ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 904/6902/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк, позивач, скаржник) - Яковенко О.О. (адвокат),

відповідача - первинної профспілкової організації співробітників акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - Організація, відповідач) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Банку

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 (головуючий - суддя Рудь І.А.) і

постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2021 (головуючий - суддя Іванов О.Г., судді Березкіна О.В., Дармін М.О.),

у справі №904/6902/20

за позовом Банку

до Організації

про захист ділової репутації, визнання інформації недостовірною та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ВСТУП

Причиною виникнення даного спору є поширення у телеграм-каналі інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Банк звернувся до суду з позовом до Організації, в якому просив:

- визнати недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача на недоторканність його ділової репутації, інформацію, поширену 19.10.2020 Організацією на своєму телеграм-каналі "ПрофПриват" (https://t.me/profprivat) за посиланнями https://t.me/profprivat/274 та https://t.me/profprivat/273 шляхом опублікування маніфесту відповідача, затвердженого протоколом засідання комітету профспілки №58;

- зобов`язати Організацію протягом 5 календарних днів з дня набрання рішенням у цій справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом оприлюднення спростування такої недостовірної інформації з розміщенням повного тексту резолютивної частини рішення у судовій справі на своєму телеграм-каналі "ПрофПриват" (https://t.me/profprivat) під заголовком "Спростування" та шляхом направлення засобами поштового зв`язку спростування недостовірної інформації з розміщенням повного тексту резолютивної частини рішення у судовій справі під заголовком "Спростування" на адресу Кабінету Міністрів України.

1.2. Позов мотивовано тим, що поширена відповідачем інформація (маніфест) стосується, зокрема, але не виключно, Банку та містить інформацію про позивача, яка підлягає спростуванню відповідачем, оскільки є твердженням про факти, яких ніколи не існувало, і які не були перевірені та підтверджені Організацією та є негативною, оскільки в ній стверджується про начебто незаконну та корупційну діяльність Банку, що дискредитує та завдає шкоди його діловій репутації як державного банку та одного з найбільших банків країни.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

2.2. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2021 апеляційну скаргу Банку залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі №904/6902/20- без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Банк, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2021 у справі №904/6902/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

3.2. Скаржник також зазначив, що: суд апеляційної інстанції застосував статті 13, 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) без врахування висновку щодо їх застосування, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.06.2020 у справі №761/7719/18; апеляційним судом застосовано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.01.2021 у справі №910/1654/20, від якого, на думку позивача, є необхідність відступити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Банк вважає, що суд апеляційної інстанції застосував статті 13, 15, 16 ЦК України без врахування висновку щодо їх застосування, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.06.2020 у справі №761/7719/18, та суд апеляційної інстанції не врахував положення пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 №1 (далі - Постанова №1).

4.2. Скаржник також вказує, що апеляційним судом застосовано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.01.2021 у справі №910/1654/20, від якого, на думку позивача, є необхідність відступити.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Як зазначає Позивач, 19.10.2020 Організацією на своєму телеграм-каналі "ПрофПриват" (https://t.me/profprivat) за посиланнями https://t.me/profprivat/274 та https://t.me/profprivat/273 опубліковано маніфест відповідача, затверджений протоколом засідання комітету профспілки від 16.10.2020 №58 (далі - Маніфест), адресований Верховній Раді України, Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), Генеральному прокурору України, керівникам усіх профспілок, політичних партій та громадських організацій, що діють в Україні, усім засобам масової інформації, усім небайдужим громадянам України.

6.2. Банк стверджує, що Маніфест стосується, зокрема, але не виключно, позивача, оскільки автор Маніфесту стверджує, що скаржник вчиняє різноманітні незаконні дії: укладає правочини/має намір укласти правочини, що не відповідають приписам чинного законодавства, змову з Національним банком України (далі - НБУ) та КМУ при вчиненні протиправних дій, розтрату державних коштів і таке інше.

6.3. Позивач зазначає, що очевидним є те, що поширена, зокрема, але не виключно, наведена вище в Маніфесті інформація стосується Банку і те, що наведені твердження про скаржника є неправдивими, такими, що не відповідають дійсності.

6.4. Позивач вважає, що поширена про нього інформація підлягає спростуванню відповідачем, оскільки є твердженням про факти, яких ніколи не існувало і які не були перевірені та підтверджені Організацією, та є негативною, оскільки в ній стверджується про начебто незаконну та корупційну діяльність скаржника, що дискредитує та завдає шкоди його діловій репутації як державного банку та одного з найбільших банків країни.

6.5. Відповідно до наданих відповідачем доказів Маніфест направлений таким адресатам: Голові Комітету Верховної ради України з питань правоохоронної діяльності Монастирському Д.А.; Міністру соціальної політики України Лазебній М.В.; Міністру фінансів України Марченку С.М.; Голові НБУ Шевченку К.Є.; Генеральному прокурору України Венедиктовій І.В.; Комітету Верховної ради України з питань соціальної політики та захисту ветеранів Третьяковій Г.М.; Голові Комітету Верховної ради України з питань фінансів, податкової та митної політики Гетманцеву Д. О.; Голові Комітету Верховної ради України з питань антикорупційної політики Радіній А.О.; Голові Комітету Верховної ради України з питань економічного розвитку Наталусі Д.А.; Прем`єр-міністру України Шмигалю Д.А.; Президенту України Зеленському В.О.

6.6. Суди встановили, що з наданих Банком скриншотів неможливо встановити, чи відповідає текст розміщений у вказаному телеграм-каналі за зазначеними позивачем посиланнями, тексту складеного та затвердженого 16.10.2020 комітетом відповідача Маніфесту, оскільки позивачем надано до матеріалів справи роздруківку скриншоту лише частини першого аркушу листа під назвою "Маніфест".

6.7. У той же час судами встановлено, що Маніфест відповідача, адресований органам державної влади, складається з п`яти аркушів.

6.8. Колегією суддів апеляційної інстанції запропоновано представнику позивача відкрити в телеграм-каналі "ПрофПриват" (https://t.me/profprivat) текст Маніфесту для огляду його в судовому засіданні, на що представник Банку повідомив про видалення Маніфесту з даного телеграм-каналу.

6.9. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено таке: власником та адміністратором телеграм-каналу "ПрофПриват" (https://t.me/profprivat) є Всеукраїнська професійна спілка робітників Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк, тобто не відповідач, а інша профспілкова організація Банку, що свідчить про відсутність технічної можливості у відповідача як розповсюджувати, так і спростовувати будь-яку інформацію через зазначений телеграм-канал.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 904/6902/20 (головуючий суддя - Вронська Г.О., судді Губенко Н.М., Кролевець О.А.), зокрема відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Банку на підставі пунктів 1 та 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

7.2. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 14.04.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №904/6902/20, у зв`язку з відпусткою судді Вронської Г.О. для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

7.3. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 14.04.2022 визначено колегію суддів у складі: Малашенкова Т.М. (головуючий), судді Бенедисюк І.М., Колос І.Б.

7.4. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 01.06.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №904/6902/20 у зв`язку із запланованою відпусткою судді Колос І.Б.

7.5. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 01.06.2022 визначено колегію суддів у складі: Малашенкова Т.М. (головуючий), судді Бенедисюк І.М., Селіваненко В.П.

7.6. Від Банку 07.06.2022 на електронну адресу та 08.06.2022 поштою до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення ідентичного змісту.

7.7. Від Банку 11.07.2022 до Верховного Суду ("Скриня") та 12.07.2022 поштою надійшли додаткові пояснення ідентичного змісту.

7.8. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

7.9. Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 року №133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

7.10. Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 18 квітня 2022 року №259/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

7.11. Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17 травня 2022 року №341/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, та від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

7.12. З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Києві у Верховному Суді встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.

7.13. Справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

7.14. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.15. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною виникнення даного спору є поширення у телеграм-каналі інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права Банку.

8.2. Верховний Суд виходить з такого.

8.2.1. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України.)

8.2.2. Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації … (частина перша статті 94 ЦК України).

8.2.3. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (гудвіл).

8.2.4. Вибір способу захисту належить позивачу (частина перша статті 4, стаття 5 ГПК, частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Спосіб захисту немайнового блага має бути: 1) належним, 2) ефективним, 3) правомірним.

8.2.5. Законодавець передбачив окрім основних способів захисту й спеціальні. Зокрема, спеціальними способами захисту гідності, честі та ділової репутації є:

право на відповідь (частина перша статті 277 ЦК України);

спростування недостовірної інформації (частина перша статті 277 ЦК України);

встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування в порядку окремого провадження (частина четверта статті 277 ЦК України);

заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України);

право на відповідь (коментар чи власне тлумачення обставин справи) (стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», стаття 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»).

8.2.6. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. А при неможливості - у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення.

8.2.7. Спеціальний порядок спростування недостовірної інформації передбачений частиною п`ятою статті 277 ЦК України: якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

8.2.8. Близький за змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.08.2021 у справі №757/35645/20-ц.

8.3. Щодо підстави касаційного оскарження, зазначеної у пункті 4.1 цієї постанови, Верховний Суд зазначає таке.

8.3.1. Відповідно до положень норм ГПК України (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.3.2. Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.3.3. Отже, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

8.3.4. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.3.5. Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин) Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.4. Скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції застосовано статті 13, 15, 16 ЦК України без врахування висновку щодо їх застосування, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.06.2020 у справі №761/7719/18.

8.4.1. Водночас з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у справі №761/7719/18 Верховним Судом ухвалено постанову 11.06.2020.

8.5. Слід зазначити, що скаржником не наведено, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування статті 13, 15, 16 ЦК України не застосовано судом апеляційної інстанції.

8.6. Так, Банк у касаційній скарзі цитує постанову Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №761/7719/18, а саме:

"Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (статті 50, 51 ЦПК України)".

8.7. Однак зі змісту вказаної постанови вбачається, що Верховний Суд не зазначав висновків щодо застосування норм права, що вказані у статтях 13, 15, 16 ЦК України, до спірних правовідносин, у свою чергу, зазначивши висновки щодо застосування норм процесуального права, а саме статей 13, 50, 51 Цивільного процесуального кодексу України.

8.7.1. Верховний Суд також виходить з того, що у главі 4 розділу 1 ГПК України у редакції чинній на момент розгляду справи чітко регламентовано склад учасників судового процесу, права та обов`язки учасників справи та суду, а саме статтею 48 ГПК України, зокрема в контексті порядку та строку залучення до участі у справі співвідповідача, заміни неналежного відповідача.

8.7.2. Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

8.8. У постанові від 11.06.2020 у справі №761/7719/18 предметом позову було визнання недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, яка розміщена на веб-сайті за посиланням. Слід зазначити, що спір виник між двома фізичними особами. Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд зазначив таке: власник веб-сайту до участі у справі не залучений; аналіз матеріалів позовної заяви свідчить про те, що вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації пред`явлені лише до автора статті; клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач не заявляв; враховуючи те, що власник веб-сайту не залучений у справі у якості співвідповідача, позов підлягає залишенню без задоволення з цих підстав.

8.9. Проаналізувавши зміст наведеної постанови, Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що оскаржувані судові рішення прийняті без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №761/7719/18, оскільки зміст правовідносин, їх предмет, підстави, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених справах і у справі, яка переглядається, є різними; тобто зазначені справи і справа, судові рішення в якій переглядаються, є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.

8.10. Що ж до твердження скаржника про те, що судом апеляційної інстанції не було враховано положення пункту 10 Постанови №1, то слід зазначити таке.

8.11. Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

8.11.1. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

8.11.2. Тобто йдеться про врахування судами висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, враховуючи статус Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Близька за змістом права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 зі справи №904/3173/19.

8.11.3. Верховний Суд зазначає, що постанови Пленуму Верховного Суду України не є постановами Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.11.4. Крім того, Верховний Суд звертає увагу, на те, що зі змісту преамбули Постанови №1 вбачається, що Пленум Верховного Суду України постановив дати судам роз`яснення, які не є правовими висновками та/або джерелом права, що є обов`язковими для застосування до спірних правовідносин.

8.12. Таким чином, доводи Банку, викладені у пункті 4.1 цієї постанови, не знайшли підтвердження.

8.13. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.14. Зважаючи на те, що наведені скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Банку в цій частині.

8.15. Щодо підстави касаційного оскарження, наявної у пункті 4.2 цієї постанови, Верховний Суд виходить з такого.

8.16. Верховний Суд звертає увагу на те, що він неодноразово і послідовно викладав правову позицію щодо юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист, зокрема ділової репутації юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації.

8.17. При цьому Верховний Суд вважає за доцільне звернутись до правової позиції, яка викладена у пункті 6.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №905/902/20, в якій, зокрема, вказано, що: юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин, як:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

8.18. У постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №910/15148/17 та від 19.07.2018 у справі №910/5117/17 зазначено висновок про те, що за відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

8.19. Отже, у розгляді у судовому порядку такої категорії спорів, як спростування недостовірної інформації обов`язковому встановленню підлягає, зокрема обставина поширення спірної інформації, тобто судам необхідно встановити, чи мало місце поширення відповідачем спірної інформації.

8.20. Верховний Суд дійшов висновку, що обставини поширення спірної інформації та її поширення саме відповідачем входять до предмета доказування у відповідній справі.

8.21. Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

8.22. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що:

- позивачем не доведено поширення інформації саме відповідачем;

- Банк не довів, що Маніфест Організації та документ, який розміщено на телеграм-каналі "ПрофПриват" (https://t.me/profprivat) за посиланнями https://t.me/profprivat/274 та https://t.me/profprivat/273, є одним і тим самим документом з ідентичним змістом;

- позивачем не доведено, що саме Організація є власником та адміністратором телеграм-каналу.

8.23. Суд зазначає, що позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

8.24. За змістом статті 45 ГПК України сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.

24.1. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 зі справи №910/17792/17.

8.25. Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача.

8.26. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц та №372/51/16-ц, від 11.09.2019 у справі №910/7122/17.

8.27. Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

8.28. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Щоб визнати відповідача неналежним суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

8.29. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц та в постанові від 18.12.2018 у справі №902/672/16 викладено правову позицію, відповідно до якої за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

8.30. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

8.31. Також судом апеляційної інстанції було враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.01.2021 у справі №910/1654/20.

8.32. На думку скаржника, у даній справі вказаний висновок не підлягав застосуванню, оскільки поняття "веб-сайт" і "телеграм-канал" не є тотожними.

8.33. Скаржник вважає, що обставини, за яких було застосовано статті 15, 16 ЦК України у справах №910/1654/20 і №904/6902/20, є діаметрально різними.

8.34. Верховний Суд наголошує, що таке твердження скаржника є необґрунтованим, виходячи з такого.

8.34.1. Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги Банку та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив таке:

"Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорювання. Відтак, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорювання) зазначеного права саме відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Зокрема, при зверненні з позовом про спростування недостовірної інформації до певної особи позивач повинен довести, що відповідна інформація поширена саме відповідачем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/1654/20".

8.34.2. Отже, судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не вказано, що поняття "телеграм-канал" і "веб-сайт" є тотожними.

8.34.3. Слід зазначити, що предметом розгляду у справі №910/1654/20 є спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації. У свою чергу, позовні вимоги мотивовані тим, що на інтернет-ресурсі, власником якого є відповідач у справі, розміщено статтю з негативним контекстом, яка не відповідає дійсності та завдає шкоди діловій репутації позивача як володільця інтернет-ресурсу "delo.ua".

8.34.4. Разом з тим Верховним Судом у постанові від 27.01.2021 у справі №910/1654/20 зроблено висновок щодо застосування положень статтей 15, 16 ЦК України, що є універсальним для вирішення категорії справ щодо спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації без прив`язки до способу та місця її поширення (мережа Інтернет, засоби масової інформації, соціальні мережі тощо).

8.35. Верховний Суд погоджується з твердженнями Банку про те, що поняття "телеграм-канал" і "веб-сайт" є різними, водночас наголошуючи на такому.

8.36. Телеграм (англ. Telegram) - це багатоплатформовий клауд-месенджер з функціями VoIP для смартфонів, планшетів та персональних комп`ютерів, який дозволяє обмінюватися текстовими, голосовими та відеоповідомленнями, наліпками та фотографіями, файлами багатьох форматів. Також він має функції відео- і аудіодзвінків, організації відеконференцій у групах і каналах.

8.37. Слід зазначити, що чинне законодавство не містить таких понять, як "месенджер" чи "телеграм-канал", що пояснюється стрімким розвитком технологій у ХХІ столітті.

8.38. Для користування месенджером "Telegram" особа повинна завантажити застосунок. При цьому в процесі завантаження необхідним є доступ до мережі Інтернет, а для реєстрації у месенджері необхідно вказувати мобільний номер телефону.

8.39. Однією з функцій месенджеру "Telegram" є створення телеграм-каналу, на якому власник телеграм-каналу та/або адміністратор, якому власником надано відповідні права на керування каналом, мають можливість розміщувати та видаляти інформацію, відео, фото тощо.

8.40. Отже, технічна можливість розміщення інформації на телеграм-каналі "ПрофПриват" є у його власника та/або адміністратора; у свою чергу, підписники каналу позбавлені технічної можливості розміщувати інформацію на відповідному телеграм-каналі.

8.41. Судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень зазначено, що власником та адміністратором телеграм-каналу "ПрофПриват" є Всеукраїнська професійна спілка робітників Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк, тобто не відповідач, а інша профспілкова організація Банку, що свідчить про відсутність технічної можливості у Організації як розповсюджувати, так і спростовувати будь-яку інформацію через зазначений телеграм-канал.

8.42. Слід зазначити, що за своїми характеристиками телеграм-канал може вважатися засобом масової інформації, доступ до якого можливий за наявності підключення до мережі Інтернет за відповідним посиланням з використанням смартфону, планшету, ноутбуку, персонального комп`ютеру тощо.

8.43. Так, телеграм-канал, як і ЗМІ, орієнтований на одночасне передавання інформації великим групам людей, охоплює засіб передавання, зберігання та відтворення інформації, такий як Інтернет.

8.44. Враховуючи викладене, процес розміщення інформації (лише за наявності доступу до мережі Інтернет) та особа, яка є відповідальною за таке розміщення (власник та/або адміністратор), є схожим до розміщення інформації на веб-сайті у мережі Інтернет.

8.45. Верховний Суд наголошує на тому, що судом апеляційної інстанції правильно застосовано висновок Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/1654/20 у контексті визначення/встановлення належного відповідача.

8.46. Водночас скаржник не навів обґрунтованих мотивів того, що правова позиція, означена у постанові від 27.01.2021 у справі №910/1654/20, не має застосовуватись у даному випадку та суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права.

8.47. Слід зазначити, що предметом позову Банк визначив визнання недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача на недоторканність його ділової репутації, інформацію, поширену 19.10.2020 Організацією на своєму телеграм-каналі "ПрофПриват" (https://t.me/profprivat) за посиланнями https://t.me/profprivat/274 та https://t.me/profprivat/273 шляхом опублікування маніфесту відповідача, затвердженого протоколом засідання комітету профспілки №58 (основна вимога).

8.48. Похідною вимогою у даному випадку Банк визначив зобов`язання Організації протягом 5 календарних днів з дня набрання рішенням у цій справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом:

(1) оприлюднення спростування такої недостовірної інформації з розміщенням повного тексту резолютивної частини рішення у судовій справі на своєму телеграм-каналі "ПрофПриват" (https://t.me/profprivat) під заголовком "Спростування" ;

(2) направлення засобами поштового зв`язку спростування недостовірної інформації з розміщенням повного тексту резолютивної частини рішення у судовій справі під заголовком "Спростування" на адресу Кабінету Міністрів України.

8.49. Водночас, зважаючи на основну позовну вимогу, предметом дослідження/доказування у даній справі є інформація, яка поширена шляхом розміщення та телеграм-каналі, а не шляхом надсилання на адресу органу державної влади.

8.50. Саме з урахуванням способу поширення інформації суд встановлює належність відповідача у справі, особу якого визначає позивач звертаючись до суду.

8.51. Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

8.52. Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 08.07.2021 у справі №915/1889/19, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20.

8.53. У цій справі на позивачеві лежить тягар доказування тієї обставини, що саме відповідачем здійснювалося розповсюдження інформації та Маніфест Організації є тим самим документом, який було розміщено на телеграм-каналі "ПрофПриват".

8.54. Водночас позивачем ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного провадження не було доведено того, що саме Організацією було розміщено інформацію на телеграм-каналі "ПрофПриват", вказаний канал належить відповідачеві та чи він є його адміністратором. Також Банк документально не підтвердив, що текст Маніфесту, який затверджено Організацією, співпадає з інформацією, яка була розміщена на телеграм-каналі "ПрофПриват".

8.55. Що ж до доводів скаржника про необхідність відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у вказаній вище постанові, то колегія суддів зазначає таке.

8.56. Під відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16).

8.57. Основним завданням Верховного Суду відповідно до частини першої статті 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення сталості та єдності судової практики. Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованою Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

8.58. Однак Банк у касаційній скарзі не наводить вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про обґрунтовану необхідність відступу від правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.01.2021 у справі №910/1654/20, на підставі якої вже сформована усталена практика.

8.59. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про порушення його прав та необхідність захисту ділової репутації.

8.60. До переоцінки доказів у силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.61. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 зі справи №373/2054/16-ц).

8.62. З огляду на викладене доводи касаційної скарги, викладені у пункті 4.2 цієї постанови, не знайшли свого підтвердження, та підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

8.63. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.64. Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.65. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.66. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Зважаючи на те, що наведені скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Банку в цій частині.

9.3. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Банку в частині оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2021 у справі №904/6902/20 з підстави касаційного оскарження, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, без задоволення, а оскаржувані рішення суду - без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки з підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, а з підстави, визначеної пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, - про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2021 у справі №904/6902/20, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у частині підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2021 у справі №904/6902/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Селіваненко