ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2022 р. Справа№ 910/18716/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 19.07.2022,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 (повний текст складено 07.02.2022)

у справі №910/18716/21 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скала Терциум»

про стягнення 288 691,85 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі, позивач або АТ «Українська залізниця») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скала Терциум» (далі, відповідач або Товариство) про стягнення на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно отриманих коштів у розмірі 288 691,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кошти у розмірі 288 691,85 грн були сплачені позивачем надлишково за природний газ, спожитий у жовтні 2020 року.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/18716/21 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів позивача в цій частині, оскільки з фактичних обставин справи вбачається, що позивач здійснював перерахування грошових коштів у розмірі 3 629 964,66 грн (серед яких вважає надлишково сплаченими 282 400,60 грн) та у розмірі 108 000,00 грн (серед яких вважає надлишково сплаченими 6 291,25 грн) посилаючись на конкретно визначену правову підставу, якою є Договір №ПР/БМЕС-15638/НЮ від 12.10.2015, а також підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств акти прийому передачі-природного газу та надання послуг, що складені на виконання умов цього правочину. При цьому, цільовим призначенням обох цих платежів, що зазначено у платіжних дорученнях, так само виступала сплата заборгованості за вказаним договором, у зв`язку із чим посилання позивача на факт набуття спірних коштів відповідачем без достатньої правової підстави є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодних доказів та не доведено факту безпідставності набуття (збереження) відповідачем майна (грошових коштів у сумі 288 691,85 грн) як на момент його набуття (збереження), так і станом на час розгляду спору, що є необхідною умовою застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України. Так само позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості за Договором №ПР/БМЕС-15638/НЮ на постачання природного газу за нерегульованим тарифом від 12.10.2015 за попередні періоди правовідносин, на погашення якої, за доводами відповідача, були зараховані сплачені позивачем кошти у розмірі 288 691,85 грн у порядку пункту 6.3. Договору.

Також суд відхилив доводи позивача щодо факту укладення між сторонами додаткової угоди №53 від 24.11.2020 до договору, якою сторони начебто погодили розірвати договір, оскільки з обох копій, що були додані позивачем до матеріалів справи не вбачається, що вказана додаткова угода підписувалася уповноваженим представником відповідача та скріплювалася печаткою підприємства-постачальника. До того ж, вказана додаткова угода датована 24.11.2020, тоді як спірні грошові кошти сплачувалися позивачем ще 09.11.2020, тобто у період дії правочину, який не ставиться під сумнів жодною із сторін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 04.04.2022 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/18716/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Узагальнені доводи апеляційної скарги «Українська залізниця» зводяться до наступного:

- висновки суду першої інстанції про неможливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 Цивільного кодексу України є помилковими, оскільки обов`язковою підставою для можливості застосування норм статті 1212 Цивільного кодексу України до правовідносин сторін є відсутність зобов`язань сторін, що виникли б на належній правовій підставі з урахуванням норм статті 11 Цивільного кодексу України, або наявність факту перевищення таких зобов`язальних відносин (наявність переплати понад визначену у зобов`язанні суму). На підтвердження своєї правової позиції позивач послався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №920/169/18;

- суд першої інстанції помилково відхилив як доказ розірвання Договору №ПР/БМЕС-15638/НЮ на постачання природного газу за нерегульованим тарифом від 12.10.2015 додаткову угоду від 24.11.2020 №53 до Договору, пославшись на те, що остання датована 24.11.2020, тоді як спірні кошти сплачувалися ще 09.11.2020, тобто у період дії правочину. За доводами скаржника додатковою угодою від 24.11.2020 №53 до Договору сторони погодили розірвати договір саме з 01.11.2020, а не з дати підписання зазначеної додаткової угоди. Через припинення договірних відносин з 01.11.2020 зарахування суми у розмірі 288 691,85 грн як авансового платежу на наступний місяць, а також в якості погашення заборгованості за минулі періоди (у відповідності до пункту 6.3. Договору) було неможливим.

До апеляційної скарги скаржником додано також заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача

Представник відповідача відзиву на апеляційну скаргу суду у встановлений ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 строк не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/18716/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А.

Апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18716/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/18716/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

24.05.2022 матеріали справи №910/18716/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 поновлено Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/18716/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/18716/21, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 21.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2022 задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання 21.06.2022 у режимі відеоконференції.

У судове засідання, призначене на 21.06.2022, з`явилися представники позивача та відповідача.

Суд у судовому засіданні 21.06.2022 перейшов до розгляду справи по суті, заслухавши пояснення представників сторін у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі було оголошено перерву до 19.07.2022, судове засідання вирішено провести у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 19.07.2022 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 19.07.2022 з`явилися представники сторін.

Представник позивача підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

12.10.2015 між ТОВ «Скела Терциум» (постачальник, відповідач) та Державним підприємством «Придніпровська залізниця» (споживач) було укладено Договір №ПР/БМЕС-15638/НЮ на постачання природного газу за нерегульованим тарифом (далі, Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу в 2015 році природний газ, надалі газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

У відповідності до пункту 10.3. Договору всі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4. цього договору.

Пунктом 11.1. Договору сторони погодили, що даний договір набуває чинності з моменту підписання та поширює свою дію на відносини, що сталися між сторонами в частині поставки газу з « 01» жовтня 2015 року по « 31» грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення. Якщо за 10 календарних днів до закінчення терміну дії даного договору ні одна із сторін не заявила про його розірвання, то він вважається продовжений на наступний календарний рік.

Матеріалами справи підтверджується, що у період договірних правовідносин між сторонами укладалася низка додаткових угод до договору, якими, вносились зміни до Договору №ПР/БМЕС-15638/НЮ, у тому числі, погоджувався плановий обсяг природного газу та узгоджувалася ціна за 1000 куб. м. природного газу.

Додатковою угодою №2 від 30.12.2015 до Договору № ПР/БМЕС-15638/НЮ сторонами внесено зміни щодо назви споживача та всі посилання у договорі та додатках до договору замінили на Державне підприємство «Придніпровська залізниця» вважати регіональною філією «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

У пунктах 2, 3 Додаткової угоди №52 від 29.09.2020 до Договору сторонами погоджено, що плановий обсяг природного газу, який постачальник передає споживачу в жовтні 2020 року складає 1 170,588 тис. куб.м. Добові планові обсяги постачання газу в жовтні 2020 року визначаються шляхом ділення місячного заявленого до постачання обсягу газу на кількість днів протягом цього місяця з урахуванням коригувань, внесених у відповідності до положень пункту 2.1. цього Договору.

Підписаний сторонами акт прийому-передачі природного газу вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання (пункт 4 Додаткової угоди №52 від 29.09.2020).

Згідно пункту 5 Додаткової угоди №52 від 29.09.2020 ціна за 1 000 куб.м. природного газу в жовтні 2020 року складатиме: 4 495,29 грн, крім того ПДВ (20%) - 899,06 грн. Разом з ПДВ - 5 394,35 грн без вартості замовленої потужності.

Додаткова угода №52 від 29.09.2020 є невід`ємною частиною Договору №ПР/БМЕС-15638/НЮ і набирає чинності з 01.10.2020 та діє в частині постачання газу до 31.10.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання, щодо інших зобов`язань - у межах строку дії Договору (пункт 11 Додаткової угоди №52 від 29.09.2020).

Умовами пункту 3.4. Договору у редакції додаткової угоди №46 від 15.05.2020 визначено, що фактична кількість газу, поставленого споживачу, визначається щомісячно актом прийому-передачі природного газу між постачальником та споживачем.

Згідно 6.1. Договору у редакції додаткової угоди №46 від 15.05.2020 розрахунки за поставлений газ та заявлену потужність здійснюються споживачем шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на поточний рахунок постачальника наступним чином:

- 30% вартості замовленого місячного обсягу газу та замовленої потужності до 10-го числа місяця споживання на підставі рахунку-фактури, наданого постачальником на замовлений місячний обсяг;

- 30% вартості замовленого місячного обсягу та замовленої потужності до 20-го числа місяця споживання на підставу рахунку-фактури, наданого постачальником на замовлений місячний обсяг з урахуванням коригувань, здійснених згідно пункту 2.1. Договору;

- 30% вартості замовленого місячного обсягу та замовленої потужності до 30-го числа місяця споживання на підставу рахунку-фактури, наданого постачальником на замовлений місячний обсяг з урахуванням умов пункту 2.1. Договору.

Остаточні розрахунки за фактично використаний обсяг газу здійснюються впродовж 5-ти банківських днів, після підписання обома сторонами акту приймання-передачі, при умові надання постачальником всіх необхідних документів, які зазначені в пункті 2.1. та 7.5. Договору.

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що в платіжних дорученнях споживач повинен обов`язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у споживача за цим договором постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Кошти, які надійшли від споживача, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором (пункт 6.4. Договору).

У випадку відсутності простроченої заборгованості та заборгованості за сплати неустойки за цим Договором сума, яка була сплачена споживачем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, повинна зараховуватись постачальником як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць.

Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою (пункт 6.6. Договору).

Згідно акту надання послуг №443 від 31.10.2020, підписаного сторонами, відповідачем надано позивачу замовлений (договірний) обсяг потужності 620,5688 тис.м.куб/д на загальну суму 101 708,75 грн (з ПДВ).

Згідно акту прийому-передачі природного газу за жовтень 2020 року №418 від 31.10.2020 постачальник у жовтні 2020 року поставив, а покупець прийняв природний газ у кількості 620,5688 тис.м.куб на загальну суму 3 347 564,06 грн (з ПДВ).

Платіжним дорученням №3193147 від 09.11.2020 позивач сплатив 108 000,00 грн за замовлену потужність за три декади жовтня 2020 року згідно пункту 6.1. договору №ПР/БМЕС-15638/НЮ від 12.10.2015.

Платіжним дорученням №3193140 від 09.11.2020 позивач сплатив 3 629 964,66 грн за природний газ за три декади жовтня 2020 року згідно пункту 6.1. Договору №ПР/БМЕС-15638/НЮ від 12.10.2015.

Позивач зазначає, що здійснив переплату у сумі 282 400,60 грн платіжним дорученням №3193140 від 09.11.2020, оскільки акт прийому-передачі від 31.10.2020 №418 підписаний на суму 3 347 564,06 грн (3 629 964,66 грн - 3 347 564,06 грн) та переплату у сумі 6 291,21 грн платіжним дорученням №3193147 від 09.11.2020, оскільки акт прийому-передачі №443 від 31.10.2020 підписаний на суму 101 708,75 грн (108 000,00 грн - 101 708,75 грн).

Отже, за доводами позивача, ним було сплачено кошти за спожитий природний газ у жовтні 2020 року на 288 691,85 грн більше, ніж це передбачено умовами Договору, а тому такі кошти підлягають поверненню йому в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України як такі, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

18.10.2021 позивач направив відповідачу вимогу від 13.10.2021 за вих.№ЦЗВ-20/3815, у якій, посилаючись на норми статті 530 Цивільного кодексу України, просив протягом семи календарних днів з дня отримання цієї вимоги повернути кошти у сумі 288 691,85 грн.

Однак, відповіді на вимогу надано не було, у зв`язку з чим АТ «Українська залізниця» звернулось до суду із позовом у даній справі.

Також позивач у позові та у відповіді на відзив на позовну заяву зазначив, що Договір припинив свою дію з 01.11.2020, оскільки був розірваний додатковою угодою №53 від 24.11.2020.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що станом на 30.09.2020 за АТ «Українська залізниця» рахувався борг перед ТОВ «Скела Терциум» згідно підписаних сторонами договору актів приймання-передачі за період січень-вересень 2020 року у сумі 1 164 117,58 грн. Таким чином, сума фактичної переплати позивачем за жовтень 2020 року у розмірі 288 691,85 грн була зарахована відповідачем в якості погашення заборгованості позивача за попередні періоди на підставі пункту 6.3. Договору, а відтак жодні правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Водночас, наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень статті 1212 Цивільного кодексу України, якщо згадана підстава продовжує існувати.

Зокрема, з огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 Цивільного кодексу України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Отож набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

З огляду на викладене, правильними є висновки місцевого господарського суду стосовно того, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Водночас, колегія суддів зазначає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас, сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №920/169/18.

Оцінюючи підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 288 691,85 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 3 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» до обов`язків споживачів природного газу віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (частина 3 статті 13 цього Закону).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами даної справи, згідно підписаних сторонами акту надання послуг №443 від 31.10.2020 відповідачем надано позивачу замовлений (договірний) обсяг потужності 620,5688 тис.м.куб/д на загальну суму 101 708,75 грн (з ПДВ), згідно акту прийому-передачі №418 від 31.10.2020 постачальник у жовтні 2020 року поставив, а покупець прийняв природний газ у кількості 620,5688 тис.м.куб на загальну суму 3 347 564,06 грн (з ПДВ).

На підставі пункту 6.1. Договору позивач платіжним дорученням №3193147 від 09.11.2020 сплатив відповідачу 108 000,00 грн за замовлену потужність за три декади жовтня 2020 року, а на підставі платіжного доручення №3193140 від 09.11.2020 сплатив 3 629 964,66 грн за природний газ за три декади жовтня 2020 року. Цільовим призначенням обох платежів, що зазначено у платіжних дорученнях, виступала оплата саме за Договором №ПР/БМЕС-15638/НЮ від 12.10.2015.

Колегія суддів не вбачає підстав для висновку про наявність переплати в сумі 288 691,85 грн, враховуючи наступне.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Так, у пункті 6.3. Договору сторони погодили, що в платіжних дорученнях споживач повинен обов`язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у споживача за цим договором постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою (пункт 6.6. Договору).

Згідно частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучені, зокрема, копії актів приймання- передачі природного газу за період січень-вересень 2020 року, підписані обома сторонами Договору (том 1, а.с. 209-217).

Як зазначає відповідач та не спростовано позивачем, станом на 30.09.2020 у позивача перед відповідачем існувала заборгованість за Договором за попередні періоди у сумі 1 164 117,58 грн, що підтверджується підписаним сторонами у двосторонньому порядку та скріпленим печатками підприємств актом звірки взаємних розрахунків (том 1, а.с. 207). Сума поставленого природного газу, зазначена у колонці «Дебет» акту співпадає із сумами в актах приймання- передачі природного газу за період січень-вересень 2020 року.

Отже, станом на жовтень 2020 року, за який позивачем 09.11.2020 здійснювалась оплата згідно платіжних доручень №3193147 та №3193140, у АТ «Українська залізниця» існувала заборгованість за Договором за попередні періоди, а тому Товариство, керуючись положеннями пункту 6.3. Договору та не дивлячись на вказані позивачем у платіжних дорученнях призначення платежів (за три декади жовтня 2020 року) правомірно здійснило зарахування суми у розмірі 288 691,85 грн в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди.

Про наявність заборгованості позивача перед відповідачем та відсутність підстав для повернення грошових коштів за період постачання природного газу в жовтні 2020 року згідно акту надання послуг №443 від 31.10.2020 та згідно акту прийому-передачі №418 від 31.10.2020 відповідач повідомляв позивача, зокрема, листом від 23.04.2021 (надісланий цінним листом із описом вкладення зі штрих-кодовим ідентифікатором 068) (том 1, а.с. 219-224).

Також про факт наявності у позивача заборгованості за Договором саме АТ «Українська залізниця» зазначало у листі від 07.04.2020 вих.№ЦЗВ-20/1354, адресованому ТОВ «Скела Терциум» (том 1, а.с. 208). У даному листі АТ «Українська залізниця», зокрема, вказувало на те, що 02.04.2020 АТ «Українська залізниця» було отримано від ТОВ «Скела Терциум» лист №1/04-20 з вимогою сплатити прострочену заборгованість за спожитий природний газ та замовлену потужність за лютий 2020 року у сумі 45 074 048,39 грн та поточну заборгованість за березень 2020 року у сумі 37 450 654,25 грн, зазначало, що ТОВ «Скела Терциум» здійснюється постачання природного газу на забезпечення потреб АТ «Українська залізниця», однак за ціною, що є вищою ніж ціна, що була запропонована ТОВ «Скела Терциум» при участі у процедурі закупівлі за ідентифікатором №UA-2020-01-29-001938-c та зверталось із проханням до ТОВ «Скела Терциум» щодо проведення зустрічі для обговорення врегулювання заборгованості АТ «Українська залізниця».

Заперечуючи проти існування заборгованості за попередні періоди правовідносин, факт якої позивач визнав, підписавши акт звірки взаєморозрахунків станом на 30.09.2020, позивачем, натомість, не надано жодних належних та допустимих доказів (платіжних доручень) на підтвердження її погашення станом на 09.11.2020.

Отже, позивачем не доведено факту безпідставності набуття (збереження) відповідачем майна як на момент його набуття (збереження), так і станом на час розгляду спору, що є необхідною умовою застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо факту укладення між сторонами додаткової угоди №53 від 24.11.2020 до Договору, якою сторони начебто погодили розірвати Договір з 01.11.2020, не приймаються судом до уваги, оскільки з обох копій, що були додані позивачем до матеріалів справи не вбачається, що вказана додаткова угода направлялася на адресу Товариства, підписувалася уповноваженим представником відповідача та скріплювалася печаткою підприємства-постачальника.

При цьому, у пункті 11 додаткової угоди №52 від 29.09.2020, яка є невід`ємною частиною Договору №ПР/БМЕС-15638/НЮ та діяла в частині постачання газу у жовтні 2020 року, сторони погодили, що в частині проведення розрахунків зобов`язання існують до їх повного виконання, а відтак, навіть у випадку припинення дії договору з 01.11.2020 (як про це вказує позивач) АТ «Українська залізниця» зобов`язане оплатити Товариству увесь придбаний ним згідно умов Договору природний газ.

Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/18716/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/18716/21 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Матеріали справи №910/18716/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.07.2022.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

І.А. Іоннікова