "Фактично обсяг за місяць" по рядку «Категорфґя/Назва постачальника» вказано фактично відібрані відповідачем з газотранспортної системи обсяги природного газу.

Позивач зазначає, що оскільки відповідачу у січні 2018 року не було подано до транспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 44,960 тис. куб.м. природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача. За таких підстав, позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" вартість безпідставно набутого майна у розмірі 583377,58 грн на підставі приписів статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з таких підстав.

За положеннями статті 20 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб`єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу. Суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з транспортування природного газу, є оператором газотранспортної системи.

Відповідно до пунктів 4, 10 частини 2 статті 22 Закону України «Про ринок природного газу» з метою виконання функцій, передбачених частиною 1 статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи, зокрема, зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб; вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газотранспортної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.

Відповідно до пунктів 4-6 глави 3 розділу І Кодексу ГТС експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи. Оператор газотранспортної системи надає доступ до газотранспортної системи в межах технічної та вільної потужності газотранспортної системи. У разі неочікуваного зростання споживання природного газу споживачами, виникнення перебоїв в транспортуванні природного газу, аварійної ситуації, що загрожує безпеці функціонування газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи зобов`язаний вжити заходів, передбачених цим Кодексом, Національним планом дій та правилами про безпеку постачання природного газу, затвердженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в нафтогазовому комплексі.

Пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС визначено, що фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу; замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування).

Згідно з частиною 3 глави І розділу XII Кодексу ГТС для забезпечення належного виконання оператором газотранспортної системи процедури алокації оператори газорозподільних систем, суміжні газовидобувні підприємства, газовидобувні підприємства, підключені безпосередньо до газорозподільної системи, оператор газосховищ, оператор установки LNG зобов`язані надавати інформацію про обсяги подачі та/або відбору природного газу за формою оператора газотранспортної системи, розміщеною на його веб-сайті та у строки, визначені цим Кодексом. При цьому відповідальність за правильність наданої інформації несуть надавачі такої інформації.

Для забезпечення належного виконання оператором газотранспортної системи процедури алокації по замовниках послуг транспортування (в розрізі його споживачів) в точках виходу до газорозподільних систем оператори відповідних газорозподільних систем зобов`язані подавати оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний обсяг споживання природного газу кожним споживачем (у тому числі побутовим споживачем), об`єкти якого підключені до газорозподільної системи та якому (його точкам комерційного обліку) оператор газорозподільної системи в установленому порядку присвоїв персональний EIC-код як суб`єкта ринку природного газу (окремої точки комерційного обліку) та передав його до бази даних оператора газотранспортної системи. Інформація подається за формою оператора газотранспортної системи, яка погоджена з Регулятором, у визначені терміни (частина 1 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС).

Частиною 8 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС передбачено, що алокація фактичних обсягів споживача можлива тільки на постачальника, зазначеного у відповідній підтвердженій номінації/місячній номінації/реномінації, крім випадків, передбачених нижче. У разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи, а по прямому споживачу - на оператора газотранспортної системи.

За змістом пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС несанкціонований відбір природного газу - це відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Разом із цим, матеріали справи не містять доказів надання АТ «НАК «Нафтогаз України» номінації відповідачу на січень 2018 року, за відсутності якої відбір відповідачем природного газу здійснений несанкціоновано.

У той же час, відповідачем не доведено, що АТ «НАК «Нафтогаз України» був зобов`язаний у січні 2018 року видати номінацію відповідачу, а також що останнім виконано умови пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187 щодо відкриття рахунків із спеціальним режимом використання, на що наголошував АТ «НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до пункту 3.1 договір постачання природного газу від 20.10.2017 № 2343/1718-ТЕ-41 право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі природного газу.

Пунктом 3.7. зазначеного договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Тобто, доказом який підтверджує факт поставки газу є підписаний між сторонами акт приймання-передачі природного газу, який фіксує проведення господарської операції.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази поставки АТ «НАК «Нафтогаз України» природного газу відповідачу в січні 2018 року, а саме відповідного акту приймання-передачі.

За таких обставин, відсутність у відповідача заборгованості за поставлений природний газ перед АТ «НАК «Нафтогаз України» не доводить факт поставки природного газу в січні 2018 року, а в наданому відповідачем акті звіряння розрахунків не наводиться даних, за який саме період підписаний акт.

Ураховуючи відсутність підтвердженого відповідачу обсягу газу (номінації) у січні 2018 року та відомостей щодо придбання ним природного газу в АТ «НАК «Нафтогаз України», доводи позивача щодо несанкціонованого відбору природного газу відповідачем у спірний період є обґрунтованими.

До того ж, відповідно до звіту про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Київгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) у розрізі їх контрагентів (споживачів) за січень 2018 року відповідачем фактично спожито 44,960 тис. куб. м. за відсутності підтвердженого обсягу за місяць (номінації).

Судом також прийнято до уваги посилання учасників справи на встановлені обставини в судових рішеннях у справі № 910/11215/18 за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства "Київгаз", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, зокрема, НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Інвестбудгаличина" про зобов`язання ПАТ "Київгаз" повернути АТ "Укртрансгаз" у натурі безпідставно набуте майно, а саме - природний газ в обсязі 8331,871 тис. куб. м.; стягнення 85268451,13 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна, вищевказаного природного газу у вище вказаному обсязі; стягнення 70582211,83 грн. доходів, які були отримані ПАТ "Київгаз" або які він міг отримати від майна, що є власністю АТ "Укртрансгаз".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №910/11215/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 та постановою Верховного Суду від 20.10.2021, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У межах вказаної справи № 910/11215/18 судами встановлено, що спірні обсяги природного газу (зокрема, в січні 2018 року, крім жовтня 2016 року обсягом 261,822 тис. куб. м.) набуті і спожиті не ПАТ "Київгаз", а третіми особами на стороні відповідача, які є підприємствами-виробниками теплової енергії, що не заперечується цими третіми особами (ними лише вказується, що цей газ набутий ними у НАК "Нафтогаз України" (постачальника) на підставі укладених договорів купівлі-продажу, а не безпосередньо у АТ "Укртрансгаз").

Щодо встановлених обставин, на які посилалося ТОВ "Інвестбудгаличина", не відображення ПАТ «Київгаз» несанкціонованого відбору в Інформації про надходження та розподіл природного газу (оперативні дані) в липні 2016 року по ПАТ "Київгаз" та звітах про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Київгаз", між замовниками послуг транспортування (постачальниками) за січень 2018 року та лютий 2018 року, то суд у справі № 910/11215/18 вказав, що постачальником несанкціоновано відібраних обсягів природного газу ПАТ "Київгаз" зазначено НАК "Нафтогаз України", а АТ "Укртрансгаз" встановлено наведені випадки несанкціонованого відбору шляхом вивчення заявок (номінацій) НАК "Нафтогаз України" на транспортування природного газу, серед яких замовлення на транспортування природного газу для таких споживачів як, зокрема, ТОВ "Інвестбудгаличина" на січень 2018 року відсутнє.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості його повернення в натурі (внаслідок знищення, загублення, передачі майна третій особі) відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як встановлено пунктом 10 розділу XIII Кодексу ГТС, Оператор ГТС для забезпечення власної господарської діяльності (у тому числі для балансування, власних виробничо-технічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат) придбаває природний газ у власника природного газу (у тому числі у газовидобувного підприємства, оптового продавця, постачальника) на загальних підставах та ринкових умовах.

Відповідно до інформації про середньозважені ціни на природний газ на Українській енергетичній біржі (http://www.ueex.com.ua/exchange-quotations/?y=2021&m=07&d=01) ціна природного газу станом на 01.07.2021 року становила 12975,48 грн./тис. куб. м з ПДВ.

Разом із цим, відповідачем у встановленому законом порядку не надано належних та допустимих доказів на спростування визначеної позивачем ціни природного газу чи власного контррозрахунку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість визначення позивачем вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 44,960 тис. куб. м., у розмірі 583377,58 грн.

Водночас, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, мотивовану тим, що позов подано у серпні 2021 року, а предмет спору виник у січні 2018.

Так, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У свою чергу, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.".

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 258 пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду - 12.08.2021, та вимоги позивача про стягнення вартості безпідставно набутого майна в січні 2018 року, трирічна позовна давність щодо цих вимог у справі позивачем не пропущена.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" про стягнення вартості безпідставно набутого майна в сумі 583377,58 грн у повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі №910/13304/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі №910/13304/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі №910/13304/21 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина".

Матеріали справи №910/13304/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 27.07.2022.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка