РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.06.2022Справа № 910/9907/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея компані»

товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс»

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Людмила Володимирівна

про скасування державної реєстрації, припинення права власності, визнання недійсними договорів, витребування майна з чужого незаконного володіння,

Представники:

від позивача Кирилкін Р.О.

від ТОВ «Офіс сервіс люкс» Щербак Є.М.

обставини справи:

Заклад вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея компані» (відповідача-1) та товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» (відповідача-2) про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.02.2020, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Алтея компані» та товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс»;

- скасування державної реєстрації права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані» на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. «Н», блок «А», загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00;

- визнання недійсним договору іпотеки від 18.02.2020, серія та номер: 330, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Людмилою Володимирівною;

- скасування державної реєстрації іпотеки на нерухоме майно, запис про іпотеку 35540679 від 18.02.2020;

- скасування державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно, запис про обтяження 35540841 від 18.02.2020;

- витребування з чужого незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея компані» нерухомого майна, а саме: будівлі літ. «Н», блок «А», загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Суд своєю ухвалою від 09.07.2021 відкрив провадження у справі № 910/9907/21, постановив розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

До закінчення підготовчого провадження позивач змінив предмет позову, подавши відповідну заяву (т. 3 а.с. 2-4). Предмет позову сформовано позивачем в такій редакції :

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38074926 від 10.11.2017, прийняте Дідичуком Ігорем Анатолійовичем, Київська філія комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», м. Київ;

- скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. «Н», блок «А», загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що складається з будівлі літ. «Н», блок «А», номер запису про право власності: 23311264, за товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс»

- припинити право власності товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» на нерухоме майно;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18.02.2020 серії та номер: 330, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Людмилою Володимирівною;

- визнати недійсним договір іпотеки від 18.02.2020 серії та номер: 330, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Людмилою Володимирівною;

- витребувати з чужого незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея компані» нерухоме майно, а саме: будівлю літ. «Н», блок «А», загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, на користь позивача.

Вимога про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38074926 від 10.11.2017, що прийнята державним реєстратором Дідичуком Ігорем Анатолійовичем, ґрунтується на ряді підстав. Зокрема, на підставі оскаржуваного рішення було зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Офіс сервіс люкс» нерухоме майно - будівля літ. «Н», блок «А», загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корп. 1. Реєстрація права власності мала місце в порядку звернення стягнення на майно, яке на підставі договору іпотеки № 24-47/-08/04 забезпечувало виконання позивачем своїх зобов`язань перед публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ КБ «Хрещатик»). Позивач вважає, що:

- всупереч вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку» йому не було надіслано вимогу про виконання порушеного зобов`язання. Вимога ПАТ КБ «Хрещатик» від 15.05.2017 позивачу не була вручена, оскільки ОСОБА_4, яка її отримала, не була уповноважена позивачем на отримання кореспонденції;

- розмір права вимог за кредитними договорами, що набуло ТОВ «Офіс сервіс люкс» до позивача за кредитними договорами, становить 26 000 000 грн, що не відповідає розміру, вказаному у вимозі ПАТ КБ «Хрещатик» - 78 319 759,42 грн;

- відсутність звіту оцінки спірного майна на час звернення стягнення та реєстрації права на нього. Обов`язкову наявність такого звіту позивача обґрунтовує приписами ст. 37 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Інші вимоги позивача (про скасування державної реєстрації права власності на майно, про визнання недійсними договору купівлі-продажу, договору іпотеки, про припинення права власності та про витребування майна з чужого незаконного володіння) є похідними від вимоги визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38074926 від 10.11.2017.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» (відповідач-2) відхилило позовні вимоги. Заперечення ґрунтуються на такому:

- вимогу, надіслану ПАТ КБ «Хрещатик» 15.05.2017, отримано позивачем 17.05.2017, підтвердженням чого є накладна 3848573 кур`єрської служби ТОВ «ТЕКС Україна». Вимогу отримала ОСОБА_4., яка є начальником оргвідділу позивача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» набуло право вимоги в цілому за договором іпотеки і частину права вимоги в розмірі 26 000 000 грн за кредитними договорами до позивача, і, оскільки розмір його вимог охоплюється розміром, що містить вимога від 15.05.2017, закон не вимагає надсилання новим кредитором повторної вимоги. Крім того, на думку товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс», дії позивача, які пов`язані з неправомірним вилученням запису про обтяження спірного майна і подальшим відчуженням його (09.11.2017 наказом Міністерства юстиції України № 3525/5 скасовано відповідні рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень) надавали право ТОВ «Офіс сервіс люкс», відповідно до приписів ч. 3 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», звернути стягнення на предмет іпотеки без попереднього повідомлення позивача;

- чинна станом на 10.11.2017 редакція Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 61), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (з послідуючими змінами та доповненнями) не передбачала надання державному реєстратору відомостей про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності. Втім, оцінка майна предмета іпотеки на момент переходу права власності проводилась. Так, згідно із звітом оцінювача ТОВ «Аналітичний центр Дробнова» ОСОБА_1 №171021-1 від 21.10.2017, замовленого Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», оціночна вартість будівлі визначена в розмірі 6 085400,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея компані» у відзиві (т. 2 а. с. 83-94) зазначило, що є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, що унеможливлює витребування цього майна на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України. Крім того є безпідставними посиланнями позивача на те, що майно вибуло з його власності поза його волею, оскільки позивач є боржником та іпотекодавцем у спірних правовідносинах і був обізнаний про наслідки невиконання зобов`язань за кредитними договорами.

Суд своєю ухвалою від 30.07.2021 вжив заходів забезпечення позову та заборонив товариству з обмеженою відповідальністю «Алтея компані» та товариству з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» та будь-яким іншим третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в заставу, іпотеку та оренду, у тому числі заборонити змінювати властивості вказаного майна, його вид, форму, якість комплектність, здійснювати його перебудову, поділ, тощо, щодо такого майна: нерухоме майно, зареєстроване за товариством з обмеженою відповідальністю «Алтея компані», а саме: будівлі літ. «Н», блок «А», загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Позивач подав клопотання про зупинення провадження у справі (т. 2 а.с. 146-155) до вирішення іншої справи № 910/10440/19 за позовом Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея компані» про скасування запису та відновлення реєстрації права власності.

Суд відмовив, про що 06.09.2021 постановив протокольну ухвалу.

Під час розгляду справи до суду надійшло ряд заяв та клопотань. Зокрема:

- позивач подав клопотання про зупинення провадження у справі (т. 3 а.с. 27-30) до вирішення іншої справи № 910/10440/19 за позовом Закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея компані» про скасування запису та відновлення реєстрації права власності, та справи № 910/15089/21 за позовом Закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та припинення права власності на нерухоме майно. Для зупинення заявник просив застосувати приписи п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

Суд відмовив у задоволенні клопотання, про що на місці 04.10.2021 постановив протокольну ухвалу. Відмовляючи в задоволенні цього клопотання суд виходив з того, що заявником не наведені обставини неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 910/10440/19 та справи № 910/15089/21, що є необхідною умовою такого зупинення в силу п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України;

- товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» подало клопотання про отримання показань свідка ОСОБА_2 (т. 3 а.с. 96-101), ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 102-105), ОСОБА_4 (т. 3 а.с. 106-118) та ОСОБА_5 (т. 3 а.с. 132-135).

Суд відмовив у задоволенні клопотання, про що на місці 01.11.2021 постановив протокольну ухвалу. Запропонований механізм отримання показань свідків суперечить врегульованій процесуальним законом процедурі доказування. Такий доказ як показання свідка викладається у письмовій заяві останнього (ст. 88 ГПК України), і, оскільки обов`язок надання доказів покладається на сторін і учасників процесу (ч. 3 ст. 74 ГПК України), суд не наділений компетенцією отримання таких заяв;

- товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» подало клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експерта Фраймовича Л.В. № 439/11/2109 від 06.11.2019 про те, що підпис від імені ОСОБА_4 , зображення якого міститься в графі «Підпис одержувача Одержав. Претензій не маю.» у технічній копії накладної № 3848573 кур`єрської служби товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКС Україна» про вручення від 17.05.2017 про одержання вимоги від 15.05.2017 № 2-2/112415 про погашення боргу за кредитними договорами, виконаний самою ОСОБА_4 .

Вирішуючи клопотання про долучення до матеріалів справи цього висновку експерта суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Водночас, за приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

В рішенні у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року ЄСПЛ вказав, шо ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та звернутися до вищої інстанції про його перегляд. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль правосуддя.

Право на справедливий судовий розгляд також включає базове право на подання доказів, що відображається у практиці і рішеннях ЄСПЛ.

Зокрема відхиляючи скаргу відповідно до ст. 6 параграфу 1 Конвенції ЄСПЛ вказав, що заявнику була надана можливість приймати участь у змагальних процесах, йому була надана можливість на різних стадіях проваджень надавати аргументи і докази (Garcia Ruiz v. Sраіп (Гарсіа Руїз проти Іспанії) [ВП], параг. 29).

Сторонам повинна бути надана можливість подати будь-які докази, необхідні для успіху скарги («Clinique des Асасіаs аnd Оthers v. Fгапсе» (Клінік дез Акація та інші проти Франції), парагр. 37).

Завданням Суду відповідно до Конвенції є визначення справедливості провадження загалом, враховуючи порядок прийняття доказів («ЕІsholz v. Gегmапу» (Ельсгольц проти Німеччини), параг. 66).

Процесуальні правила щодо збирання доказів та їх подання до суду не повинні призводити до того, що сторона не матиме змоги практично та ефективно реалізувати права, які гарантує ст. 6 Конвенції («Ходорковський та Лебедєв проти Росії» (Khodorkovskiy and Lebedev v. Russia), п. 731, та «Матиціна проти Росії» (Маtytsina v. Russia) п. 187).

Європейський суд у параграфі 38 у рішенні від 01.07.2003 року у справі «Суомінен (Suominen) проти Фінляндії» зазначив: Суд вважає, що заявниця була позбавлена можливості здійснити своє право на справедливий судовий розгляд у зв`язку з відмовою національного суду прийняти представлені нею докази. Це вбачається з того, що апеляційний суд відхилив прохання заявниці про розгляд її доказів на тій підставі, що їх необхідно було представити районному суду і що заявниця не довела, що їй не було дозволено або що вона не мала можливості це зробити. Таким чином, мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Європейський суд у рішеннях від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. Fгапсе», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України» наголосив, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури.

З огляду на викладене, суд долучив до матеріалів вищевказаний висновок експерта, про що на місці 01.11.2021 постановив протокольну ухвалу;

- позивач подав клопотання про витребування у товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» оригіналу накладної товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКС Україна» № 3848573 (т. 3 а.с. 81-82).

Суд своєю ухвалою від 18.10.2021 витребував у товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» оригінал накладної товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКС Україна» № 3848573 для огляду в судовому засіданні.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» у письмових поясненнях зазначив, що у нього відсутній оригінал накладної товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКС Україна» № 3848573. Натомість у товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» є копія накладної № 3848573 кур`єрської служби товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКС Україна» про вручення 17.05.2017 письмової вимоги університету «Україна», що ідентична скан-копії накладної № 3848573 кур`єрської служби товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКС Україна», яка 10.11.2017 завантажена в електронному вигляді для реєстраційної справи щодо нерухомого майна реєстратором Дідичуком І.А.;

- Дідичук Ігор Анатолійович подав заяву про залучення до участі у справі третьою особою на стороні товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс», яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (т. 3 а.с. 221).

Суд відмовив в задоволенні клопотання про що на місці 13.06.2022 постановив протокольну ухвалу;

- товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» 13.12.2021 подало заяву свідка Дідичук Ігор Анатолійович з клопотанням про поновлення строку на подання доказу. Суд прийняв до розгляду цей доказ. Приймаючи цей доказ суд керувався тими ж мотивами, на підставі яких прийнято висновок експерта Фраймовича Л.В. № 439/11/2109 від 06.11.2019. Крім того суд виходить з того, що заява свідка Дідичука Ігоря Анатолійовича складена 10.12.2021, що унеможливлювало її подання стороною у строк, встановлений для подачі відзиву.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» подало заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності (т. 3 а.с. 154-157).

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

25 березня 2015 року вищий навчальний заклад «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» (попередня назва позивача) шляхом укладення з публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» договору № 9 про внесення змін до договору іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008 (далі - Договір іпотеки), яким сторони виклали цей Договір у новій редакції, передав ПАТ КБ «Хрещатик» у іпотеку нерухоме майно - будівлю загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що складаються з будівлі літ. «Н», блок «А», загальною площею 3495 кв.м. (далі - Майно, Будівля, Предмет іпотеки).

Майно надано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань позивача перед ПАТ КБ «Хрещатик» за такими кредитними договорами:

№ 40-47/4-07 від 26.06.2007 із залишком кредитної заборгованості у сумі 21947355 грн.;

№54/47/4-07 від 10.08.2007 із залишком кредитної заборгованості у сумі 6283033 грн;

№ 24-47/1-08/1 від 04.06.2008, що укладений в межах генерального договору № 24-47/1-08/G від 04.06.2008, із залишком заборгованості 17532190 грн;

№ 58-47/1-13 від 24.12.2013, що укладений в межах генерального договору № 24-47/1-08/G від 04.06.2008, з діючим лімітом кредитування у сумі 11633000 грн.

Будівля площею 3495 кв.м. в м. Київ, вул. Львівська, буд. 23 належала позивачу і передавалась в іпотеку зі всіма її приналежностями. У Договорі іпотеки зазначено, що вартість Предмета іпотеки згідно з експертною оцінкою від 18.06.2014 становила 113462030 грн (п. 1.4 Договору іпотеки), а його заставна вартість за домовленістю сторін становить 57845500 грн (п. 1.5 Договору іпотеки).

За умовами п. 1.7 Договору іпотеки при невиконанні іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених цією іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки відповідно до Законів України «Про заставу», «Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», а також відповідно до цього договору.

У випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених цією іпотекою, а також в інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому Законами України «Про заставу», «Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», та відповідно до умов договору (п. 3.4.5 Договору іпотеки).

Згідно з п. 4.1 Договору іпотеки іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань, забезпечених цією іпотекою, вони не будуть виконані, а також у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, передбачених цим договором, та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні договору, виявляться недостовірними та (або) недійсними.

Одним із способів задоволення вимог іпотекодержателя, визначених Договором іпотеки (п. 4.3 Договору іпотеки), є прийняття у власність предмета іпотеки в рахунок погашення зобов`язань, забезпечених іпотекою. У випадку прийняття іпотекодержателем предмету іпотеки у власність це застереження вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя і є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя чи третіх осіб на нерухоме майно (п. 4.4 Договору іпотеки).

02 жовтня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» стало кредитором щодо частини права вимог за кредитними договорами № 40-47/4-07 від 26.06.2007, № 54/47/4-07 від 10.08.2007, № 24-47/1-08/1 від 04.06.2008 та № 58-47/1-13 від 24.12.2013, що укладений в межах генерального договору № 24-47/1-08/G від 04.06.2008, а також отримало право вимоги за договором іпотеки № 24- 47/1-08/04 від 12.06.2008.

Зокрема, 02 жовтня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор плюс» (первісний кредитор) та товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» (новий кредитор) уклали договір № 02/10-17/2 про відступлення частини прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває частину права вимоги первісного кредитора до позичальника - вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», в розмірі зазначеному у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржник, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника або інших осіб, до яких перейшли обов`язки божника за кредитними договорами: № 24-47/l-08/G - генеральний договір та кредитними договорами в рамках генерального договору № 24-47/1-08/1 від 04.06.2008 та № 58-47/1-13 від 24.12.2013, а також № 40-47/4-07 від 26.06.2007 та № 54-47/4-07 від 10.08.2007, договором іпотеки № 24- 47/1-08/04 від 12.06.2008 з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору, що були укладені між боржником та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик».

У договорі № 02/10-17/2 про відступлення частини прав вимоги (п. 2) зазначено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» (новий кредитор) у день укладення договору набуває частину прав кредитора за основними договорами в розмірі, визначеному згідно з умовами цього договору, включаючи право вимагати належного виконання боржником зобов`язань за основними договорами, сплати боржником грошових коштів за основиною заборгованістю, сплати процентів, передачі боржником забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основним договором.

Відповідно до цього ж пункту 2 договору № 02/10-17/2 про відступлення частини прав вимоги право вимоги товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор плюс» до вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» передано публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» за договором № 2017/2-Ю.

Додатком № 1 до договору № 02/10-17/2 визначено, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги кредитора за основними договорами в загальному розмірі 26000000,00 грн, в тому числі, сплати грошових коштів за прострочену заборгованість у розмірі 15143362,39 грн, прострочені відсотки у розмірі 10266229,14 грн, нараховані відсотки станом на 22.09.2017 у розмірі 589408,47 грн, прострочені комісії у розмірі 12000,00 грн, нараховані комісії у розмірі 1000,00 грн.

Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору 25000000 грн.

Також 02.10.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор плюс» (первісний іпотекодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» (новий іпотекодержатель) укладено договір № 01/1017/3 про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права вимоги за Договором іпотеки, а новий іпотекодержатель приймає це відступлення.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.5 договору № 02/1017/3 про відступлення прав вимоги від 12.10.2017 укладення цього договору є правовою підставою для заміни сторони іпотекодержателя за іпотечним договором та переходу (відступлення) від первісного іпотекодержателя до нового іпотекодержателя всього комплексу прав та обов`язків іпотекодержателя за іпотечним договором. Новий іпотекодержатель набуває у повному обсязі права іпотекодержателя за іпотечним договором з моменту укладення цього договору.

04 жовтня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор плюс» та товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» уклали договір №1 про внесення змін до договору № 02/1017/3 від 02.10.2017 про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки.

Правомірність цих правочинів була предметом дослідження у справі № 910/974/18, у якій рішенням суду відмовлено у позові щодо їх недійсності.

Поняття зобов`язання та підстави його виникнення наведені у ст. 509 ЦК України, за якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договір є однією з підстав виникнення зобов`язань.

Суб`єктами зобов`язання, які є одними із елементів зобов`язання, є його сторони: управомочена сторона - кредитор, та зобов`язана сторона - боржник.

У зобов`язанні може відбутись заміна сторін. При цьому предмет і зміст зобов`язання не змінюються, а права та обов`язки особи, яка з нього вибуває, переходять до особи, яка замість неї вступає до зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою

Отже, передання кредитором своїх прав іншій осіб за правочином є однією з підстав заміни кредитора у зобов`язання (п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України).

Правове регулювання заміни кредитора на підставі правочину здійснюється статтями 512-519 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України), які поширюються на всі види зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Виходячи з того, що майнові права є самостійним об`єктом цивільних прав (ст. 177 ЦК України), норми про відступлення права вимоги містять додаткові правила до тих положень, що закріплені у нормах про правочин, за яким первісний кредитор відступає своє право вимоги новому кредитору, і мають перед ними пріоритет. З огляду на це, відступлення права вимоги можуть втілюватись у різні цивільно-правові договори - купівлі-продажу, міни, дарування права вимоги, факторингу тощо.

При цьому, предметом вимоги може бути право вимоги, яке не існує на момент передачі, але виникне у кредитора у майбутньому.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на його зміст, у зв`язку з чим останній наділений правом висувати проти нового кредитора ті заперечення, які він мав проти первісного (ст. 518 ЦК України). З огляду на це закон не вимагає згоди боржника на заміну кредитора. Винятком з цього правила є випадки, які встановлені договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України).

За приписами ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Отже, з 02 жовтня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» стало кредитором щодо позивача за кредитними договорами № 24-47/1-08/1 від 04.06.2008, № 58-47/1-13 від 24.12.2013, № 40-47/4-07 від 26.06.2007 та № 54-47/4-07 від 10.08.2007 на суму 26000000,00 грн, та іпотекодержателем за Договором іпотеки.

10.11.2017 державний реєстратор Київської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Дідичук Ігор Анатолійович прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38074926.

На підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором внесено запис № 23311264 про право власності ТОВ «Офіс сервіс люкс» на об`єкт нерухомості - будівлю літ. «Н», блок «А», загальною площею 3495 кв.м. що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корпус 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00. Підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П.; договір про відступлення частини прав вимоги №02/10-17/2 від 02.10.2017, видавник: ТОВ «ФК «Фактор плюс»; договір №1 від 04.10.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В.; вимога ПАТ КБ «Хрещатик» № 2-2/11/2415 від 15.05.2017.

Вимога публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» № 2-2/11/2415 від 15.05.2017 адресована позивачу як боржнику за простроченими зобов`язаннями за кредитними договорами № 40-47/4-07 від 26.06.2007, № 54/47/4-07 від 10.08.2007, № 24-47/1-08/1 від 04.06.2008 та № 58-47/1-13 від 24.12.2013. Цей документ містить розрахунок заборгованості за кожним з цих договорів станом на 12.05.2017, загальний розмір якої складає 78319729,42 грн, вимогу про погашення цього боргу протягом 30 днів з дня його отримання, та попередження, що в разі її незадоволення публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» розпочне стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки.

18.02.2020 товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея компані» та товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, який 18.02.2020 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. за реєстровим номером 329.

18.02.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на нерухоме майно за товариством з обмеженою відповідальністю «Алтея компані», запис 35534222 внесено на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51185748 від 18.02.2020.

Цього ж дня (18.02.2020), відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору іпотеки від 18.02.2020, товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея компані» передала Майно в іпотеку товариству з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс».

Оскільки всі заявлені вимоги позивача ґрунтуються на правомірності рішення від 10.11.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38074926, суд, виходячи з наведених позивачем підстав позову, зазначає, що предметом дослідження у цій справі є дії, на підставі яких мало місце така реєстрація.

Досліджуючи ці обставини суд дійшов до таких висновків.

Іпотека, відповідно до Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV (далі - Закон), це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Підставами для звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 33 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є позасудовим врегулюванням (ст. 36 Закону). Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Статтею 37 Закону передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Як зазначено судом вище, одним із способів задоволення вимог іпотекодержателя, визначених Договором іпотеки (п. 4.3 Договору іпотеки), є прийняття у власність предмета іпотеки в рахунок погашення зобов`язань, забезпечених іпотекою. У випадку прийняття іпотекодержателем предмету іпотеки у власність це застереження вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя і є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя чи третіх осіб на нерухоме майно (п. 4.4 Договору іпотеки).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІV (далі - Закон № 1952-ІV).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-ІV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

В редакції ст. 18 Закон № 1952-ІV станом на листопад 2017 року державна реєстрація прав проводилась в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 ст. 18 Закон № 1952-ІV).

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2015 за № 1127 (далі - Порядок), згідно з пунктом 6 якого (у редакції, чинній станом на 10.11.2017) державна реєстрація прав проводилась за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Відповідно до п. 10 Порядку під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор виготовляє електронні копії оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, поданих заявником для державної реєстрації прав, шляхом їх сканування та долучає до відповідної заяви.

Пунктом 61 Порядку (у редакції, чинній станом на 10.11.2017) передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Державний реєстратор не вправі вимагати від заявника документи, які не передбачені цим Порядком.

Отже, вказаний перелік документів є вичерпним і в цьому переліку станом на 10.11.2017 були відсутні відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності. Розширення переліку документів мало місце шляхом внесення постановою Кабінету Міністрів України № 189 від 26.02.2020 зміни до п. 61 Порядку, які зобов`язали подавати державному реєстратору, поряд з іншими документами, відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації. Водночас, ці зміни не мають зворотної дії в часі, а тому бути застосовані для визначення правомірності рішення від 10.11.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38074926.

З огляду на це прийняття 10.11.2017 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38074926, за відсутності відомостей про вартість Предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, не є порушенням Закону № 1952-ІV .

Врегульована ст. 37 Закону дія механізму відшкодувати іпотекодавцю перевищення вартості предмета іпотеки не вичерпується виключно реєстрацією майна, а тому наявність у іпотекодержателя обов`язку відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя не зумовлювало виникнення у іпотекодержателя обов`язку здійснення оцінки предмета іпотеки для такої реєстрації.

Вирішуючи питання доведеності факту надсилання та отримання позивачем вимоги № 2-2/11/2415 від 15.05.2017 (далі - Вимога) суд виходить з аналізу доводів позивача щодо заперечення отримання вимоги, та наданих ТОВ «Офіс сервіс люкс» доказів зворотного (отримання).

На підтвердженням надсилання Вимоги ТОВ «Офіс сервіс люкс» надало копію накладної кур`єрської служби ТОВ «ТЕКС Україна» № 3848573. Це є письмовий доказ, який за приписами ч. 2 ст. 91 ГПК України може бути поданий у копії. Оригінал цього документу відсутній у ТОВ «Офіс сервіс люкс», водночас, його існування підтверджене ТОВ «ТЕКС Україна» (електронний лист останнього (т. 2 а.с. 45), що адресований ТОВ «Офіс сервіс люкс»), а також показами свідка Дідичука Ігоря Анатолійовича (т. 3 а.с. 239-240), який зазначив, що йому, як реєстратору, ТОВ «Офіс сервіс люкс» подало для реєстрації права оригінали Вимоги з накладною ТОВ «ТЕКС Україна» від 17.05.2017 (дата отримання Вимоги відповідно до накладної). Можливість прийняття в цій частині показів свідка Дідичука Ігоря Анатолійовича як доказу не суперечить ч. 2 ст. 87 ГПК України. Зокрема, за приписами ч. 1 ст. 87 ГПК України, показання свідка - це повідомлення йому про обставини, які мають значення для справи. Частина друга цієї норми не передбачає можливість встановлення на підставі показань свідків обставин, які відображаються у відповідних документах. Покази свідка Дідичука Ігоря Анатолійовича не стосуються встановлення змісту накладної ТОВ «ТЕКС Україна» № 3848573, що б могло мати місце виключно шляхом її дослідження, а стосуються встановлення факту надання оригіналу цього документу для реєстрації права на майно.

З огляду на це у суду відсутні сумніви щодо існування накладної кур`єрської служби ТОВ «ТЕКС Україна» № 3848573, а тому копію цього документу суд приймає як доказ.

У накладній № 3848573 вказано, що Вимогу отримала 17.07.2017 ОСОБА_4.

Відповідно до наказу позивача від 11.12.2017 у 2017 році посада ОСОБА_4 - начальник відділу організаційної роботи та контролю. Позивачем ця обставина не спростована. Крім того на сайті позивача за посланням https://uu.edu.ua/nolozhennya_pro_pidrozdili_ta_posadovi_ instructsii (Стартова Університет > Нормативні документи > Положення про підрозділи та посадові інструкції працівників у вільний доступ розміщено документ «Положення про Відділ організаційної роботи і контролю». Згідно з розділом 4 (Головні функції) цей відділ здійснює реєстрацію та облік кореспонденції, яка надійшла на адресу університету та розсилку її виконавцям, контроль за проходженням документів у структурних підрозділах університету.

Саме ОСОБА_4 як начальник відділу організаційної роботи і контролю позивача завірила всі додатки до позову у цій справі.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Стаття 79 ГПК України закріпила в господарському процесі стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 Конвенції). Конвенція та практика ЄСПЛ є джерелом права (ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Співставляючи наведені вище обставин суд вважає, що заперечення позивача в неотриманні Вимоги, яке полягає у відсутності у ОСОБА_4 повноважень на таке отримання, є менш вірогідним у порівнянні з наведеними товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс» фактами протилежного. Ці факти полягають у наділенні ОСОБА_4 посадовим функціоналом забезпечити реєстрацію та облік кореспонденції, а також її участь у документообігу позивача. Наполягаючи на відсутності у ОСОБА_4 повноважень позивач не наводить даних про те, чому вони відсутні, та дані про уповноважену особу. Водночас, покладаючи на ОСОБА_4 право засвідчувати копії документів, що подаються до суду, тобто здійснювати документообіг позивача, заперечуючи право ОСОБА_4 на отримання кореспонденції, що є складовою документообігу, позивач діє суперечливо і не добросовісно. Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Для суду є очевидно, що ОСОБА_4. отримала Вимогу, і, отримуючи її, вона виконувала інструкції позивача. Вказане свідчить про те, що Вимога отримана позивачем.

Доводи позивача про те, що для реєстрації права на Предмет іпотеки вимагається надсилання вимоги новим кредитором (ТОВ «Офіс сервіс люкс»), суперечать інституту заміни кредитора у зобов`язанні. Внаслідок заміни кредитора предмет і зміст зобов`язання не змінюється, і дії, вичинені до такої заміни, є обов`язковими для сторін. Права і обов`язки сторони, яка вибуває з зобов`язання, переходять до особи, яка замість неї вступає, у тому числі і права звернути стягнення внаслідок незадоволеної вимоги.

Вправо вимоги, яке позивач набув за кредитними договорами № 24-47/1-08/1 від 04.06.2008, № 58-47/1-13 від 24.12.2013, № 40-47/4-07 від 26.06.2007 та № 54/47/4-07 від 10.08.2007 (26000000,00 грн), охоплюється наведеним у Вимозі розміром, що свідчить про те, що така вимога є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

З огляду на викладене вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38074926 від 10.11.2017, прийняте Дідичуком Ігорем Анатолійовичем, Київська філія комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», м. Київ, задоволенню не підлягають.

Оскільки, як зазначено вище, інші вимоги позивача (про скасування державної реєстрації права власності на майно, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, договору іпотеки, про припинення права власності та про витребування майна з чужого незаконного володіння) є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38074926 від 10.11.2017, відсутність підстав для задоволення останньої є підставою для відмови у позові в цілому.

Внаслідок необґрунтованості позову суд не розглядає заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» у позові до товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея компані» та товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс сервіс люкс».

Покласти судові витрати на заклад вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна».

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2021.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 21.07.2022.

Суддя С. А. Ковтун