ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2051/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання І.М. Станкова,

за участю представників сторін:

від позивача: Р.М. Ковальчук

від відповідачів:

1.Управління капітального будівництва Одеської міської ради: не з`явився

2.Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦПРОЕКТ»

на рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2021 (суддя Волков Р.В., м.Одеса, повний текст складено 20.12.2021)

у справі №916/2051/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦПРОЕКТ»

до відповідачів:

1. Управління капітального будівництва Одеської міської ради;

2. Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області

про відновлення становища, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦПРОЕКТ» (далі також ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Управління капітального будівництва Одеської міської ради (далі також відповідач-1), Управління державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області (далі також відповідач-2), в якій просило:

-відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання договору № 75 -19/П про закупівлю підрядних робіт за державні кошти від 08.08.2019, укладеного між ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради, діючим, та зобов`язати Управління капітального будівництва Одеської міської ради виконувати умови договору № 75-19/П від 08.08.2019;

-зобов`язати Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області зареєструвати договір № 75-19/П про закупівлю підрядних робіт за державні кошти від 08.08.2019, укладеного між ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради;

-зобов`язати Управління капітального будівництва Одеської міської ради внести відомості до електронного майданчика Уповноваженого органу про діючий договір № 75-19/П про закупівлю підрядних робіт за державні кошти від 08.08.2019, укладеного між ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що після підписання сторонами договору № 75-19/П про закупівлю підрядних робіт за державні кошти від 08.08.2019, він, як підрядник, приступив до виконання робіт, передбачених договором. За період виконання умов договору Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради (замовником) було сплачено підряднику за частину виконаних підрядних робіт суму у розмірі 1999916,41 грн. В подальшому, 21.10.2020 позивач отримав від Управління капітального будівництва Одеської міської ради листа №02-05/759-04 від 19.05.2020 стосовно необхідності підписання додаткової угоди №3 до укладеного між сторонами договору про продовження строку його дії, плану фінансування, календарного графіку виконання робіт. Позивач, погодившись з такою пропозицією Управління капітального будівництва Одеської міської ради, неодноразово направляв йому підписані екземпляри додаткової угоди №3 та додатків до неї, проте відповідач-1 відмовлявся від отримання кореспонденції позивача. Лише 25.01.2021 Управління капітального будівництва Одеської міської ради отримало листа позивача №424 від 19.01.2021 з підписаними екземплярами додаткової угоди №3 та додатків до неї. Однак, як стало відомо позивачу з сайту «Prozorro», відповідачем-1 розміщено додаткову угоду №3 від 28.01.2021 до договору, якою визначено ціну договору у сумі 1999916,41 грн., термін тривалості виконання робіт визначено серпень грудень 2019 року, викладено у новій редакції додатки до договору, а саме: додаток №1 «Договірна ціна», додаток №2 «Календарний графік виконання робіт», додаток №3 «План фінансування робіт». Також відповідачем-1 розміщено додаткову угоду №4 від 28.01.2021 до договору, відповідно до умов якої договір за взаємною згодою вважається виконаним у зв`язку з виконанням сторонами взятих на себе зобов`язань, сторони майнових та немайнових претензій одна до одної не мають.

Позивач, вказавши на непідписання з його боку додаткових угод №3 та №4 від 28.01.2021, що має наслідком їх неукладеність, а також пославшись на порушення його прав на виконання договору, звернувся до Управління капітального будівництва Одеської міської ради з вимогами про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом визнання договору № 75-19/П про закупівлю підрядних робіт за державні кошти від 08.08.2019 діючим, та зобов`язання внести відомості до електронного майданчика Уповноваженого органу про діючий договір.

Звертаючись з позовною вимогою до Управління державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області, позивач зазначив, що спірний договір повинен бути знову зареєстрований в органах державної казначейської служби, оскільки подані відповідачем-1 додаткові угоди не були оформлені належним чином.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.12.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, заявлених до Управління капітального будівництва Одеської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що:

-під визнанням договору «діючим» мається на увазі лише продовження строку його дії на невизначений строк, оскільки стосовно інших умов договору позивач не зазначає про якісь зміни, але таке продовження терміну дії договору не відповідає вимогам чинного законодавства та принципу свободи волевиявлення сторін. При цьому суд зазначив, що строк дії договору встановлений до 31.12.2020. Продовжити договір на підставі частини п`ятої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, що діяла на час укладення договору) або на підставі частини шостої статті 41 вказаного Закону у діючій редакції, немає можливості, оскільки різниця між ціною договору та сумою, на яку виконано договір, значно перевищує 20 відсотків від загальної суми договору;

-підписання додаткових угод відповідачем-1 в односторонньому порядку за умови відсутності підписів позивача або подальшого схвалення відповідачем цих додаткових угод свідчить про те, що їх не можна вважати укладеними, а тому вони не можуть породжувати будь-які права та обов`язки між сторонами у справі, в тому числі не можуть змінювати умов договору № 75-19/П, що, в свою чергу, виключає необхідність поновлення будь-яких прав, оскільки ніякі права вказаними додатковими угодами не змінювались. З матеріалів справи не вбачається яке саме право позивача порушується відповідачем-1 та що саме зміниться у правах позивача у разі задоволення позову в цій частині. А тому задоволення позовних вимог в цій частині не підпадає під визначення ефективного способу поновлення порушеного права;

-позивач не вказує на наявність заборгованості за виконані роботи, не заявляє вимог щодо внесення змін до договору, не наводить жодного невиконаного договірного зобов`язання з боку замовника, тоді як зобов`язання виконувати умови договору є ефективним способом захисту лише у випадку, коли контрагент ухиляється від виконання договору в цілому або в частині. Щоб зобов`язати виконувати умови договору треба довести факт невиконання цих умов, проте позивач таких фактів не наводить.

У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області зареєструвати договір № 75-19/П про закупівлю підрядних робіт за державні кошти від 08.08.2019 суд відмовив з підстав того, що в матеріалах справи відсутні докази направлення додаткових угод до органів казначейства та докази щодо вчинення органами казначейства будь-яких дій стосовно вказаних додаткових угод та договору взагалі.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

-судом першої інстанції не взято до уваги, що ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ» створено з метою здійснення господарської діяльності, позивач мав на меті виконати роботи, передбачені умовами договору, проте протиправні дії відповідача-1 та порушення ним статті 188 Господарського кодексу України позбавили позивача можливості виконати умови договору;

-місцевий господарський суд, пославшись на положення пункту 10.1. договору стосовно строку його дії до 31.12.2020, не взяв до уваги другу частину речення вказаного пункту договору, якою передбачено, що договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань;

-додаткові угоди №3 та №4 від 28.01.2021 до договору були підписані відповідачем-1 в односторонньому порядку після 31.12.2020, що свідчить про визнання замовником того, що строк дії договору не закінчився та договір продовжує діяти до повного виконання зобов`язань за договором;

-застосування судом частини шостої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», як додаткової підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, є помилковим, виходячи із правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем-1, оскільки вказана норма регламентує можливість замовника закупівлі продовжити строк договору на суму 20 відсотків до проведення нової закупівлі, яка має відбутись у наступному році, тоді як предметом закупівлі за договором № 75-19/П є закупівля підрядних робіт щодо здійснення ремонтно-реставраційних робіт, вказані роботи є разовими та не передбачають щорічних закупівель кожного наступного року за цим предметом закупівлі;

- договір, який замовник вважає в односторонньому порядку виконаним, має бути знову зареєстрованим в Управлінні капітального будівництва Одеської міської ради.

Рух справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів Л.О. Будішевської, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2021 у справі №916/2051/21 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/2051/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

19.01.2022 на адресу суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №916/2051/21.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2021 у справі №916/2051/21; встановлено учасникам справи строк до 08.02.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.

Відзиви на апеляційну скаргу, будь-які заяви чи клопотання до суду апеляційної інстанції не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 розгляд справи №916/2051/21 призначено на 22.02.2022 о 12:00 год.

З огляду на тимчасову непрацездатність головуючого судді Л.В. Поліщук з 15.02.2022 по 25.02.2022, судове засідання у призначений день та час не відбулось.

Суддю зі складу колегії суддів, яка не є суддею-доповідачем, Л.О. Будішевську звільнено з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 17.02.2022 №136/0/15-22 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наказу в.о. голови суду С.І. Колоколова від 18.02.2022 №44-к «Про відрахування зі штату суду судді Будішевської Л.О.».

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Вказаний Указ затверджено Верховною Радою України Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX.

На засіданні 15.03.2022 Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку із звільненням судді зі складу колегії суддів Л.О. Будішевської з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду, 18.03.2022 за розпорядженням керівника апарату суду №338 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2051/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2022 для розгляду справи №916/2051/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 справу №916/2051/21 прийнято до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Л.В. Поліщук, судді: К.В. Богатир, С.В. Таран.

Водночас, у зв`язку з загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись статтею 3 Конституції України, статтею 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, враховуючи положення Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, наказом в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2022 №6-ОД «Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових справ до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

З урахуванням викладеного, дата судового засідання судом апеляційної інстанції в ухвалі від 21.03.2022 не визначалась.

На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX), Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України та продовженням воєнного стану в Україні, наказом голови Південно-західного апеляційного господарського суду №10-ОД від 13.05.2022 «Про особливий режим роботи Південно-західного апеляційного господарського суду» визнано таким, що втратив чинність наказ №6-ОД від 28.02.2022, яким зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях; рекомендовано учасникам судових проваджень розгляд скарг, заяв, клопотань здійснювати дистанційними засобами зв`язку при реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд», на офіційну електронну адресу суду , з дотриманням вимог щодо підписання документу електронним цифровим підписом, засобами поштового зв`язку, у тому числі АТ «Укрпошта», брати участь у розгляді судових справ дистанційно у режимі відеоконференцзв`язку шляхом подання до суду відповідного клопотання.

Враховуючи викладене вище, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2022 розгляд справи №916/2051/21 призначено на 21.06.2022 об 11:00 год.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи в судовому засіданні, яке відбулось 21.06.2022, оголошено перерву до 26.07.2022 о 10:00 год., про що присутній представник позивача був повідомлений під розписку.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 постановлено розглянути апеляційну скаргу ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2021 у справі №916/2051/21 у розумний строк. Повідомлено Управління капітального будівництва Одеської міської ради та Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про дату, час та місце проведення наступного судового засідання.

В судове засідання, яке відбулось 26.07.2022, з`явився представник позивача, який надав пояснення, відповідно до яких підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі у повному обсязі.

Представника Управління капітального будівництва Одеської міської ради О.В. Дементьєву протокольною ухвалою суду від 26.07.2022 не було допущено до участі у справі з підстав відсутності у неї повноважень на представництво цієї юридичної особи у судовому процесі.

Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлене належним чином, проте не скористалось своїм право участі в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

08.08.2019 між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради (замовником) і Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦПРОЕКТ» (підрядником) укладено договір №75-19/П про закупівлю підрядних робіт за державні кошти (надалі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого підрядник зобов`язався виконати роботи, зазначені у проектно-кошторисній документації, а замовник прийняти від підрядника завершені роботи та оплатити їх, за наявності бюджетних коштів на рахунку замовника.

У пункті 1.2. договору сторонами визначено найменування робіт: 454553000-7 - Капітальний ремонт і реставрація. Ремонтно-реставраційні роботи фасаду та покрівлі будівлі, розташованої в історичній частині м.Одеси за адресою: м.Одеса. вул.Преображенська, 23 ріг вул.Садової (пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення). Кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт вказані у проектно-кошторисній документації.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що ціна договору становить 16199923,10 грн. (шістнадцять мільйонів сто дев`ятсот дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять три гривні 10 коп.), у т.ч. ПДВ 2699,98718 грн., у тому числі:

-на 2019 рік 15000,00000 тис. грн., у т.ч. ПДВ 2500,00000 тис. грн.;

-на 2020 рік 1199,92310 тис. грн., у т.ч. ПДВ 199,98718 тис. грн.

Ціна договору визначається у додатку №1 «Договірна ціна».

Погоджена договірна ціна є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 3.2. ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником підряднику виконаних робіт, на підставі підписаних сторонами довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 (пункт 4.1. договору).

Фінансування робіт об`єкта здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету згідно із додатком №3 «План фінансування робіт» (пункт 4.2. договору).

Термін тривалості виконання робіт на об`єкті: серпень 2019 року грудень 2020 року. Роботи повинні проводитися згідно із додатком №2 «Календарний графік виконання робіт». Строк виконання робіт на об`єкті може бути продовжено відповідно до п. 4 ч. 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 та до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із частиною першою статті 1, частиною першою статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, що була чинною станом на дату укладення договору) договір про закупівлю договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари. Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим законом.

Згідно із статтею 638 Цивільного Кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору згідно Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України є: умови про предмет договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України), умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості (частина четверта статті 180 Господарського кодексу України); ціна договору (частина третя статті 180 Господарського кодексу України); строк дії договору, яким є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. (частини третя, сьома статті 180 Господарського кодексу України); умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Відповідно до частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (стаття 846 Цивільного кодексу України).

За умовами частин першої та другої статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Отже, підписуючи спірний договір, позивач був вправі розраховувати на оплату виконаних ним робіт, тоді, як відповідач-1, в свою чергу, вправі розраховувати, що роботи буде виконано вчасно, якісно та у повному обсязі.

Однак матеріалами справи підтверджується виконання робіт лише у грудні 2019 року на суму 1999916,41грн., про що свідчать акти № 1 та № 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року (форма КБ-2в) та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3).

Такий обсяг є значно меншим, аніж сторони передбачали умовами договору, а саме - пунктом 3.1 договору сторони встановили здійснити фінансування виконаних робіт у 2019 році на суму 15000000,00грн., при цьому календарний графік виконання робіт (додаток 2 до договору) вказує на обов`язок позивача розпочати роботи ще у серпні 2019 року.

21.10.2020 ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ» отримало від Управління капітального будівництва Одеської міської ради листа №02-05/759-04 від 19.05.2020, в якому управління, пославшись на відсутність фінансування бюджетом м. Одеси об`єкту, передбаченого укладеним між сторонами договором №75-19/П від 08.08.2019, зазначило про направлення на адресу ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ» додаткової угоди з відкоригованими термінами дії договору, плану фінансування та графіку виконання робіт (у 2-х екземплярах) (т.1 а.с. 70).

Надіслана на адресу позивача листом №02-05/759-04 від 19.05.2020 додаткова угода суду не надана, а тому є неможливим встановити її зміст.

10.11.2020 ТОВ «УКРСПЕЦПРОЕКТ» супровідним листом №387/1 від 10.11.2020 направило на адресу Управління капітального будівництва Одеської міської ради підписані позивачем екземпляри додаткової угоди №3 до договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти №75-19/П, плану фінансування та календарного графіку виконання робіт, за змістом яких:

-ціна договору становить 16199923,10 грн., у тому числі:

на 2019 рік 1999,91641 тис. грн.,

на 2020 рік 0,00000 тис. грн.,

на 2021 рік 14200,00669 тис. грн.;

-термін тривалості робіт на об`єкті: серпень 2019 року грудень 2021 року;

-строк дії договору: з моменту його підписання і до 31.12.2021 та до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (т.1 а.с. 71-72).

Згідно із листом кур`єрської служби «СПЕЦКУР`ЄР» №01 від 11.01.2021 відправлення №28727 від 10.11.2020 (в якому направлявся лист №387/1 від 10.11.2020) на адресу Управління капітального будівництва Одеської міської ради (м.Одеса, вул.Комітетська, 10а) не доставлено у такі дати виходу кур`єра: 25.11.2020, 30.11.2020, 08.12.2020, 17.12.2020, 30.12.2020, 04.01.2021, у зв`язку із відмовою отримувача від отримання відправлення (т.1 а.с. 73-74).

21.01.2021 позивач супровідним листом №424 від 19.01.2021 повторно надіслав засобами поштового зв`язку підписані ним екземпляри додаткової угоди №3 до договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти №75-19/П, плану фінансування та календарного графіку виконання робіт на адресу Управління капітального будівництва Одеської міської ради, які ним отримано 25.01.2021 (т.1 а.с. 79-83).

Натомість замовником на сайті «Prozorro» було розміщено дві додаткові угоди від 28.01.2021 №3 та №4, підписані лише зі сторони Управління капітального будівництва Одеської міської ради.

Так, як вбачається із додаткової угоди №3 від 28.01.2021, у зв`язку з коригуванням проектно-кошторисної документації та згідно із результатами виконаних робіт за договором, відповідно до пункту 3.2. статті ІІІ «Ціна договору», сторони домовились:

1)перший абзац пункту 3.1. статті ІІІ «Ціна договору» викласти у наступній редакції: «Ціна договору становить 1999,91641 тис. грн., у т.ч. ПДВ 333,31940 грн., у тому числі:

-на 2019 рік - 1999,91641 тис. грн., у т.ч. ПДВ 333,31940 тис. грн.;

-на 2020 рік 0,00000 тис. грн., у т.ч. ПДВ 0,00000 тис. грн »;

2)перший абзац пункту 5.1. статті V «Виконання робіт» викласти у наступній редакції: «Термін тривалості виконання робіт на об`єкті: серпень грудень 2019 року».

Також додатковою угодою №3 від 28.01.2021 викладено у новій редакції додаток №1 «Договірна ціна», додаток №2 «Календарний графік виконання робіт», додаток №3 «План фінансування робіт».

У додатковій угоді №4 від 28.01.2021 зазначено, що у зв`язку з виконанням сторонами взятих на себе зобов`язань, договір про закупівлю підрядних робіт за державні кошти №75-19/П від 08.08.2019 за взаємною згодою вважається виконаним; сторони майнових та немайнових претензій одна до одної не мають.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів передбачено у статті 188 Господарського кодексу України, відповідно до частин першої третьої якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Приписами частини першої статті 205 Цивільного кодексу України унормовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина перша статті 207 Цивільного кодексу України).

За змістом частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, встановила, що жодна із додаткових угод до договору, якими встановлювалися різні строки його дії, різні строки виконання робіт та різна ціна договору, не була підписана обома сторонами, тоді як будь-які угоди за підписом лише однієї сторони не свідчать про досягнення між сторонами згоди та виникнення між ними взаємних прав та обов`язків.

Також, як вірно вказав суд першої інстанції, не може розглядатися листування у даній справі і як доказ досягнення згоди сторін на зміну умов договору, яке припускається шляхом обміну, наприклад, листами без підписання єдиного документа обома сторонами.

Таким чином, сторонами не було досягнуто згоди про внесення змін до договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти №75-19/П від 08.08.2019.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, вказує на те, що обставини щодо підписання Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради в односторонньому порядку додаткових угод, якими внесено суттєві зміни до договору, порушують його права як підрядника за договором, у зв`язку з чим просить відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання договору діючим та зобов`язати відповідача-1 виконувати умови договору.

Колегія суддів зазначає, що у кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/7164/19.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України. Разом з тим, цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у відповідних статтях, оскільки не існує вичерпного переліку правовідносин, види яких, в свою чергу, постійно розширюються, змінюються, трансформуються.

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, суди повинні зважати і на його ефективність в контексті статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вирішуючи питання щодо обраного позивачем способу захисту шляхом заявлення вимоги про визнання договору діючим, колегія суддів керується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 05.10.2021 у справі № 904/4644/20, відповідно до якої Цивільним та Господарським кодексами України, іншими законодавчими актами не передбачено можливості захисту прав та/або інтересів особи у такий спосіб, як визнання договору діючим. До того ж, вказана вимога за своєю правовою природою є вимогою про визнання (встановлення) юридичного факту (тобто факту, який має юридичне значення), у вигляді визнання договору діючим, а підтвердження (визнання) чи, навпаки, непідтвердження факту не є належним способом судового захисту прав та/або законних інтересів і не може здійснюватися як результат розгляду відповідної позовної вимоги.

Крім того, заявлені позивачем позовні вимоги в частині визнання договору діючим не є й ефективними, оскільки, по-перше, підписання додаткових угод Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради в односторонньому порядку за умови відсутності підписів позивача або подальшого схвалення ним цих додаткових угод свідчить про те, що їх не можна вважати укладеними, а тому вони не можуть породжувати будь-які права та обов`язки між сторонами у справі, в тому числі не можуть змінювати умов договору № 75-19/П, що, в свою чергу, виключає необхідність поновлення будь-яких прав, оскільки ніякі права вказаними додатковими угодами не змінювались, про що було правильно зазначено судом першої інстанції. А по-друге, судове рішення про визнання договору діючим неможливо виконати в примусовому порядку.

Окрім того, у позовній заяві позивач не вказує на наявність заборгованості за виконані роботи, не заявляє вимог щодо внесення змін до договору, не наводить жодного невиконаного договірного зобов`язання з боку відповідача-1. Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Разом з цим, зобов`язання виконувати умови договору є ефективним способом захисту лише у випадку, коли контрагент не виконує договір в цілому або в частині, тоді як позивачем у позовній заяві не наведено обставин невиконання відповідачем умов договору і які саме умови договору повинен виконати відповідач-1.

За таких обставин вимоги позивача в частині визнання договору діючим та зобов`язання відповідача-1 виконувати умови договору задоволенню не підлягають.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання Управління державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області зареєструвати договір та зобов`язання Управління капітального будівництва Одеської міської ради внести відомості до електронного майданчика Уповноваженого органу про діючий договір, як похідних вимог від позовної вимоги про визнання договору діючим, також слід відмовити у зв`язку з відмовою у задоволенні первісної вимоги.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, суд апеляційної інстанції керується висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вказане судове рішення слід залишити без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦПРОЕКТ» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2021 у справі №916/2051/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.07.2022.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран