ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2022 р. Справа № 910/12513/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021

у справі № 910/12513/21 (суддя Бондаренко - Легких Г.П.)

за позовом Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 17 641, 64 грн

ВСТАНОВИВ:

Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (далі - Аварійно-рятувальний загін, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", відповідач) про стягнення 17 641, 64 грн заборгованості, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором на постійне та обов`язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об`єктів та окремих територій від 27.01.2010 № 271 в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі № 910/12513/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог щодо надання відповідачу послуг, а також правонаступництва Акціонерного товариства "Українська залізниця" у відповідних договірних правовідносинах.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Аварійно-рятувальний загін звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про задоволення позову повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято при невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт правонаступництва Акціонерного товариства "Українська залізниця" у спірних правовідносинах; підтвердженням надання послуг є наряди на службу; списками згрупованих поштових відправлень підтверджується факт надіслання відповідачу рахунків на оплату послуг.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі № 910/12513/21 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

01.04.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків,

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі № 910/12513/21; розгляд апеляційної скарги Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі № 910/12513/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; АТ "Українська залізниця" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12513/21.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 27.01.2010 між Державною аварійно-рятувальною службою - Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення ГУ МНС України в Черкаській області (аварійно-рятувальна служба за договором) (на підставі наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 335 від 18.05.2021 СП змінив найменування на Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області) та Службою МТЗ Одеської залізниці (відділ МТЗ ст. Шевченка) (яка була реорганізована шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови КМУ від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця") укладено договір на постійне та обов`язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об`єктів та окремих територій № 271 (далі за текстом - договір), предметом якого є організація та здійснення "аварійно-рятувальною службою" аварійно-рятувального обслуговування "об`єкта" з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на "об`єкті" надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки об`єктів територій та підвищення рівня підготовленості об`єкта та рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій.

Для виконання покладених завдань аварійно - рятувальна служба зобов`язана: забезпечувати функціонування структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно - рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості 1 оперативних одиниць згідно з нормативом виїзду на об`єкт, що регламентується планами реагування на надзвичайні ситуації (п. 2.2. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору вартість функціонування структурних підрозділів аварійно-рятувальної служби у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості однієї оперативної одиниці складає 2,5 % від загальної вартості постійного та обов`язкового обслуговування (117 285,00 грн), а саме 2 932, 08 грн на рік. Ця вартість встановлена сторонами на основі розрахунку (калькуляції), який додається і виконаний згідно з вимогами Порядку визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами. Оплата за виконання аварійно-рятувальних робіт виконується за фактичними витратами на їх виконання на підставі підтверджувальних документів (актів, відомостей обліку робочого часу тощо). За додатковою угодою сторін можливі інші види розрахунків, що не порушують чинне законодавство України. За взаємною згодою сторін вартість обслуговування згідно з договором може змінюватись шляхом внесення змін і доповнень до договору.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що плата за обслуговування "об`єкта" аварійно-рятувальною службою здійснюється перерахуванням коштів у визначені строки згідно з наданим рахунком.

Відповідно до п. 3.12 договору об`єкт зобов`язаний оплачувати, відповідно до умов договору, постійне та обов`язкове обслуговування аварійно-рятувальною службою об`єкта, у тому числі відшкодовувати витрати, що пов`язані з ліквідацією надзвичайних ситуацій.

За умовами п. 6.1., 6.3 договору договір вступає в силу з 01.02.2010. При відмові від послуг "Аварійно-рятувальної служби" об`єкт повинен не пізніше як за місяць письмово попередити про це іншу сторону.

Невід`ємною і складовою частиною договору, згідно п. 7.1. договору, є розрахунок (калькуляція) вартості обслуговування.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що належним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договором та надав у період з 01.01.2015 до 30.12.2020 відповідачу послуги з організації та здійснення аварійно-рятувального обслуговування на "об`єкті" на суму 17 559, 48 грн (2015 рік - 2 932, 08 грн, 2016 рік - 2 932, 08 грн, 2017 рік - 2 932, 08 грн, 2018 рік - 2 932, 08 грн, 2019 рік - 2 932, 08 грн, 2020 рік - 2 932, 08 грн).

У підтвердження функціонування структурних підрозділів "Аварійно-рятувальної служби" у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно - рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості однієї оперативної одиниці у період з 01.01.2015 до 31.12.2020 позивач надає копії нарядів на службу.

Згідно наданого позивачем до матеріалів справи Переліку потенційно - небезпечних об`єктів Черкаської області, затвердженого на засіданні регіональної комісії з питань ТЕБ та НС Черкаської облдержадміністрації протокол № 42 від 23.10.2020, потенційно небезпечними об`єктами, які зареєстровані у Державному реєстрі потенційно небезпечних об`єктів м. Черкаси, в тому числі, є:

Шевченківський територіальний відділ матеріально-технічного забезпечення, місцезнаходження потенційно небезпечного об`єкту - м. Сміла, вул. Т. Шевченка, буд. 18В, адреса юридичної особи - м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19а;

Локомотивне депо станції ім. Т. Г. Шевченко, місцезнаходження потенційно небезпечного об`єкту - м. Сміла, вул. Орєшкова, буд. 65, адреса юридичної особи - м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19а;

Ремонтно - вагонне депо ім. Тараса Шевченка, місцезнаходження потенційно небезпечного об`єкту - м. Сміла, вул. Північновокзальна, буд. 7, адреса юридичної особи - м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19а.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем за період обслуговування з 01.01.2015 по 30.12.2020 на суму 17 592,48 грн було відправлено відповідачу претензію № 88 від 16.06.2021 та рахунок № 271 від 15.06.2021, який підлягав оплаті протягом семи днів з моменту його отримання. Факт отримання рахунку відповідачем підтверджується описом цінного листа, накладною та квитанцією. Рахунок було отримано відповідачем 18.06.2021, що підтверджується трекінгом рекомендованого відправлення № 549.

На думку позивача, оскільки відповідач отримав рахунок 18.06.2021, то останнім днем сплати отриманих послуг була дата 26.06.2021 (19.06.2021/наступний день з дня отримання рахунку + 7 днів, згідно умовам рахунка), проте відповідач в обумовлені строки оплату послуг з організації та здійснення аварійно-рятувального обслуговування на суму 17 559, 48 грн не здійснив, унаслідок чого в нього утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, колегія суддів зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, укладення Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області та Службою МТЗ Одеської залізниці договору від 27.01.2010 № 271 було спрямоване на отримання останнім послуг та одночасного обов`язку по здійсненню їх оплати.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не додано до матеріалів справи жодних первинних документів, складених сторонами договору, які б підтверджували обставини надання послуг за договором у період з 01.01.2015 до 31.12.2021.

Надані позивачем наряди на службу не підтверджують належне виконання останнім його обов`язку з постійного обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об`єкта, у період з 01.01.2015 по 31.12.2020, адже відповідні наряди складені позивачем одноосібно, і не містять підписів відповідача, відтак відповідні наряди не є первинними документами, які підтверджують надання послуг відповідачу на загальну суму 17 559, 48 грн за відсутності інших документів, зокрема актів надання послуг.

Крім того, наряди на службу надані вибірково - не за весь період з 01.01.2015 по 31.12.2020.

Водночас твердження апелянта про те, що кількість таких нарядів є надмірно великою (1095 аркушів), тоді як надані позивачем наряди підтверджують факт перебування загону у режимі постійної готовності, тобто послуги надавалися безперервно, відхиляється колегією суддів, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частин 1, 3 та 4 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною 2 статті 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Тобто в обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зобов`язаний надати всі докази, які підтверджують обставини, викладені у позовній заяві.

Водночас у частині 1 статті 75 ГПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Разом з тим, відповідачем не визнаються обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.

Відтак твердження апелянта про надмірну велику кількість нарядів відхиляється колегією суддів та не є підставою для звільнення від доказування в цій частині.

При цьому вибірково додані наряди не свідчать про перебування загону у режимі постійної готовності протягом усього періоду - з 01.01.2015 по 31.12.2020.

Надані позивачем на підтвердження обставин надсилання відповідачу рахунків на оплату послуг за договором, на виконання п. 4.2. договору, впродовж 2015 - 2020 років списки згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (у кількості 5 копій), не підтверджують обставини направлення відповідачу відповідних рахунків, адже вказані списки не містять відомостей щодо змісту поштових відправлень. Крім того, копії надісланих відповідачу рахунків також не надані позивачем у матеріали справи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд зазначає, що за відсутності описів вкладення у цінний лист списки згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів не є належними та допустимими доказами на підтвердження направлення рахунків на адресу відповідача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, не містять матеріали справи і розрахунку (калькуляції) вартості обслуговування, який є невід`ємною частиною договору, і який містить дані щодо вартості послуг обумовлених договором.

Відтак за відсутності розрахунку (калькуляції) вартості обслуговування суд позбавлений можливості перевірити вартість послуг.

Не містять матеріали справи і доказів проведення профілактичних робіт за договором. За умовами договору інші розрахунки ніж функціонування структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання аварійно - рятувальних робіт здійснюються сторонами за фактичними витратами на їх виконання на підставі підтверджувальних документів. Позивач не надає у матеріали справи жодних підтверджувальних документів щодо проведення ним профілактичних робіт. Відтак твердження позивача щодо проведення профілактичних робіт за договором для відповідача суд оцінює критично. Суд вважає неналежними докази проведення профілактичних робіт подання позивачем графіків проведення профілактичних робіт на 2015 та на 2018 роки, затверджені у 2014 році та у 2017 році відповідно, оскільки вони лише підтверджують план здійснення таких робіт у майбутньому, а саме намір здійснити їх в квітні наступного року, але не можуть свідчити про надання таких послуг та прийняття їх відповідачем у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рахунок № 271 від 15.06.2021, який було отримано відповідачем 18.06.2021, не є підтвердженням надання позивачем відповідачу послуг, обумовлених договором, оскільки рахунок сам по собі (без документу, який би підтверджував факт надання та споживання послуги) не є первинним документом, який підтверджує господарську операцію, та оскільки виставлений позивачем одразу за шість років після їх спливу.

Водночас колегія суддів не може погодитися з висновком про те, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" не є правонаступником Служби матеріально-технічного забезпечення Одеської залізниці, виходячи з наступного.

Статтею 609 ЦК України внормовано, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство "Одеська залізниця", місцезнаходження якого 65012, Одеська обл., місто Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19, перебуває у стані припинення.

Водночас Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців містить дані про юридичних осіб, правонаступником яких є Акціонерне товариство "Українська залізниця", зокрема, Акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником Державного підприємства "Одеська залізниця".

Також, з доданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Державного підприємства "Одеська залізниця" (ідентифікаційний код 01071315) вбачається, що Служба матеріально-технічного забезпечення Одеської залізниці є відокремленим підрозділом Державного підприємства "Одеська залізниця".

Наведене вище не було враховано судом першої інстанції.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів надання відповідачу послуг обумовлених договором у відповідний період, з огляду на що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову повністю.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі № 910/12513/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі № 910/12513/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі № 910/12513/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/12513/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз