ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2022 р. Справа№ 910/6441/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

секретар судового засідання: Ващенко В.А

за участю представників

позивача: Кононенко О.В.

відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021

у справі № 910/6441/21 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 9А»

про визнання недійсним рішення загальних зборів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 9А» про визнання недійсним рішення загальних зборів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/6441/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 9А» про визнання недійсним рішення загальних зборів - залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою позивача в судове засідання.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/6441/21 та направити справу №910/6441/21 до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

14.07.2021 апеляційна скарга ОСОБА_1 разом з матеріалами справи № 910/6441/21 надійшла до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2022 передана на розгляд колегії суддів у складі: Пашкіна С.А. (головуючий), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції порушив принцип змагальності, розглянувши справу за відсутності позивача та взявши до уваги обставину, що позивач був позбавлений судом можливості на підготовку по подачу відповіді на відзив. Зазначена в ухвалі суду неявка позивача в судове засідання не відповідає дійсності, оскільки представник позивача завчасно прибув до суду першої інстанції та чекав на судове засідання, однак, його так і не викликали на нього. Таким чином, позивач був позбавлений доступу до правосуддя, що є грубим порушенням його прав.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/6441/21 залишено без руху з підстав невиконання апелянтом вимог пункту 2 частини 3 статті 258 ГПК України та ненадання суду доказів сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. Апелянту надано десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/6441/21 з доданими до неї документами повернуто апелянту без розгляду з підстав не усунення недоліків в оформленні апеляційної скарги, зазначених в ухвалі від 16.07.2021.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Верховний Суд постановою від 18.04.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив; ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі №910/6441/21 скасував та направив справу №910/6441/21 до Північного апеляційного господарського суду для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021.

04.05.2022 матеріали справи №910/6441/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2022 справа №910/6441/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

16.05.2022 до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/6441/21, датована 23.06.2021, яка за ухвалою суду від 15.11.2021 була повернута апелянту без розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено справу №910/6441/21 до апеляційного розгляду на 08.06.2022.

У судовому засіданні апелянт підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/6441/21 та направити справу №910/6441/21 до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Представники відповідача у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомлено.

При цьому судова колегія констатує, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 була направлена учасникам по справі на їхню зазначену в матеріалах справи офіційну електронну адресу.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Отже, про дату, час та місце судового засідання апелянт був повідомлений належним чином.

Також слід зазначити, що інформація про судове засідання була оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судової влади України", тому учасники по справі не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022, від 17.05.2022), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача у судовому засіданні 08.06.2022. Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, заслухавши пояснення апелянта, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи ухвалу про залишення позову без розгляду, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що неявка позивача у судове засідання, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до положень частини 4 ст. 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 13 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами п. 2 ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

Положеннями ст. 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу, сторони (позивачі та відповідачі) також мають ще коло прав і обов`язків, передбачених статтею 46 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналіз змісту наведених норм свідчить, що обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Наведені положення статей 202, 226 ГПК України не пов`язують можливість залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Наведене, однак, не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами в разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, однак звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності.

Вказаний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2019 у справі №916/3616/15.

Таким чином, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 859 (а.с.148). Водночас, в ухвалі суду першої інстанції було зазначено, що явка сторін в судове засідання є обов`язковою.

У судове засідання позивач чи його представник не з`явився. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в Постанові №910/16978/19 від 05.06.2020, аналізуючи зміст наведених норм процесуального закону, дійшла висновку, що обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, неявку позивача, його належне повідомлення про дату, час та місце судового засіданні та неподання позивачем про розгляд справи за його відсутності суд першої інстанції, правомірно застосував частину 4 ст. 202 та пункт 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, залишивши позов без розгляду.

Колегія суддів критично відноситься до твердження апелянта, що його представник прибув у судове засідання, однак, не був допущений до нього.

Апелянт в апеляційній скарзі лише зазначає про наявність обставин недопуску його до судового засіданні, однак, жодного доказу на підтвердження відповідної обставини ним до апеляційної скарги не надано.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Колегія суддів також зазначає, що у п. п. 1- 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).

Таким чином суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів не розцінює в якості доказу твердження відповідача, що його факт присутності в суді підтверджується журналом реєстрації, який веде охорона, оскільки витягу чи копії з цього журналу ним не надано.

Стосовно можливості підтвердження факту прибуття у суд показаннями свідка колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Статтею 88 ГПК України визначено форму подання показань свідка до суду. Зокрема, показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Таким чином, зазначення апелянта про наявність свідка не ототожнюється з його показаннями викладеними відповідно до норм ГПК України та не підтверджує факту прибуття апелянта до суду.

Водночас, колегія суддів зазначає, що про відсутність позивача (апелянта) в судовому засіданні зазначено у протоколі судового засідання (а.с. 164), однак позивач не скористався правом подання до суду зауваження на протокол судового засідання, що передбачено частиною 1 ст. 224 ГПК України.

Отже, апелянтом не доведено обставину пробиття його представника до суду першої інстанції на судове засідання, яке було проведене 14.06.2021.

Критично колегія суддів відноситься і до твердження позивача щодо неподання відповіді на відзив на позовну заяву, оскільки його наявність, як і відсутність, не нівелює обов`язку позивача подати до суду заяву про розгляд справи за його відсутності у випадку неприбуття до суду.

Твердження апелянта про те, залишаючи його позовну заяву без розгляду, суд позбавив його доступу до правосуддя, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни ухвали не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (стаття 276 ГПК України).

Апеляційна скарга подана особою звільненою від сплати судового збору.

Керуючись приписами статей 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/6441/21 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/6441/21 залишити без змін.

Матеріали справи №910/6441/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.07.2022.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко