УХВАЛА

20 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 927/281/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Берднік І. С., Сухового В. Г.,

секретар судового засідання - Дерлі І. І.

за участю представників сторін:

позивача - Близнюк П. І. (адвокат), Алейсейчук В. В. (адвокат),

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий комплекс СКБ "Таргет"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 (судді: Разіна Т. І. - головуючий, Іоннікова І. А., Шаптала Є. Ю.)

та рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2021 (суддя Белов С. В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий комплекс СКБ "Таргет"

до Фізичної особи-підприємця Хомічук Євгенії Юрівни

про розірвання договору та стягнення 2 100 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс СКБ "Таргет" (далі - ТОВ НВК СКБ "Таргет", Позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Хомічук Євгенії Юріївни (далі - ФОП Хомічук Є. Ю., Відповідач) про розірвання договору та стягнення 2 100 000,00 грн.

В обґрунтування поданого позову ТОВ НВК СКБ "Таргет" посилалося на те, що між ним та ФОП Хомічук Є. Ю. було укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг № 15/10 від 15.10.2019. Проте після вивчення звіту про надані консультаційні послуги, підготовленого ФОП Хомічук Є. Ю., Позивачем було зроблено висновок про його невідповідність умовам вказаного договору, тому ТОВ НВК СКБ "Таргет" звернулося до суду з позовом про розірвання договору № 15/10 від 15.10.2019 та стягнення з Відповідача суми у розмірі 2 100 000,00 грн, сплаченої як оплата за інформаційно-консультативні послуги.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2021 у справі №927/281/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021, відмовлено у задоволені позову в повному обсязі.

Зазначені судові рішення мотивовано тим, що на час розгляду даної справи строк дії договору № 15/10 (відповідно до його п. 8.1.) закінчився 16.03.2020. Водночас, з урахуванням норм статті 631 Цивільного кодексу України розірванню підлягає чинний договір, тобто такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення, а не договір, строк дії якого закінчився.

Що стосується стягнення сплаченої за спірним договором суми у розмірі 2 100 000,00 грн, то суди виходили з того, що підписаний між Позивачем та Відповідачем акт прийому-передачі наданих послуг від 20.02.2020 свідчить про належне, без зауважень прийняття ТОВ НВК СКБ "Таргет" наданих ФОП Хомічук Є. Ю. послуг.

У касаційній скарзі ТОВ НВК СКБ "Таргет" просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове, яким, зокрема, розірвати спірний договір та стягнути з ФОП Хомічук Є. Ю. на користь Позивача сплачену за вказаним договором суму в розмірі 2 100 000,00 грн.

У якості підстави для подання вказаної скарги заявник посилається на неврахування місцевим і апеляційним господарськими судам висновків суду касаційної інстанції щодо застосування норм статей 22, 525, 526, 614, 629, 1166, 1212 Цивільного кодексу України, статей 193, 224 Господарського кодексу України, викладених в постановах: від 06.07.2016 у справі №914/4540/14, від 09.11.2016 у справі № 9/5014/969/2012, від 08.02.2017 у справі № 910/29752/15, від 15.03.2017 у справі № 911/4620/15, від 26.04.2017 у справі № 905/542/15, від 21.06.2017 у справі № 910/2031/16, від 09.08.2017 у справі № 910/17610/15, від 22.05.2018 у справі №915/533/15, від 23.10.2019 у справі № 911/1924/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 18.06.2019 у справі № 920/85/18, від 21.01.2020 у справі №904/740/18, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.02.2022 (у складі колегії суддів: Мамалуя О. О. - головуючого, Баранця О. М., Студенця В. І.) поновлено ТОВ НВКСКБ "Таргет" строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 та рішення господарського суду Чернігівської області від 14.06.2021 у справі №927/281/21, відкрито касаційне провадження за його касаційною скаргою і призначено розгляд справи у судовому засіданні на 24.03.2022.

Водночас, судовий розгляд справи № 927/281/21 Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду не відбувся з огляду на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації, у тому числі введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні"

Розпорядженням Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №29.3-02/957 від 20.05.2022 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 927/281/21 у зв`язку з увільненням судді Мамалуя О. О. від роботи у зв`язку із призовом на військову службу по мобілізації.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2022для розгляду касаційної скарги ТОВ НВК СКБ "Таргет" у справі № 927/281/21 визначено колегію суддів у складі: Зуєв В. А. - головуючий, Берднік І. С., Суховий В. Г.

Ухвалою Верховного Суду від 01.06.2022 (у складі колегії суддів Зуєва В. А. - головуючого, Берднік І. С., Сухового В. Г.) прийнято до провадження справу №927/281/21 за касаційною скаргою ТОВ НВК СКБ "Таргет" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2021 і призначено розгляд вказаної скарги у судовому засіданні на 20.07.2022.

Ураховуючи наведене, а також обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", справа розглядається у розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторони, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, тому касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ НВК СКБ "Таргет" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2021 у справі №927/281/21підлягає закриттю з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Таким чином, за змістом пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної у пункті 1 частини другої цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

При цьому згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції є запорукою дотримання принципу правової визначеності.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

У постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала визначення подібності правовідносин, згідно з яким на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях, після чого застосувати змістовий критерій порівняння (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору), а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії, які матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Таким чином, подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Разом з тим, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, у справі № 9/5014/969/2012 розглядались позовні вимоги про стягнення з відповідача у вказаній справі заборгованості за договором поставки природного газу, які було мотивовані тим, що відповідач узяті на себе зобов`язання виконав частково, розрахувавшись із позивачем у наведеній справі не в повному обсязі, у зв`язку з чим і виникла заборгованість, яка до моменту розгляду справи залишилась не погашеною.

У справі № 910/29752/15 розглядались позовні вимоги про стягнення штрафу у зв`язку з простроченням відповідачем у вказаній справі виконання зобов`язань щодо поставки товару та здійснення монтажних робіт за договором поставки.

У справі № 911/4620/15 розглядались вимоги про стягнення суми основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем у зазначеній справі, як покупцем, своїх зобов`язань щодо оплати товару, поставленого позивачем за договором поставки. У свою чергу, відповідачем у справі № 911/4620/15 було заявлено зустрічні вимоги про зобов`язання вчинити дії, а саме забрати нереалізований товар, поставлений відповідачем за договором поставки, які було обґрунтовано тим, що умовами вказаного договору передбачено право відповідача повернути товар позивачу у разі його нереалізації протягом 30 календарних днів.

У справі № 905/542/15 розглядались позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача у наведеній справі заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, за певний період, і пені, які було обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором, укладеним між ним та виконавчим комітетом міської ради.

У справі № 910/2031/16 розглядались позовні вимоги про стягнення основного боргу, пені, 3 % річних, інфляційні нарахування, обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки позивач у вказаній справі поставив одному з відповідачів залізорудний концентрат. У порушення умов зазначеного договору відповідач сплатив за поставлений товар лише частину грошових коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а другий відповідач у вказаній справі за договором поруки поручилося перед кредитором за виконання боржником свого обов`язку за договором поставки, позивач просив стягнути з відповідачів суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних і пеню.

У справі № 910/17610/15 розглядались позовні вимоги про стягнення основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем у зазначеній справі як покупцем своїх зобов`язань з оплати поставленого позивачем згідно з договором поставки товару.

У справі № 915/533/15 розглядались позовні вимоги прокурора про стягнення на користь позивача у наведеній справі основного боргу, 3% річних, обґрунтовані порушенням відповідачем обов`язку виконати належним чином свої грошові зобов`язання та повернути кошти фінансової підтримки, надані за рахунок коштів обласного бюджету, всупереч умовам укладеного договору, рішенням обласної ради та розпорядженням обласної державної адміністрації, з посиланням на положенням статей 2, 50 Бюджетного кодексу України, статей 509, 525, 526, 530, 598, 610, 625 Цивільного кодексу України, статей 173, 179, 193, 222 Господарського кодексу України.

У справі № 911/1924/18 розглядались позовні вимоги про стягнення основного боргу з відшкодування витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів, обґрунтовані посиланням на обставини, які, на переконання позивача у зазначеній справі, підтверджують факт невиконання відповідачем свого обов`язку щодо відшкодування позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

У справі № 902/417/18 розглядались позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором поставки, укладеним між сторонами, у тому числі основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних, які було обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем у вказаній справі умов укладеного договору поставки та додаткових угод до нього щодо своєчасної та повної оплати за отриманий товар, з посиланням на порушення норм статей 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, що, у свою чергу, відповідно до вимог статей 549, 625 цього Кодексу є підставою для стягнення з відповідача, окрім суми основного боргу, також пені за прострочення платежів, штрафу за прострочення виконання зобов`язань більше 10 днів та відсотків річних відповідно до процентної ставки, визначеної умовами договору.

У справі № 920/85/18 розглядались позовні вимоги про стягнення грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди (збитків), понесеної позивачем у зазначеній справі у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з централізованого спостереження, реагування та обслуговування систем тривожної і охоронної сигналізації, встановлених в магазині, підрозділом Державної служби охорони при МВС України. При цьому наведені вимоги було обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем у вказаній справі своїх обов`язків за договором щодо своєчасного реагування працівниками відповідача на спрацювання систем тривожної і охоронної сигналізації в магазині, який належить позивачу на праві власності, з посиланням на норми статей 611, 623, 901, 906 Цивільного кодексу України, статтю 224 Господарського кодексу України.

У справі № 904/740/18 розглядались позовні вимоги про: зобов`язання відповідачів у наведеній справі підключити житловий будинок до мереж газопостачання, водовідведення та водопостачання; усунення перешкоди у користуванні квартирами шляхом проведення в житловому будинку внутрішньобудинкових мереж газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також встановлення індивідуальних газових котлів у 45 квартирах. Водночас, вказані вимоги було обґрунтовано тим, що відповідачі неналежним чином виконали свої обов`язки замовника будівництва та підрядника за договором про сумісну діяльність у проектуванні і будівництві житлового комплексу в частині створення об`єкта будівництва, здачі належного, готового до використання об`єкта, не усунули наявні недоліки цього майна, що створює перешкоди у його використанні та порушує право власності на майно інших осіб. Станом на час звернення з позовом жодних дій щодо підключення об`єкта будівництва до комунікацій, усунення будівельних недоліків здійснено не було.

У справі № 922/3412/17 розглядались позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, обґрунтовані тим, що відповідач у зазначеній справі, набувши право власності на об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформив та не зареєстрував речові права на цю земельну ділянку, не вносив плату за користування нею, внаслідок чого зберіг в себе безпідставно набуте майно - грошові кошти у розмірі орендної плати.

У справі № 320/5877/17 розглядались позовні вимоги про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу, обґрунтовані тим, що відповідач у наведеній справі є власником об`єктів нерухомості на комунальних земельних ділянках позивача, однак не оформив документів, які посвідчують право користування чи власності земельними ділянками під об`єктами нерухомості, внаслідок чого територіальній громаді заподіяні збитки у вигляді неодержаного доходу.

У справі № 537/4259/15-ц розглядались позовні вимоги про стягнення грошових коштів, сплачених позивачем у зазначеній справі за договором про пайову участь у будівництві житлового будинку, як такі, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави. При цьому наведені вимоги було обґрунтовані тим, що сторонами не погоджені істотні умови вказаного договору, зокрема щодо зазначення його предмету, який неможливо ідентифікувати, оскільки в договорі наведено лише приблизну площу квартири, яка фактично змінилася, а також договір містить приблизну ціну усього житлового будинку, яка не може бути орієнтовною, а повинна бути конкретно визначеною. Позивач у наведеній справі вважав договір не укладеним з цих підстав у зв`язку із чим відповідно до вимог статті 1212 Цивільного кодексу України, просив стягнути отримані відповідачем грошові кошти.

Таким чином, правовідносини у наведених справах, на які посилається заявник, та у справі, що переглядається, не є подібними, оскільки вони відрізняються предметом, підставами позову, а відтак і правовим регулюванням спірних правовідносин чи істотними обставинами, які були встановлені судами і покладені в основу судових рішень. Водночас, різне нормативне регулювання правовідносин у наведених справах та справі, що переглядається, також свідчить про незастосування правових норм, якими керувалися суди при вирішенні цього спору, у справах на які покликається ТОВ НВК СКБ "Таргет".

При цьому Суд звертає увагу, що скаржник, посилаючись на вищевказані справи та відповідні судові рішення, зазначає про неврахування місцевим і апеляційним господарськими судами у цій справі висновків суду касаційної інстанції щодо застосування правових норм, які стосуються обов`язковості виконання договору сторонами, необхідності сторонами виконувати зобов`язання належним чином, загальних підстав відшкодування збитків чи повернення безпідставно набутих коштів (статті 22, 525, 526, 614, 629, 1166, 1212 Цивільного кодексу України, статті 193, 224 Господарського кодексу України), тобто мають загальний характер та можуть бути застосовані господарськими судами у будь-якій справі під час вирішення спору, який пов`язаний із договірними правовідносинами чи поверненням безпідставно збереженого майна. Отже, наведені доводи не можуть вважатися обґрунтованою підставою для подання касаційної скарги в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Що стосується посилання заявника на правові висновки Вищого господарського суду України (у справі № 914/4540/14), то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачає обов`язкове врахування апеляційними судами висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові саме Верховного Суду, а не постанові Вищого господарського суду України, на які помилково посилається скаржник.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначалося вище, згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Отже, доводи скаржника про наявність передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав для подання касаційної скарги є необґрунтованими та такими, що фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, що, відповідно до норм статті 300 Господарського процесуального кодексу України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження після його відкриття не отримала підтвердження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ НВК СКБ "Таргет" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2021 у справі № 927/281/21.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий комплекс СКБ "Таргет", відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді І. С. Берднік

В. Г. Суховий