ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.07.2022 Справа №905/24/22

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Васильєвій О.М., розглянувши матеріали господарської справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення коштів в розмірі 12030 грн 91 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення коштів в розмірі 12030 грн 91 коп., з яких: 11080,00 грн основного боргу; 93,80 грн 3% річних; 321,32 грн інфляційних втрат; 535,79 грн пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору на надання послуг з перевезення пасажирів №258 від 17.06.2021.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/24/22 за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 02.03.2022 року.

23.02.2022 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній визнає заборгованість в сумі 11 080,00 грн, проте заперечує проти стягнення штрафних санкцій.

02.03.2022 судове засідання у справі №905/24/22 не відбулось у зв`язку з введенням воєнного стану, постійними обстрілами міста Харкова та веденням активних бойових дій на території Харківської області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.06.2022 відкладено судове засідання по справі №905/24/22 та зазначено, що після усунення обставин та поновлення діяльності суду у звичайному режимі, наявності можливості безпечного відправлення правосуддя та відновлення доступу до приміщення суду, а також при відновленні можливості забезпечити реалізацію сторонами їх прав, сторони буде проінформовано та повідомлено про дату, час та місце проведення судового засідання додатково відповідною ухвалою суду.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.07.2022 призначено судове засідання по справі №905/24/22 на 21.07.2022. Явка сторін визнана необов`язковою.

18.07.2022 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

У судове засідання 21.07.2022 представники позивача та відповідача не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» (Виконавець, позивач) та Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (Замовник, відповідач) було укладено договір на надання послуг з перевезення пасажирів №258 (далі - Договір).

Предметом Договору є послуги спеціалізованих автомобільних перевезень пасажирів за кодом CPV за ДК 021:20-8, а саме послуги з перевезення працівників ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (25 місць для сидіння) відповідно дго виробничих потреб ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Виконавець зобов`язаний перевозити пасажирів за маршрутом ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» - с. Новоукраїнка (п.п. 1.1-1.2 Договору).

За змістом п. 1.3 Договору Виконавець і Замовник підводять підсумки виконання умов цього Договору шляхом підписання актів виконаних робіт за розрахунковий період. Розрахунковий період 1 календарний місяць.

Пунктом 3.1 сторони погодили, що за надання послуг, передбачених Договором, Замовник сплачує Виконавцю 49 200,00 грн., в т.ч. ПДВ 8200,00 грн.

Виконавець зобов`язаний надати Замовнику два еземпляри Акта приймання-передачі виконаних послуг, підписаного Виконавцем не пізніше 3 числа місяця наступного за звітним. Якщо такий день місяця припадає на вихідний день, то акт оформлюється останнім робочим днем, що передує вихідному. До акту надається вся необхідна первісна шляхова документація, підписана уповноваженим представником замовника на об`єкті. Замовник протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання Акту приймання-передачі виконаних послуг, при відсутності зауважень, зобов`язаний прийняти надані Послуги шляхом підписання Акту приймання-передачі. У разі, якщо останній день припадає на вихідний день, то акт надається в останній робочий день, що передує вихідному (п.4.1.11 Договору).

Відповідно до п.4.3.1 Договору Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Оплата здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту підпиання Сторонами акту приймання-передачі послуг, за звітний місяць та одержання рахунку на оплату, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця. Розмір плати за послуги перевезення пасажирів визначається згідно підписаного розрахунку, складеного Виконавцем, та підписаного акту виконаних робіт (п.п. 5.2-5.3 Договору).

Цей Договір набирає чинності з 21.06.2021 і діє до 04.07.2021, а в частині виконання зобов`язань до повного і належного їх виконання Сторонами (п. 9.2 Договору).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплений печатками підприємств.

30.06.2021 та 13.07.2021 сторонами Договору №258 було підписано Акти надання послуг №121 на суму 13120,00 грн та №193 на суму 36080,00 грн.

Окрім того, разом з Актами надання послуг Замовником були отримані рахунки на оплату №72 від 30.06.2021 та №77 від 13.07.2021.

Проте, відповідач свої зобов`язання виконав частково на суму 38 120,00 грн., що підтверджується наступними доказами:

- платіжним дорученням №1448 від 05.07.2021 на суму 13120,00 грн.;

- платіжним дорученням №4142 від 05.08.2021 на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням №4318 від 27.08.2021 на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням №1776 від 11.09.2021 на суму 5000,00 грн.

Таким чином, позивачем надано послуги з перевезення пасажирів за Договором №258 на суму 49 200,00 грн., а відповідачем було здійснено оплату в розмірі 38 120,00 грн.

За твердженнями позивача, що визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву, різниця 11080,00 грн так і не була оплачена.

09.11.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» було направлено відповідачу претензію №480/21 щодо невиконання умов договору, з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 11080,00 грн.

Оскільки вищезазначена претензія була залишена без відповіді та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 12030 грн 91 коп., з яких: 11080,00 грн основного боргу; 93,80 грн 3% річних; 321,32 грн інфляційних втрат; 535,79 грн пеня.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також умовами Договору на надання послуг з перевезення пасажирів №258 від 17.06.2021.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 902 Цивільного кодексу України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором №258 від 17.06.2021 належним чином, надав передбачені договором послуги, а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується Актами надання послуг №121 від 30.06.2021 та №193 від 13.07.2021.

Проте, в порушення умов договору та закону, відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати виконаних робіт не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 11080,00 грн.

Будь-яких документів на підтвердження відсутності заборгованості відповідач до матеріалів справи не надав, доводи позивача не спростував, у зв`язку із чим вимоги позивача в частинні стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 11080,00 грн. є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з порушенням строку виконання відповідачем грошових зобов`язань, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України заявлені до стягнення 3% річних за період з 12.09.2021 по 23.12.2021 на суму боргу 11080,00 грн в розмірі 93,80 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Перевіривши розрахунок Позивача за період з 12.09.2021 по 23.12.2021, господарський суд встановив, що позивачем неправильно визначено періоди нарахування.

За змістом п. 5.2 Договору оплата здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту підписання Сторонами акту приймання-передачі послуг, за звітний місяць та одержання рахунку на оплату, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця.

Датою підписання Акту надання послуг №193 є 13.07.2021, отже строк оплати послуг з перевезення пасажирів є таким, що настав - 12.09.2021. Оскільки ця дата припадає на вихідний день, враховуючи приписи ч.5 ст. 254 ЦКУ, останнім днем строку оплати є перший робочий день 13.09.2021.

Тому суд вважає, що правомірним та обґрунтованим є нарахування 3% річних за період з 13.09.2021 по 23.12.2021.

Здійснивши розрахунок відсотків в межах періоду з 13.09.2021 по 23.12.2021, судом встановлено, що сума 3% річних за цей період складає 92,89 грн.

Отже, позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 92,89 грн.

Також, за порушення грошових зобовязань по Договору №258. позивачем нараховано інфляційні втрати за період з вересня по листопад на суму боргу 11080,00 грн в розмірі 321,32 грн.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 по справі №910/13071/19 дійшов висновків, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Оскільки на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Суд перевіривши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок інфляційних втрат за зобов`язаннями, які виникли у період з вересня по листопад 2021 року, встановив, що фактичний розмір інфляційних втрат складає 324,39 грн, але позивачем заявлена менша сума 321,32 грн., що не суперечить вимогам чинного законодавства та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 12.09.2021 по 23.12.2021 у сумі 535,79 грн.

Відповідно до статті 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Разом з тим, як вбачається зі змісту укладеного між сторонами Договору №258, умовами останнього не передбачено стягнення пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а тому позов в цій частині заявлений безпідставно і задоволенню не підлягає.

Щодо заперечення відповідача проти стягнення штрафних санкцій, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем підприємства, суд зазначає наступне:

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Із положень статей 230, 233 ГК України та статей 549, 551 ЦК України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення інфляційних втрат та 3% річних не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення коштів в розмірі 12030 грн 91 коп - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (85670, Донецька обл., м.Вугледар, вул. Магістральна, б.4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» (85700, Донецька обл., м.Волноваха, вул. Шевцової, б.26; ) заборгованість в сумі 11080,00 грн., 3% річних в сумі 92,89 грн.; інфляційні втрати в сумі 321,32 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 2168,73 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 21.07.2022 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення Господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов