РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.07.2022Справа № 910/3538/22

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (вул. Ярославів Вал, б. 13/2, літера «Б», м. Київ, 01054; адреса для листування: 03038, м. Київ, вул. Лінійна, 17) до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС ПАРК» (03039, місто Київ, вул. Ізюмська, будинок 5-Б), 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКСІ РЕНТ» (вул. Пироговського, б. 14, корпус 4, м. Київ, 03110), 3) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКСІ ТАКСІ» (вул. Пироговського, б. 14, корпус 4, м. Київ, 03110), 4) Фізичної особи-підприємця Вовка Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 ; фактична адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення 58767,42 грн.

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.05.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС ПАРК» (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКСІ РЕНТ» (далі - відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКСІ ТАКСІ» (далі - відповідач-3) та Фізичної особи-підприємця Вовка Олександра Михайловича (далі - відповідач-4) про стягнення з відповідачів як солідарних боржників заборгованості у розмірі 58767,42 грн, з яких: 17627,75 грн - прострочена заборгованість за лізинговими платежами, 37399,70 грн - штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, 3739,97 грн - штраф за припинення доступу лізингодавця до обладнання спостереження за рухомими об`єктами.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу №220111-13/ФЛ-Ю-А від 11.01.2022 та враховуючи, що зобов`язання відповідача-1 були забезпечені порукою, позивач вважає, що наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд:

- накласти арешт на майно та грошові кошти відповідачів у розмірі ціни позову - 58767,42 грн та судового збору - 2481,00 грн;

- заборонити відповідачам вчиняти дії по вивезенню за кордон всіх автомобілів, що належать на праві власності ТОВ «Бест Лізинг» і передані в користуванням відповідачам;

- заборонити виїзд за кордон Вовку Олександру Михайловичу, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС ПАРК» було укладено договір фінансового лізингу №220111-13/ФЛ-Ю-А від 11.01.2022 (далі - договір фінансового лізингу). З метою забезпечення зобов`язань відповідачем-1 за договором фінансового лізингу, 11.01.2022 між позивачем, відповідачем-1 та: Товариством з обмеженою відповідальністю «ОКСІ РЕНТ» (надалі відповідач-2, поручитель-1) було укладено договір поруки №220111-1/П, Товариством з обмеженою відповідальністю «ОКСІ ТАКСІ» (надалі відповідач-3, поручитель-2) було укладено договір поруки №220111-2/П та з Фізичною особою-підприємцем Вовком Олександром Михайловичем (надалі відповідач-4, поручитель-3) було укладено договір поруки №220111-3/П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2022 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2022 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачам у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Також, відповідача було попереджено, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Так, співвідповідачами копію ухвали суду від 17.05.2022 було отримано, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 010 вручено відповідачу 1 - 24.05.2022; відправлення № 029 вручено відповідачу 2 - 20.05.2022; відправлення № 037 вручено відповідачу 3 - 20.05.2022; відправлення № 045 вручено відповідачу 4 - 24.05.2022.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 2,3,4 не подано відзиву на позов, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

06.06.2022 від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначає, що заборгованість Лізингоодержувача (Відповідача-1) виникла виключно через обставини непереборної сили - через військову агресію російської федерації на території України та введення воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Такі обставини спричинили різкий спад попиту на послуги перевезень пасажирів у таксі (що є основним видом діяльності Відповідача-1) та припинення діяльності у Києві та Київській області сервісу компанії Uber (основного партнера Відповідача-1), через що поїздки у таксі на цій території стали недоступними.

Окрім того відповідач 1 вважає, що нарахування штрафу у розмірі 37 399,70 грн є надмірно великим порівняно з тим, що збитків ненаданням такого формального звіту Позивачу Відповідачем-1 взагалі не нанесено, в матеріалах справи не міститься доказів зворотного, а також просив у зв`язку з продовженням строку дії воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого відповідним Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX просить суд відстрочити виконання рішення до припинення воєнного стану в Україні.

З врахуванням вищевикладеного, відповідач 1 просить зменшити розмір штрафу, нарахованого на підставі п.5.2.1 Договору, до 50 (п`ятдесяти) гривень 00 копійок, в іншій частині позовних вимог Позивачу відмовити та відстрочити виконання рішення до моменту припинення воєнного стану в Україні.

Співвідповідачі 2, 3, 4 відзив на позовну заяву не надали.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частинами першою та другою ст. 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

З огляду на вказані приписи ГПК України, оскільки відповідачі 2, 3, 4 не скористалися своїм правом на подання відзиву відповідно до частини першої ст. 251 ГПК України, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів частини дев`ятої ст. 165 ГПК України та частини другої ст. 178 ГПК України.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

11.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» (далі - позивач, лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС ПАРК» (далі відповідач, лізингоодержувач) уклали договір фінансового лізингу №220111-13/ФЛ-Ю-А (далі - договір лізингу).

За умовами п. 1.1 Договору лізингу, Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування Об`єкт (надалі - "Об`єкт лізингу"), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення Договору наведені в Додатку «Специфікація» (надалі - "Специфікація"), а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на Об`єкт лізингу згідно умов цього Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг.

Відповідно до положень п.2.2 Загальних умов Договору лізингу усі платежі за Договором Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у Число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов, а також інших положень цього Договору (зокрема, з врахування коригування згідно п.2.2.1 Загальних умов Договору лізингу) та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості Об`єкта лізингу; винагороду (комісію) Лізингодавцю за отриманий у лізинг Об`єкт лізингу з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.2.1, 2.7-2.9, 3.5 Загальних умов Договору лізингу.

Лізингоодержувач сплачує лізингові платежі відповідно до п.2.1.7, згідно з яким число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається згідно п.2.1.7.1 Загальних умов Договору.

Відповідно до п.2.1.7.1 Загальних умов Договору лізингу числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання Акту (Наприклад: дата підписання Сторонами Акту - 04 лютого 2021 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 24 лютого 2021 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Згідно з п.2.4 Загальних умов Договору лізингу, якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню.

Відповідно до п.2.1.8. Загальних умов Договору лізингу період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання Акту.

Відповідно до п.2.1.6. Загальних умов Договору лізингу акт - це акт приймання-передачі об`єкту лізингу в лізинг.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та передав в користування Лізингоодержувачу Об`єкт лізингу на підставі підписаного 13.01.2022р. Сторонами акту приймання-передачі майна.

Таким чином, відповідно до п.2.1.7.1 Загальних умов Договору лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний був сплачувати чергові лізингові платежі 02 числа кожного місяця (наприклад: 02 лютого 2022 року; 02 березня 2022 року; 02 квітня 2022 року; 02 травня 2022 року; 02 червня 2022р.; 02 липня 2022 р. і т.д.) в розмірі, визначеному в Графіку сплати лізингових платежів (з врахування коригування згідно п.2.2.1 Загальних умов Договору лізингу), тобто: періоди лізингу №1 - 02.02.2022р.; №2 - 02.03.2022р., №3 - 02.04.2022р., №4-02.05.2022р., №5 -02.06.2022р. і т.д.).

Відповідач не виконував належними чином свої зобов`язання за договором лізингу, внаслідок чого з 02.03.2022 року за ним виникла заборгованість другий період лізингу розмірі 17 627,75 грн.

Станом на дату розгляду справи в суді відповідач не погасив 17 627,75 грн боргу.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в розмірі 17 627,75 грн належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачами не спростований.

Згідно п. 5.2.1. Загальних умов Договору лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний щомісяця (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення попереднього місяця) письмово інформувати Лізингодавця про стан та адресу базування Предмета лізингу шляхом направлення Лізингодавцю звіту у формі встановленою Додатком «Довідка» до Договору та фото Спидометра та всіх чотирьох сторін (а у разі повідомлення/направлення інформації про пошкодження додатково надавати фото пошкоджень з декількох ракурсів та фото після усунення таких пошкоджень). В разі настання з Об`єктом лізингу пошкоджень та/або викрадення, Лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 24 годин з моменту настання таких подій, письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це Лізингодавця шляхом направлення йому звіту у формі, встановленій Додатком «Довідка» до Договору. У разі недотримання умов цього пункту Лізингоодержувач сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 10 (десяти) відсотків Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу, за кожен випадок. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу) протягом строку дії Договору, та для зручності Сторін визначається як 10 (десять) відсотків від розміру Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу.

Проте як стверджує позивач, відповідач -1, порушуючи умови Договору лізингу, не здійснив таке інформування за січень місяць 2022 року.

Пунктом 2.1.5 Загальних умов Договору визначено, що Остаточна загальної вартості Об`єкта лізингу -вартість Об`єкта лізингу, вказана в Акті або в останньому по даті акті коригування вартості Об`єкта лізингу, направленому Лізингодавцем.

Остаточна загальна вартість Об`єкта лізингу згідно акту прийому-передачі майна від 13.01.2022р. становить 373997,00 грн.

Таким чином відповідач-1 повинен сплатити 37 399,70 грн штрафу (373 997 грн (вартість майна)* 10% * 1= 37 399,70 грн.

Окрім цього, відповідно до п. 5.3. Загальних умов Договору Лізингоодержувач протягом п`яти днів з дати отримання Об`єкта лізингу, встановлює та надає Лізингодавцю доступ до пристрою спостереження за рухомими об`єктами системи стільникового зв`язку GSM-900/1800 (в т.ч. з радіомодулем, з GPS-приймачем тощо) в т.ч. за типом навігаційної системи GPS+LBS - надалі Обладнання, та не має право його скасовувати до моменту отримання права власності на Об`єкт лізингу. У разі припинення доступу Лізингодавця до Обладнання до моменту переходу права власності на Об`єкт лізингу, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 1% від Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу, за кожен випадок такого порушення).

Сторони дійшли згоди, що скріншот екрану комп`ютера, з відмовою в доступі Лізингодавцю є достатнім підтвердженням порушення даного пункту та надає Лізингодавцю вважати, що Лізингоодержувач порушив умови п. 5.3. Загальних умов та скасував доступ до Обладнання Лізингодавця.

Відповідач- 1, у порушення вищевказаного пункту договору, скасував доступ Позивачу до пристрою -спостереження, у підтвердження чого позивачем долучено скріншот екрану комп`ютера станом на 31.03.2022 року.

Таким чином відповідач-1 повинен сплатити 3 739,97 грн штрафу (373 997 грн (вартість майна)* 1% * 1= 3 739,97 грн.

З метою забезпечення зобов`язань Відповідача-1 за Договором лізингу, 11.01.2022 року між Позивачем, Відповідачем-1 та:

- ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ " ОКСІ РЕНТ " (надалі - Відповідач-2, Поручитель -1) було укладено договір порукич№220111-1/П, (надалі - Договір поруки;

- ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ " ОКСІ ТАКСІ " (надалі - Відповідач-2, Поручитель -1) було укладено договір поруки №220111-2/П (надалі - Договір поруки;

- Фізичною особою-підприємцем Вовком Олександром Михайловичем (надалі - Відповідач-4, Поручитель -3), було укладено договір поруки №220111-3/П (надалі - Договір поруки.

Згідно умов п. 2 Договору поруки Відповідач-2, 3, 4 зобов`язались відповідати перед Позивачем за виконання Відповідачем-1 усіх грошових зобов`язань за Договором лізингу в повному обсязі, в т.ч.:

- за сплату Позивачу лізингових платежів;

- сплату Позивачу санкцій (неустойки, штрафів, пені, інших санкцій), процентів річних, збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на Відповідача-1 відповідно до умов Договору лізингу та/або чинного законодавства України.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, вказані вище кошти підлягають стягненню солідарно з відповідачів.

С клопотання заявленого відповідачем 1 про зменшення розміру штрафу, нарахованого на підставі п.5.2.1 Договору, до 50 (п`ятдесяти) гривень 00 копійок, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

В той час у справі № 910/3538/22 відсутні обставин такої очевидної не співмірності заявлених до стягнення штрафу.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідачем 1 штраф у розмірі 37 399,70 грн було нараховано за січень місяць у зв`язку з нездійсненням інформування позивача за січень місяць 2022 року.

А відтак, суд дійшов висновку про відмову відповідачеві 1 у задоволенні вищевказаного клопотання.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про відстрочення виконання рішення до припинення воєнного стану, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За частинами 1, 3 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до положень статті 331 ГПК України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вищенаведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі №908/1884/19.

Враховуючи зазначене вище, оцінивши обґрунтування заявника, суд дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи не підтверджують наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять неможливим його виконання у розумінні частини 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Недостатність чи відсутність коштів у відповідача, не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких виконання судового рішення можна розстрочити.

Так, у відповідності до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, посилання відповідача про критичне зниження попиту на послуги Відповідача-1 та відсутність у місті Києві та Київській області достатнього забезпечення паливно-мастильними матеріалами, постійна загроза життю та здоров`ю працівників) та перебування підприємства у простої, а також неможливість релокації бізнесу саме через ненадання Позивачем Відповідачу-1 дозволу на перетин кордону Об`єктів лізингу, які є основним засобом ведення його господарської діяльності, не є достатньою підставою для звільнення від виконання господарського зобов`язання та розстрочення виконання рішення суду.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Водночас заявником, у розумінні наведених вище приписів законодавства, не обґрунтовано в чому полягає виключність обставин, якими він обґрунтовує свою вимогу щодо розстрочення виконання рішення.

Також Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони, якою у даному випадку є позивач.

Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

З огляду встановлені вище судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд не вбачає правових підстав для відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/3538/22.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Пункт 3 частини другої ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Частиною першою ст. 77 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача-1 як на особу, внаслідок неправомірних дій якої виник спір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС ПАРК» (03039, місто Київ, вул. Ізюмська, будинок 5-Б, ), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКСІ РЕНТ» (вул. Пироговського, б. 14, корпус 4, м. Київ, 03110, ), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКСІ ТАКСІ» (вул. Пироговського, б. 14, корпус 4, м. Київ, 03110, ), Фізичної особи-підприємця Вовка Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 ; фактична адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» (вул. Ярославів Вал, 13/2, літ. Б, м. Київ, 01054, код 33880354) 58 767 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот шістдесят сім) грн 42 коп. з яких: 17 627 (сімнадцять тисяч шістсот двадцять сім) грн 75 коп. - прострочена заборгованість за лізинговими платежами, 37 399 (тридцять сім тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн. 70 коп. - штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, 3 739 (три тисячі сімсот тридцять дев`ять) грн. 97 коп. - штраф за припинення доступу до Лізингодавця до Обладнання спостереження за рухомими об`єктами.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС ПАРК» (03039, місто Київ, вул. Ізюмська, будинок 5-Б, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» (вул. Ярославів Вал, 13/2, літ. Б, м. Київ, 01054, код 33880354) 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. судового збору.

4. Відмовити відповідачу 1 в клопотанні про відстрочення виконання рішення до припинення воєнного стану, а також в клопотанні про зменшення розміру штрафу, нарахованого на підставі п.5.2.1 Договору, до 50 (п`ятдесяти) гривень 00 копійок.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 25.07.2022.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ