УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

21.07.2022Справа № 911/945/22

За заявою Приватного акціонерного товариства «ВГП» (43020, м. Луцьк, вул. Г. Гонгадзе, 25)

Про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (03039, м. Київ, пр. Науки, 8) заборгованості у розмірі 100 943, 78 грн

Суддя Бондаренко - Легких Г. П.

Без виклику представників.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ВГП» звернулось до Господарського суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» заборгованості з оплати поставленого в листопаді-грудні 2021 товару у розмірі 100 943, 78 грн за Договором поставки №12548К від 01.06.2014.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2022 у справі №911/945/22 заяву Приватного акціонерного товариства «ВГП» №144 від 21.06.2022 (вх. №863/22 від 27.06.2022) про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» грошових коштів із доданими до неї матеріалами передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду міста Києва.

14.07.2022 матеріали справи №911/945/22 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про видачу судового наказу у справі №911/945/22 передано на розгляд судді Бондаренко-Легких Г. П.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу заявника на положення ч. 2 ст. 12 ГПК України, відповідно до яких наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Отже, до заяви про видачу судового наказу, за умовами частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає форму і зміст заяви про видачу судового наказу, повинні бути додані, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Разом з тим, згідно пунктів 1, 2, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно положень ч. 4, 6, 7 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Суд констатує, що заяву про видачу судового наказу було підписано та подано до Господарського суду Київської області представником заявника - адвокатом Остапук І. І, на підтвердження повноважень якої було надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №865 від 02.12.2016 та ордер серії ВЛ №031162 від 21.06.2022, що виданий на підставі Договору про надання правової допомоги №б/н від 21.06.2022. Належним чином засвідчену копію Договору про надання правової допомоги до заяви про видачу судового наказу не подано.

За відсутності в матеріалах заяви копії договору про надання правової допомоги, Суд дійшов висновку, що адвокат наділений повноваженнями, перелік яких визначений ст. 20 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», наділення адвоката будь - якими іншими повноваження доданими до матеріалів справи документами не підтверджено.

Стаття 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не визначає серед професійних прав адвоката права підпису заяви про видачу судового наказу, вказана норма наділяє адвоката повноваженнями лише щодо складання заяв та їх подання, при цьому, відсутні підстави ототожнювати наведене формулювання із наданням адвокату права підписувати заяви в рамках наказного провадження тощо.

Крім того, частинами 2 та 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Суд констатує, що ордер серії ВЛ №031162 від 21.06.2022 виготовлений друкарським способом з приміткою про те, що типова форма ордера затверджена рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36.

Разом з тим, рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції» вирішено визнати таким, що втратило чинність Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, крім Додатка № 1 до Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, та пункту 18 Положення, які діють до 01 січня 2022 року.

Додатком №1 до Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року була затверджена типова форма ордера виготовлена друкарським способом, яка діяла до 01.01.2022.

Рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції» вирішено дозволити адвокатам України в строк до 01 січня 2022 року використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону. Типова форма ордеру, виготовлена друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, діє після 01 січня 2022 року до закінчення повноважень адвоката у конкретній справі (провадженні).

Таким чином з 01.01.2022 адвокати повинні використовувати типову форму ордера, що встановлена Положенням про про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 із подальшими змінами (надалі - Положення) та генерується через особистий кабінет адвоката на офіційному веб-сайті НААУ.

Так, згідно п. 2-6 Положення - ордер на надання правової допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (зразок в Додатку 1). Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Бланки ордерів, згідно затвердженої типової форми, генеруються у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України www.unba.org.ua слідуючи командам системи.

За таких обставин, ордер серії ВЛ №031162 від 21.06.2022, що виготовлений друкарським способом згідно типової форми ордера, що затверджена рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 №36 (яка дозволялась до використання до 01.01.2022) не є належним доказом, що підтверджує повноваження представника, який підписав заяву про видачу судового наказу.

Отже, представником позивача, відповідно до статті 60 ГПК України та п. 2 ч. 3 ст. 150 ГПК України, не було надано документів, що підтверджують його повноваження на підписання заяви про видачу судового наказу (Договору про надання правової допомоги та ордеру встановленої форми). Враховуючи вказане, Суд дійшов висновку, що повноваження представника, який підписав заяву не підтверджені.

Як вбачається з доданих до заяви документів, 01.06.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО», як покупцем, та Публічним акціонерним товариством «ВГП», як постачальником, укладено договір поставки №12548К, за умовами пункту 2.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар на підставі замовлення останнього та у відповідності до специфікації, а покупець зобов`язується прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах погоджених сторонами у цьому договорі.

Заявник вважає, що станом на дату подачі заяви (24.06.2022 - згідно календарного штемпеля на конверті) загальна заборгованість боржника з оплати поставленого товару в листопаді-грудні 2021 становить 100 943, 78 грн, крім того, заявник стверджує, що договір поставки діяв між сторонами до 31.12.2021 та сторони не здійснювали його пролонгації.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заявник зазначає, що сума заборгованість розрахована з урахуванням часткової сплати боржником заборгованості. Також, на підтвердження суми заборгованості заявник подає, Акт звірки взаємних розрахунків між сторонами станом на 31.12.2021, згідно якого заборгованість боржника на 31.12.2021 становила 378 876, 44 грн. Втім, платіжного доручення чи виписки з банківського рахунку заявника на підтвердження проведених між сторонами розрахунків до дати подачі заяви, а відтак підтвердження наявності у боржника заборгованості у сумі, що визначені в заяві, заявник всупереч п. 4 ч. 2 ст. 150 ГПК України до суду не подає.

Додаткового, суд зазначає, що згідно п. 12.1. Договору - договір набуває чинності з 01.06.2014 і діє до 31.12.2014 включно.

До заяви про видачу судового наказу були надані Додаткові угоди, якими сторони вносили зміни до п. 12.1. розділу 12 Договору щодо дії договору та фактично продовжували дію договору на наступні роки. Згідно Додаткової угоди №б/н від 30.03.2020 до Договору сторони дійшли згоди внести зміни до п. 12.1. розділу 12 Договору та викласти його в наступній редакції: «Даний договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до « 31» грудня 2020 р. включно, а в частині зобов`язань, що залишились не виконаними на вказану дату - до повного виконання таких зобов`язань сторонами».

Додаткову угоду до Договору, якою підтверджено наявність між сторонами договірних відносин на 2021 рік матеріали заяви не містять, так само заявник не вказує, що договір був автоматично продовжений на 2021 рік на підставі п. 12.4. Договору згідно якого якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору, визначеному пунктом 12.1. Договору жодна зі сторін не висловить в письмовій формі свій намір припинити дію Договору, даний Договір вважається продовженим на наступний рік. Крім того, суд вважає, що такі факти мають бути встановлені судом під час розгляду справи в позовному провадженні з дослідженням доказів, що підтверджують заявлені вимоги, оскільки в силу п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України, під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявником не дотримано вимог ст. 150 ГПК України та не доведено належними та допустимими доказами безспірність вимог до боржника, із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, зокрема, до заяви про видачу судового наказу не додано усіх достатніх, належних та допустимих доказів, що б підтверджували обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а заява про видачу судового наказу підписано неуповноваженою особою.

Згідно з частини 2 статті 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

У зв`язку з вище наведеним, суд дійшов висновку про наявність підстав до відмови у видачі судового наказу, що передбачені п. 1, 2, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст.152 ГПК України).

При цьому суд зазначає, що, в силу приписів ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

У відповідності до ст. 147, 148, 150, 152, 153, 154 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному акціонерному товариству «ВГП» у видачі судового наказу за заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» заборгованості у розмірі 100 943, 78 грн.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому законодавством України порядку.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких