РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2022Справа № 910/21123/21

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Петрук Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області

до 1. Міністерства юстиції України

2. Державного реєстратора - приватного нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бобкова Олександра Вікторовича

3. Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків" Національної академії аграрних наук України

про скасування рішень державного реєстратора та визнання незаконними та скасування наказів

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Маловільшанська сільська рада Білоцерківського району Київської області (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України (далі-відповідач-1), Державного реєстратора - приватного нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бобкова Олександра Вікторовича (далі-відповідач-2), Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків" Національної академії аграрних наук України (далі-відповідач-3) про скасування рішень державного реєстратора та визнання незаконними та скасування наказів.

Звертаючись до суду із позовом позивач просить суд:

- Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Бобкова Олександра Вікторовича Обухівського районного нотаріального округу Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

індексний номер: 58565602 від 04.06.2021 р. про державну реєстрацію права постійного користування Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної Академії Аграрних наук України" (ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій: 00497673) земельною ділянкою з кадастровим номером :10:005:0008, площею 714,682 га; (номер запису про інше речове право: 42335183);

індексний номер: 58565022 від 04.06.2021 р. про державну реєстрацію права постійного користування Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної Академії Аграрних наук України" (ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій: 00497673) земельною ділянкою з кадастровим номером :09:010:0002, площею 236,4848 га (номер запису про інше речове право 42334754).

- Визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 06.09.2021 року № 3104/7 "Про відмову у задоволенні скарги", прийнятий за результатами розгляду скарги Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області № 457 від 08.06.2021 року.

- Визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 08.10.2021 року № 3588/5 "Про задоволення скарги", прийнятий за результатами розгляду скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної Академії Аграрних наук України" № 85 від 28.05.2021 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.01.2022.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.01.2022 розгляд справи відкладено на 02.02.2022.

20.01.2022 від Міністерства юстиції України надійшло клопотання про долучення доказів по справі.

24.01.2022 відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує.

31.01.2022 від відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує.

01.02.2022 відповідачем-3 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою суду від 02.02.2022 судом відкладено підготовче провадження на 16.02.2022.

Протокольною ухвалою суду від 16.02.2022 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 23.02.2022.

23.02.2022 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою суду від 23.02.2022 суд ухвалив відкласти судове засідання з розгляду справи по суті на 02.03.2022.

Водночас 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно з Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" в країні введено воєнний стан.

14.03.2022 прийнято Указ Президента України №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

Судове засідання призначене на 02.03.2022 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.04.2022 розгляд справи призначено на 18.05.2022.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.05.2022 розгляд справи по суті відкладено на 08.06.2022.

08.06.2022 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою суду від 08.06.2022 розгляд справи по суті відкладено на 22.06.2022.

Протокольною ухвалою суду від 22.06.2022 судом відмовлено в задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи та про зупинення розгляду справи та ухвалено ухвалив відкласти розгляд справи перед стадією дослідженням доказів на 06.07.2022.

У судовому засіданні 06.07.2022 представник відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечив, просив суд їх відмовити у задоволенні позову. Представники позивача, відповідачів 2 та 3 у судове засідання не з`явились, причин неявки суд не повідомили, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 06.07.2022 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області розташовані земельні ділянки: кадастровий номер: :10:005:0008, площею 714.682 га, вартістю 30695442.64 грн. та кадастровий номер: :09:010:0002, площею 236,4848 га, вартістю 9230302.26 грн, що мають наступне цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі - Земельні ділянки).

Як вказує позивач у позовній заяві, право комунальної власності на зазначені земельні ділянки 27 травня 2021 року зареєстроване за Маловільшанською сільською радою Білоцерківського району Київської області (далі - Позивач) відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким внесено зміни у Перехідні положення Земельного кодексу України.

Проте за твердженнями позивача, встановлене законодавством право власності Маловільшанської сільської ради на вказані земельні ділянки не визнається Державним підприємством «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної Академії Аграрних наук України» (далі - ДП «ДГ «Озерна» «ІБКІЦБ НААН»), яке вважає, що зазначені земельні ділянки належать до державної власності, а право постійного користування на вказані земельні ділянки належить ДП «ДГ «Озерна» «ІБКІЦБ НААН».

04 червня 2021 року щодо вказаних земельних ділянок державним реєстратором - приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бобковим Олександром Вікторовичем (далі - приватний нотаріус Бобков О.В., державний реєстратор) за заявами ДП «ДГ «Озерна» «ІБКІЦБ НААН» було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58565602 та номер: 58565022, датовані 04.06.2021 року, відповідно до яких було зареєстровано право постійного користування на вказані вище земельні ділянки за ДП «ДГ «Озерна» «ІБКІЦБ НААН».

Позивач звертаючись до суду вважає вказані рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса протиправними, такими, що винесені з грубим порушенням законодавства про державну реєстрацію речових прав, без належних на те правових підстав, як і сама державна реєстрація прав на підставі вказаних рішень проведена незаконно, порушує права власника - Маловільшанської сільської ради.

Зазначені незаконні рішення та дії державного реєстратора оскаржені Маловільшанською сільською радою Білоцерківського району Київської області до Міністерства Юстиції України.

За результатами розгляду скарги ради, було винесено Наказ Міністерства юстиції України від 06.09.2021 року № 3104/7 «Про відмову у задоволенні скарги» з зазначенням, що рішення винесені приватним нотаріусом відповідно до законодавства.

Позивач, звертаючись до суду, вважає, що Наказ Міністерства юстиції України, що винесений за результатами розгляду скарги Позивача є незаконним, таким, що прийнятий не в порядку та не у спосіб, встановлені чинним законодавством України.

Крім того, ДП «ДГ «Озерна» «ІБКІЦБ НААН» 28.05.2021 року до Міністерства юстиції України було подано скаргу № 85 від 18.05.2021 року на реєстраційні дії, проведені державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області Кошовим Вячеславом Петровичем.

У зазначеній скарзі оспорюється зареєстроване відповідно до рішення державного реєстратора від 27.05.2021 року право комунальної власності Позивача на земельні ділянки відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким внесено зміни у Перехідні положення Земельного кодексу України.

Як вказує позивач, скарга була задоволена за результатами її розгляду Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції України, про що винесений відповідний Наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 08.10.2021 року № 3588/5.

Зазначений Наказ Міністерства юстиції України, що винесений за результатами розгляду скарги ДП «ДГ «Озерна» «ІБКІЦБ НААН» Позивач також вважає незаконним.

Таким чином, Позивач вважає незаконними всі дії та рішення щодо належних йому на праві комунальної власності земельних ділянок, що змушує звернутись до суду за захистом порушених прав з підстав вказаних у позові.

Стосовно вимог про скасування рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бобкова О.В. та визнання незаконним та скасування Наказу Міністерства юстиції України від 06.09.2021 року № 3104/7 про відмову у задоволенні скарги суд зазначає наступне.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 8 Закону України від 05.02.2015 р. № 157-УПІ «Про добровільне об`єднання територіальних громад» передбачено здійснення реорганізації відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, та розміщених поза адміністративним центром об`єднаної територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» на підставі абзацу першого пункту 7 і розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Київської області, зокрема і Маловільшанської об`єднаної територіальної громади.

Згідно з положеннями Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Білоцерківський район (з адміністративним центром у місті Біла Церква) у складі територій затверджених Кабінетом Міністрів України, у тому числі Маловільшанської сільської територіальної громади. 2. Виключені з облікових даних Биково-Гребельська, Коженицька, Маловільшанська, Озернянська, Поправська, Потіївська, Сорокотязька, Фастівська, Фесюрівська, Чупирянська сільради Білоцерківського району, Тадіївська сільрада Володарського району, території яких увійшли до складу Маловільшанської сільської територіальної громади Білоцерківського району.

Відповідно до приписів ч. 1. ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, тощо.

Положенням ч. ч. 5-8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку. Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, скорочувати обсяги доходів місцевих бюджетів, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

04.06.2021 року щодо вказаних земельних ділянок приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бобковим Олександром Вікторовичем було зареєстровано право постійного користування на вказані земельні ділянки за ДТП «ДГ «Озерна» «ІБКІЦБ НААН».

Так, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58565602 від 04.06.2021 року про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером: :10:005:0008, площею 714.682 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58565022 від 04.06.2021 року про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером: :09:010:0002, площею 236,4848 винесені державним реєстратором - приватним нотаріусом Бобковим Олександром Вікторовичем Обухівського районного нотаріального округу Київської області на підставі: Розпорядження № 29, винесеного Білоцерківською державною адміністрацією Київської області 22.01.2003 року та Постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 911/2783/20 від 15.04.2021 року.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Відповідно до ч. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті. У разі якщо останній день строку для подання скарг, зазначеного у частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Частиною 5 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги. До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку. Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення. Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав подається представником скаржника, до скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Частиною 9 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України) від 24 грудня 2019 р. № 1150, Цей Порядок визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

Пунктом 2 Порядку №1128 визначено, що для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

У відповідності до п. 3 Порядку №1128 скарга у сфері державної реєстрації реєструється у день її надходження до Мін`юсту чи відповідного територіального органу відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах за умови підписання її скаржником, зокрема з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Копії документів, що додаються до скарги у сфері державної реєстрації в електронній формі, виготовляються шляхом сканування з обов`язковим накладенням відповідним скаржником кваліфікованого електронного підпису.

Скаржник може відкликати подану ним скаргу у сфері державної реєстрації до прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішення щодо неї. Відкликана скарга у сфері державної реєстрації залишається без розгляду.

Пунктом 5 Порядку №1128 визначено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб`єкта розгляду скарги (належний суб`єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб`єкта розгляду скарги.

Відповідно до п. 7 Порядку №1128 у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Пунктом 8 Порядку № 1128 унормовано, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Відповідно до ч. 8 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 10 Порядку №1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації колегіально під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", проводиться з урахуванням обмежень, встановлених відповідним рішенням Кабінету Міністрів України.

Згідно з п. 11 Порядку №1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.

Згідно з п. 12 Порядку № 1128 копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально.

За відповідним клопотанням осіб, визначених в абзаці першому цього пункту, колегія відкладає розгляд скарги у сфері державної реєстрації на не більше ніж одну годину для забезпечення можливості ознайомлення таких осіб з відповідною скаргою та доданих до неї документів. Особи, визначені в абзаці першому цього пункту, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду.

У разі повідомлення особами, що беруть участь у розгляді скарги у сфері державної реєстрації колегіально, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того самого предмета, з тих самих підстав, про які зазначено у відповідній скарзі, такі особи подають колегії засвідчену копію відповідного судового рішення.

Відповідно до п. 13 та п. 14 Порядку № 1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія) у складі І. Кородюка (головуючого на засіданні), К. Федорчук, В. Дубовика, М. Сунліченко, С. Ковальчук (секретаря Колегії), розглянувши скаргу Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі - Маловільшанська селищна рада, скаржник) від 08.06.2021 № 457, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 09.06.2021 за № 21789-33-21 (далі - скарга) на рішення від 04.06.2021 №№ 58565602, 58565022 (далі оскаржувані рішення), прийняті приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бобковим Олександром Вікторовичем (далі - приватний нотаріус Бобков О.В.) щодо реєстрації іншого речового права на земельні ділянки з кадастровими номерами :09:010:0002, :10:005:0008 (далі - земельні ділянки) рекомендувала відмовити у задоволенні скарги виходячи з наступного.

Скаржник просить скасувати оскаржувані рішення, оскільки він є власником земельних ділянок.

З відомостей Державного реєстру прав встановлено, що на підставі оскаржуваних рішень приватним нотаріусом Бобковим О.В. проведена державна реєстрація права постійного користування земельними ділянками за Державним підприємством "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків" Національної Академії Аграрних наук України» на підставі Розпорядження, Постанови, рішення Господарського суду Київської області від 09.02.2021 у справі № 911/2783/20, витягу з Державного земельного кадастру від 26.05.2021 та інформації з Державного земельного кадастру.

При цьому, в рішенні Господарського суду Київської області від 09.02.2021 у справі № 911/2783/20, залишеного без змін Постановою, зазначено, що сама по собі недійсність Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002628 від 28.01.2005, що може мати місце у зв`язку з недоліками його оформлення, свідчить про відсутність правопосвідчувального документа, однак не відміняє і не скасовує відповідного права постійного користування, яке виникло не на підставі Державного акту, а на підставі відповідного рішення уповноваженого органу, яке є чинним.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон).

Статтею 18 Закону передбачено порядок державної реєстрації прав, зокрема, прийняття і перевірку документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрацію заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

Колегією встановлено, що приватним нотаріусом Бобковим О.В. відповідно до вимог статей 10, 18, 27 Закону належним чином було перевірено документи, які подавались для державної реєстрації прав, на відповідність вимогам, встановленим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи викладене Колегія дійшла висновку, що оскаржувані рішення прийняті приватним нотаріусом Бобковим О.В. відповідно до норм чинного законодавства у сфері державної реєстрації прав.

За результатами розгляду скарги колегіально Мін`юст приймає рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законом (пункт 14 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128).

Відповідно до пункту 10 частини восьмої статті 37 Закону Міністерство юстиції України відмовляє у задоволенні скарги, якщо державним реєстратором прийнято рішення відповідно до законодавства.

Таким чином, відповідач-1 у відзиві на позовну заяву заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує, що у задоволенні скарги було відмовлено правомірно, оскільки оскаржувані рішення прийняті приватним нотаріусом Бобковим О.В. відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, пункту 10 частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Наказом Міністерства юстиції України від 06.09.2021 № 3104/7 відмовлено в задоволенні скарги Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 08.06.2021

Позивач обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що зазначене рішення суду не встановлює жодних речових прав заявника та його права постійного користування взагалі це рішення суду не стосується. Відповідно, на підставі цього рішення суду не можливо здійснити жодні реєстраційні дії, адже воно ніяких прав, що підлягають державній реєстрації не передбачає.

Окрім того, позивач також вказує, що Розпорядження № 29 саме по собі не могло стати підставою для реєстрації права постійного користування, що пов`язано з тим, що воно не встановлює право постійного користування заявника та спрямоване лише на забезпечення належного оформлення таких прав відповідно до діючого станом на 2003 рік законодавства, а саме: шляхом виготовлення державного акту, як правовстановлюючого документу.

Отже, судом встановлено, що приватним нотаріусом Бобковим О.В. проведено державну реєстрацію права постійного користування земельними ділянками за ДП «ДГ «Озерна» на підставі розпорядження, постанови, рішення Господарського суду Київської області від 09.02.2021 у справі №911/2783/20, витягу з Державного земельного кадастру від 26.05.2021 та інформації Державного земельного кадастру.

У рішенні Господарського суду Київської області від 09.02.2021 у справі №911/2783/20 залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду, зазначено, що сама по собі недійсність державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №002628 від 28.01.2005, що може мати місце у зв`язку із з недоліками його оформлення, однак не відміняє і не скасовує відповідного права постійного користування, яке виникло на підставі рішення уповноваженого органу яке є чинним, а не державного акту.

Таким чином, з матеріалів справи суд встановив, що приватному нотаріусу Бобкову О.В. були надані заявником належні документи, якими підтверджено наявність у заявника права постійного користування земельними ділянками і приватний нотаріус не мав підстав для відмови у державній реєстрації відповідного права, а тому оскаржувані рішення приватного нотаріуса Бобкова О.В. є правомірними та не підлягають скасуванню.

Також зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що наказ Міністерства юстиції України від 06.09.2021 року №3104/7 «Про відмову в задоволенні скарги», прийнятий за результатами розгляду скарги Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області №457 від 08.06.2021 року, є повністю законним та не підлягає скасуванню.

Обставин, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги щодо визнання незаконним та скасування Наказу Міністерства юстиції України від 08.10.2021 року № 3588/5 про задоволення скарги ДП «ДГ «Озерна» «ІБКІЦБ НААН» від 28.05.2021 року № 85 на реєстраційні дії, проведені державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області Кошовим Вячеславом Петровичем зводяться до тверджень про формальність підстав для задоволення скарги з огляду на те, що комісією не було застосовано всіх залежних та необхідних заходів про повідомлення зацікавлених осіб про розгляд скарги та тверджень позивача стосовно того, що ДП «ДГ «Озерна» «ІБКІЦБ НААН» не належить до суб`єктів, права якого порушені оскаржуваними рішеннями державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності, адже на реєстрацію щодо нього права власності на земельні ділянки підприємство не мало підстав претендувати.

З матеріалів справи судом встановлено, що Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення/дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія) у складі В. Бондаренко (головуючої на засіданні), І. Кородюка, В. Дубовика, О. Лук`янчикова, В. Черниша (секретаря Колегії), повторно розглянувши скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (далі - ДП «ДГ «Озерна», скаржник) від 28.05.2021 № 85, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 31.05.2021 за № 20072-33-21 (далі - скарга) на підставі доручення Міністра юстиції України Дениса Малюськи від 09.09.2021 №455/148-21, на рішення від 27.05.2021 №№ 58389637, 58390307 (далі - оскаржувані рішення), прийняті державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області Кошовим В`ячеславом Петровичем (далі - державний реєстратор Кошовий В.П.), щодо державної реєстрації права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :10:005:0008, :09:010:0002 (далі - земельні ділянки), з вимогою анулювати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) державному реєстратору Кошовому В.П. рекомендувала скаргу задовольнити частково виходячи з наступного.

Оскаржуваним рішенням державним реєстратором Кошовим В.П. зареєстровано перехід права власності на земельні ділянки від Головного управління Держгеокадастру у Київській області до Маловільшанської сільської ради на підставі Закону України від 28.04.2021 № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».

Скаржник зазначає, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення на підставі державного акту надані в постійне користування ДП «ДГ «Озерна». Рішенням Господарського суду Київської області від 18.04.2019 у справі № 910/1400/18 вказаний державний акт визнано недійсним. Але, попри визнання недійсним державного акту, розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 № 29, на підставі якого було виданий державний акт, є чинним.

Скаржник вважає, що державна реєстрація переходу права власності на земельні ділянки проведена з порушення вимог законодавства, оскільки подані для державної реєстрації документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державний реєстратор не має права приймати рішення про державну реєстрацію прав у разі, якщо речове право на нерухоме майно, обтяження такого права набувається, змінюється або припиняється за суб`єктом державної реєстрації прав, з яким державний реєстратор перебуває у трудових відносинах або засновником (учасником) якого він є. У такому разі державна реєстрація проводиться іншим державним реєстратором.

Дія абзацу першого цієї частини щодо перебування у трудових відносинах не поширюється на державних реєстраторів, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями щодо державної реєстрації прав на державне та/або комунальне майно, їх обтяжень.

Відповідно до відповідно до абзацу шостого статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» (далі - Закон2) виборний орган (рада) - це представницький орган місцевого самоврядування, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до частини першої статті 51 Закону виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Сільська, селищна, міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури (частина третя статті 51 Закону2).

Відповідно до частини восьмої статті 51 Закону2 виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.

Прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, <е належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, означення меж цих повноважень та умов їх здійснення відноситься виключної компетенції сільських, селищних, міських рад (пункти 30, 31 частини першої статті 26 Закону2).

Колегією встановлено, що державний реєстратор Кошовий В.П. не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності за Маловільшанською сільською радою, оскільки він перебував у трудових відносинах даним органом. У такому разі державна реєстрація повинна була проводитися іншим державним реєстратором.

На підставі викладеного, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення, зокрема про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Таким чином, оскаржувані рішення підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті державним реєстратором Кошовим В.П. з порушенням вимог частини другої статті 10 Закону.

Колегією було вжито заходів щодо повідомлення про дату, час та місце засідання Колегії належним чином у тому числі засобом оприлюднення відповідного оголошення на офіційному сайті Міністерства юстиції України, а також телефонограмою, однак складено акт від 13.09.2021 про неможливість здійснення Колегії виклику телефонограмою на засідання 13.09.2021.

Проте, будучи належним чином повідомленим, у призначену дату та час розгляду на засіданні Колегії не з`явився, пояснень своєї відсутності не надав. Відтак метою ефективного захисту й поновлення порушених прав скаржника й за наявності необхідних даних та поданих документів, Колегія, дійшла висновку про можливість розгляду скарги за його відсутності.

Крім того, реалізуючи свої повноваження у сфері державної реєстрації прав, згідно з пунктом 2 частини шостої статті 37 Закону за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення про задоволення (повне їй часткове) скарги шляхом прийняття рішення, зокрема про: тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Відтак, встановлення факту прийняття державним реєстратором Кошовим В.П. неправомірних рішень, з урахуванням їх характеру та наслідків, які фактично призвели до порушення прав скаржника, є підставою для застосування відповідного заходу реагування у вигляді тимчасового блокуванню державному реєстратору Кошовому В.П. доступу до Державного реєстру прав строком на 3 (три) місяці.

Таким чином, фактично Позивачем прийнято рішення від 27,05.2021 №№58389637, 58390307, якими земельні ділянки незаконно виведено із державної форми власності у комунальну та незаконно зареєстровано право власності на зазначені ділянки за працедавцем Позивача - Маловільшанською сільською радою Білоцерківського району Київської області.

Позивачем зазначено у позовній заяві, що Відповідачем, нібито, неправильно застосовано норму ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Так згідно ч.2 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», Державний реєстратор не має права приймати рішення про державну реєстрацію прав у разі, якщо речове право на нерухоме майно, обтяження такого права набувається, змінюється або припиняється за суб`єктом державної реєстрації прав, з яким державний реєстратор перебуває у трудових відносинах або засновником (учасником) якого він є. У такому разі державна реєстрація проводиться іншим державним реєстратором.

Дія абзацу першого цієї частини щодо перебування у трудових відносинах не поширюється на державних реєстраторів, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями щодо державної реєстрації прав на державне та/або комунальне майно, їх обтяжень.

Державний реєстратор не має права приймати рішення про державну реєстрацію прав на своє ім`я, на ім`я свого чоловіка (дружини), його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), суб`єкта господарювання, засновником (учасником) якого він є. У такому разі державна реєстрація прав проводиться іншим державним реєстратором.

В той же час державний реєстратор Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області за посадою не входить до складу виконавчого комітету даної сільської ради, проте в той же час перебуває у трудових відносинах із даною сільською радою.

Таким чином Міністерством юстиції України правомірно вказано у висновку, що Позивач не працює у виконавчому органі сільської ради, тож виключення про заборону проводити реєстраційні дії щодо права власності на нерухоме майна за власним роботодавцем до Позивача застосовуватись не може.

По-друге, Позивачем у позові зазначено, що, нібито, у скарзі до Міністерства юстиції України ДП «ДГ «Озерна» не було зазначено, чим порушуються права скаржника оскаржуваними реєстраційними ділки.

Наведене твердження Позивача не відповідає дійсності, оскільки з скарзі до Міністерства юстиції України ДП «ДГ «Озерна» було належним чином повідомлено, що спірні реєстраційні дії вчинені щодо земельних ділянок, які передані Скаржнику у постійне користування як державні землі. Тобто для ДП «ДГ «Озерна» є важливим чи є воно користувачем земель державної форми власності чи комунальної, оскільки у земель різної форми власності різні розпорядники та порядок вирішення питань користування у

Таким чином, оскільки ДП «ДГ «Озерна» є унітарним державним підприємством, яке здійснює виробничу діяльність на земельних ділянках державної форми власності незаконна реєстрація даних земельних ділянок на праві комунальної власності за Маловільшанською сільською радою Білоцерківського району Київської області означає неправомірну можливість даної сільської ради як, нібито, власника спірної землі вчиняти дії до припинення права постійного користування Державного підприємства, а отже позбавляти Підприємство основних виробничих фондів.

Зважаючи на вище наведене, в дійсності ДП «ДГ «Озерна» на відміну від тверджень позовної заяви належним чином зазначено правовий зв`язок Скаржника із спірними земельними ділянками, реєстраційні дії щодо яких оскаржувались, а отже порушення порядку оскарження відсутнє і підстави для скасування наказу Міністерства юстиції України від 08.10.2021 №3588/5 відсутні.

Отже, відповідно до частини третьої статті 26, підпунктів «а», «г» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Наказом Міністерства юстиції України скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України від 28.05.2021 № 85 задоволено частково:

Скасовано рішення від 27.05.2021 №№ 58389637, 58390307, прийняті державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області Кошовим Вячеславом Петровичем.

Тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області Кошовому В`ячеславу Петровичу строком на 3 (три) місяці.

В іншій частині вимог відмовлено.

Виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Виконання пункту 3 наказу покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

З огляду на наведене, суд відзначає, що Накази Міністерства юстиції України винесені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

В свою чергу, позивачем, як під час розгляду Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України скарги на рішення державного реєстратора, так і в ході розгляду даної справи, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності права власності на земельні ділянки: кадастровий номер: :10:005:0008, площею 714.682 га та кадастровий номер: :09:010:0002, площею 236,4848 га, не надано.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду підстав для скасування рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса Бобкова Олександра Вікторовича Обухівського районного нотаріального округу Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 58565602 від 04.06.2021 р. та індексний номер: 58565022 від 04.06.2021 р., з огляду на що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Також, з урахуванням викладеного позовні вимоги про визнання незаконним та скасування Наказів Міністерства юстиції України від 06.09.2021 року № 3104/7 та від 08.10.2021 року №3588/5 задоволенню не підлягають.

Таким чином, виходячи з наведених позивачем аргументів та наданих ним доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу внаслідок прийняття Міністерством юстиції України Наказів Міністерства юстиції України від 06.09.2021 року № 3104/7 та від 08.10.2021 року №3588/5, в зв`язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами свою правову позицію.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними належними доказами у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 22.07.2022

Суддя М.О. Лиськов