ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2022 Справа № 917/386/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Михатило А.В., розглянувши справу № 917/386/22

за позовом Фізичної особи - підприємця Суховерхова Юрія Анатолійовича, АДРЕСА_1

до Управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, вул. Стрітенська, 19, м. Полтава, 36020

про стягнення 107 732,63 грн

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Полтавської області 21.04.2022 надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця Суховерхова Юрія Анатолійовича до Управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради про стягнення 107 732,63 грн заборгованості з оплати виконаних проектних робіт згідно договором №10/1 на розробку проектної документації на об`єкт: "Капітальний ремонт внутрішньоквартальних проїзних доріг житлового будинку за адресою Соборний майдан №15 у місті Полтава" від 27.03.2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати переданої за актом здачі-приймання виконаних робіт проектної документації.

Позивач також заявив до відшкодування 2 481,00 грн витрат на сплату судового збору та 3 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 27.04.2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167,184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

12.05.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (з додатками) (вх. № 3017), відповідно до якого останній просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відзиві відповідачем зазначено, що твердження позивача про виконання ним робіт не відповідає дійсності, акт здачі-приймання робіт від 06.07.2021 та проектна документація в Управлінні відсутні, акт здачі-приймання робіт від 06.07.2021 не відображався в регістрах бухгалтерського обліку Управління; спірний акт датований 06.07.2021, тобто на цю дату повинні були бути виконані всі роботи, проте надалі сторони уклали додаткову угоду № 2 від 13.09.2021, що ставить під сумнів факт виконання робіт у дату акту; відповідач має сумніви у справжності та достовірності наданих до справи документів, що може свідчити про факт їх підробки або зловживання службовим становищем (а. с. 45 - 48).

Відповідно до прохальної частини відзиву відповідач просив вирішити питання щодо подальшого розгляду справи за правилами загального позовного провадження, відповідно до ч. 4 ст. 250 ГПК України, а також просив витребувати у позивача оригінали документів, у зв`язку з виникненням сумніву щодо справжності та достовірності поданих до позовної заяви документів (оскільки всі додані до позову документи (крім самого договору) у відповідача відсутні). Також відповідач у відзиві заперечує проти відшкодування позивачу судових витрат.

Ухвалою від 18.05.2022 року судом відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про перехід до загального позовного провадження та про витребування оригіналів документів, що підтверджують факт складання проектно - кошторисної документації за договором та проведення вишукувальних робіт у повному обсязі разом із доказами про вручення такої документації відповідачу (з відповідними вхідними штампами або підписами уповноважених посадових осіб) станом на 06.07.2021 року, або оригіналів документів, що підтверджують факт складання згідно закону проектно - кошторисної документації за договором. Клопотання відповідача про витребування у позивача доказів, а саме оригіналів документів, які подані до позовної заяви, задоволено.

Направлення сторонам в паперовому вигляді копій ухвал суду від 27.04.2022 року та від 18.05.2022 року у строк, передбачений ст. 242 ГПК України, не відбулось у зв`язку з відсутністю окремих номіналів поштових марок та тимчасовим припиненням господарським судом Полтавської області відправлення поштової кореспонденції у паперовому вигляді, про що відповідальними працівниками суду складено відповідні акти від 29.04.2022 року та від 19.05.2022 року (а. с. 44, 83).

Копії ухвали від 26.04.2022 року та 16.05.2022 року були вручені представникові відповідача під розписку 25.05.2022 року.

07.06.2022 року від представника позивача через систему Електронний суд надійшла заява (з додатком) про його вступ у справу як представника, відповідно до якої просив залучити його в якості представника позивача та надати доступ до електронної справи 917/386/22 в підсистемі "Електронний суд" (вх. №№ 3591) ( а. с. 84 - 85).

20.06.2022 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку для надання на виконання ухвали суду від 18.05.2022 року оригіналу акту №10/1 від 06.07.2021 року. У заяві позивач посилався на те, що у зв`язку із воєнним станом в Україні, даний документ був переміщений до іншої області на безпечне зберігання і тому не був наданий у визначений судом строк.

Згідно з частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію ( ч.4-5 ст. 119 ГПК України).

Відповідач разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку вчинив відповідну дію - надав оригінал акту №10/1 від 06.07.2020 року.

Відповідно до Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №341/2022 від 17.05.2022 р., затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022, в Україні строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Суд вважає, що наведені у клопотанні про поновлення пропущеного строку для подання оригіналу документу причини пропущення такого строку є поважними, а тому наявні підстави для поновлення строку на подачу документу - оригіналу акту №10/1 від 06.07.2021 року.

23.06.2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (з додатками) (вх. № 4082, а. с. 90-92), відповідно до якої зазначив, що у п. 4.3 договору вказано, що роботи вважаються виконаними підрядником та прийняті замовником з моменту підписання замовником акту здачі-приймання виконаних робіт, а за п. 2.3 договору замовник перераховує кошти підряднику на підставі акту здачі-приймання виконаних робіт; акт прийому-передачі за 06.07.2021 рік підтверджує належне виконання договірного зобов`язання у відповідності до п. 4.3 договору; зауважень щодо недоліків виконаних робіт відповідач при підписанні акту не навів; складання додаткових актів чи листів щодо передачі проектної документації договором не передбачено; відсутність документів у відповідача не свідчить про невиконання робіт позивачем; позивач не отримував від відповідача листів щодо виконання договору, на які відповідач посилається у відзиві, доказів направлення цих листів відповідач не надав; додаткова угода № 2 від 13.09.2021 року укладалась для забезпечення проведення відповідачем оплати до кінця 2021 без застосування штрафних санкцій; наказ відповідача від 27.12.2021 року про проведення інвентаризації не заслуговує на увагу, оскільки відповідачем не надано акт за результатами цієї інвентаризації.

27.06.2022 року до суду надійшло клопотання про витребування у позивача доказів (вх. №4124), а саме: проектну документацію, розроблену на виконання умов договору, акти приймання-передачі робіт з виконання кожного етапу проектування окремо, як це визначено п. 4.3 договору, а також всі відповідні погодження, технічні умови та містобудівний розрахунок (згідно п. 3.1.3 договору) (а. с. 93-94).

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України) доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Вказані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з положеннями якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 81 ГПК України встановлює, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Як вбачається з матеріалів справи, до клопотання про витребування доказів не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ним було вжито будь-які заходи для отримання витребуваних доказів самостійно та не наведено причин неможливості отримати ці докази самостійно.

Оскільки відповідачем пропущений процесуальний строк, встановлений для подання такого клопотання разом з відзивом на позовну заяву, не обґрунтовано поважність причин його пропуску, суд у відповідності до ч. 1 ст. 81 ГПК України ухвалив залишити без задоволення клопотання відповідача про витребування доказів від 27.06.2022 р.

19.07.2022 року до суду від відповідача надійшло повторне клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (вх. № 4816).

З приводу вищевказаного клопотання суд зазначає наступне:

Основним завданням судочинства в господарських судах є захист економічних прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, сприяння зміцненню законності у цій сфері та розгляду справи у встановлені строки незалежним та незацікавленим судом. Необґрунтоване затягування процесу перешкоджає своєчасному здійсненню правосуддя, що не узгоджується із засадами господарського судочинства.

Відповідачем в прохальній частині відзиву на позовну заяву (вх. № 3017 від 12.05.2022 року) вже заявлялось клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відповідно до ч. 4 ст. 250 ГПК України. Ухвалою суду від 16.05.2022 року в задоволенні даного клопотання було відмовлено з огляду на положення ч. 7 ст. 250 ГПК України, у відповідності до яких справа № 917/386/22 підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження, враховуючи її малозначність в розумінні п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, характер спірних правовідносин та предмет доказування.

Суд також приймає до уваги той факт, що строки розгляду справи встановленні чинним ГПК України закінчилися.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних).

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07 липня 1989 року).

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (вх. № 4816).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України рішення прийнято у нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Між Фізичною особою-підприємцем Суховерховим Юрієим Анатолійовичем (далі - позивач, підрядник) та Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (далі - відповідач, замовник) укладений договір № 10/1 від 27.03.2020 на розробку проектної документації на об`єкт: "Капітальний ремонт внутрішньоквартальних проїзних доріг житлового будинку за адресою Соборний майдан №15 у місті Полтава" (далі - договір) (а. с. 8-13).

В подальшому, додатковою угодою №1 від 24.12.2020 та додатковою угодою №2 від 13.09.2021 сторонами були внесені зміни та доповнення до договору (а. с. 17-18, 23).

Відповідно до п. 1.1 договору відповідач, як замовник, доручає, а підрядник зобов`язується відповідно до діючих державно-будівельних норм та державних стандартів України, законодавчих та нормативно-правових актів розробити проектну документацію на об`єкт: "Капітальний ремонт внутрішньоквартальних проїзних доріг житлового будинку за адресою Соборний майдан №15 у місті Полтава", відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з п. 2.1. договору загальна ціна договору згідно зведеного кошторису та договірної ціни складає: 115 580,00 грн, у тому числі ЄП 5%: 5 779,00 грн.

У п. 2.2 договору вказано, що договірна ціна може бути уточнена.

Згідно з 2.3. договору за розробку проектної документації замовник перерахує кошти підряднику на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної документації, рахунку (-ів).

Згідно з п. 2.4. договору розрахунки проводяться у безготівковій формі із застосування платіжного доручення.

Згідно з п. 2.7. договору вартість проектних робіт уточняється виходячи з вартості будівництва за підсумком глав 1-9, графа 4 зведеного кошторисного розрахунку в складі проектної документації, яка є предметом цього договору та такі зміни оформлюються Додатковою угодою, в такому випадку коефіцієнт договірної ціни не може бути змінений в сторону збільшення/зменшення та проводиться у відповідність до коефіцієнта договірної ціни передбачені цим договором.

Згідно з п. 2.9. договору замовник сплачує підрядникові за виконані роботи по мірі фінансування з бюджету. Бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, що передбачається згідно з ч. 1. ст. 23 Бюджетного кодексу України. Після фактичного затвердження кошторису чи внесення змін до нього суму бюджетних зобов`язань за Договором може бути скориговано. Зобов`язання Замовника, за цим Договором виникають у разі наявності та виключно в межах затверджених бюджетних, призначень, виділених бюджетних асигнувань та фактично отриманих бюджетних коштів, а оплата здійснюється в межах виділених бюджетних асигнувань та фактичного надходження бюджетних коштів.

Згідно з п. 4.1 договору по завершенню робіт з розробки проектної документації підрядник передає замовнику проектну документацію та акт здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної продукції, рахунок.

Згідно з п. 4.2 договору проектна документація видається замовнику у чотирьох паперових примірниках.

Згідно з п. 4.3 договору роботи (їх етапи) вважаються виконаними підрядником та прийнятими замовником з моменту підписання замовником відповідного акту здачі-приймання робіт. По кожному етапу робіт складається відповідний акт приймання виконаних робіт.

В п. 4.4 договору вказано, що замовник на протязі 10-ти днів з дня отримання проектної документації, при відсутності зауважень зі сторони замовника, повинен підписати акт здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної документації та здійснити оплату за виконані роботи.

Згідно з п. 5.2 договору строк закінчення робіт 30.12.2020. В п.5.3 договору вказано, що термін закінчення робіт може бути перенесений за згодою сторін.

Згідно з п. 12.1 договору строк дії договору по 30.12.2020, а у частині розрахунків - до повного виконання сторонами передбачених договором зобов`язань.

Додатковою угодою № 1 від 24.12.2020 сторони внесли зміни у п. 2.1. п. 5.2., п. 12.1 договору, визначили договірну вартість робіт у сумі 208 695,79 грн, у тому числі ЄП 5%: 10 434,79 грн. Сума фінансування у 2020 році 0,00 грн, сума фінансування у 2021 році 208 695,79 грн; встановили термін закінчення робіт 08.10.2021; продовжили строк дії договору до 08.10.2021, а у частині розрахунків - до повного виконання сторонами передбачених договором зобов`язань; а також виклали у новій редакції додатки № 1, № 2, № 3 та № 4 до договору (а.с.19-22).

Також позивач та відповідач підписали кошторис № 2 (форма № 2-П) на проекті роботи загальною вартістю 208 695,79 грн. (а.с. 20).

Додатковою угодою № 2 від 13.09.2021 сторони внесли зміни в п. 5.2., п. 12.1 договору, зокрема, узгодили строк закінчення робіт 31.12.2021 та строк дії договору до 31.12.2021; а також виклали у новій редакції додаток «Календарний графік виконання робіт» (а.с.23).

Остаточно сторони підписали кошторис №2 (форма №2-П) на проектні роботи загальною вартістю 107 732,63 грн (а. с. 27).

В підтвердження факту виконання робіт та прийняття їх відповідачем, позивач надав до суду двостороннє підписаний акт здачі-приймання виконаних робіт № 10/1 від 06.07.2021, в якому вказано, що виконані роботи відповідають умовам договору, в належному порядку оформлені та прийняті замовником. Сторони претензій одна до одної не мають. Загальна вартість складає 107 732,63 грн, у тому числі ЄП 5%: 5 386,63 грн. Отримано авансовий платіж - 0 (а.с. 26).

23.12.2021 позивач направив відповідачу за супровідним листом № 167-8 вимогу про оплату виконаної роботи, до якої додав копію договору № 10/1 від 27.03.2020, копію акту здачі-приймання виконаних робіт № 10/1 від 06.07.2021 та примірник рахунку - фактури №10/1. Це підтверджується описом вкладення у лист-експрес від 23.12.2021 (а. с. 28, 29).

Позивач у позові вказує, що відповідач не оплатив вартість робіт на суму 107 732,63 грн, тому позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

В ч. 1 ст. 887 ЦК України вказано, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 889 ЦК України замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

В п. 3 ч. 1 статті 890 ЦК України вказано, що підрядник зобов`язаний, зокрема, передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт.

Згідно з ч. 2 ст. 887 ЦК до договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 193 Господарського кодексу встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Верховний Суд звертається у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 виклав правові висновки про те, що наведений у статтях 2, 13 ГПК України принцип змагальності господарського судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Згідно з ч. 6 ст. 882 ЦК України замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

У договорі сторони погодили такі умови прийняття та оплати робіт:

- п. 4.1 - по завершенню робіт з розробки проектної документації підрядник передає замовнику проектну документацію та акт здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної продукції, рахунок;

- п. 4.2 - проектна документація видається замовнику у чотирьох паперових примірниках;

- п. 4.3 - роботи (їх етапи) вважаються виконаними підрядником та прийнятими замовником з моменту підписання замовником відповідного акту здачі-приймання робіт. По кожному етапу робіт складається відповідний акт приймання виконаних робіт;

- п. 4.4 - замовник на протязі 10 днів з дня отримання проектної документації, при відсутності зауважень зі сторони замовника, повинен підписати акт здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної документації та здійснити оплату за виконані роботи.

Суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від оплати прийнятих замовником робіт.

Позивач надав до суду акт № 10/1, складений 06.07.2021, здачі-приймання виконаних проектних, вишукувальних та додаткових робіт за договором № 10/1 від 27.03.2020 (у належній чином посвідченій копії; а.с. 26), в якому вказано наступне:

- найменування об`єкта будівництва, етапи виконання робіт - "Капітальний ремонт внутрішньоквартальних проїзних доріг житлового будинку за адресою Соборний майдан №15 у місті Полтава" ;

- підрядник: Фізична особа - підприємець Суховерхов Юрій Анатолійович;

- замовник: Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради в особі начальника управління Сінельніка Сергія Володимировича;

- цей акт складено про те, що виконані роботи відповідають умовам договору, в належному порядку оформлені та прийняті замовником;

- сторони претензій одна до одної не мають;

- загальна вартість складає 107 732,63 грн;

- отримано авансовий платіж 0;

- належить до сплати 107 732,63 грн.

У цьому акті вказано, що він підписаний замовником начальником УЖКГ ВК ПМР Сінельником С. В. Підпис посвідчений гербовою печаткою Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради.

Акт також підписаний підрядником - Фізичною особою-підприємцем Суховерховим Юрієм Анатолійовичем, посвідчений печаткою останнього.

З огляду на заперечення відповідача, викладені у відзиві, суд ухвалою від 18.05.2022 зобов`язав позивача надати оригінал акту №10/1 від 06.07.2021 здачі-приймання виконаних проектних, вишукувальних та додаткових робіт за договором № 10/1 від 27.03.2020 на розробку проектної документації на об`єкт: "Капітальний ремонт внутрішньоквартальних проїзних доріг житлового будинку за адресою Соборний майдан №15 у місті Полтава" .

З листом б/н б/д (вхід. № 3952 від 20.06.2022) позивач надав суду оригінал вказаного акту № 10/1 від 06.07.2021 (а. с. 88, 89).

Суд дослідив оригінал акту № 10/1 від 06.07.2021 та встановив, що подана до матеріалів справи копія акту повністю відповідає його оригіналу.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 06.07.2021 (на дату складання акту № 10/1 здачі-приймання виконаних робіт) керівником Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради вказаний Сінельнік Сергій Володимирович.

Той факт, що на дату подачі позову змінився керівник відповідача, не впливає на чинність документів, підписаних попереднім керівником. Тому заперечення відповідача проти позов уз цих підстав суд вважає необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідач не надав суду доказів того, що замовник заявляв підряднику про наявні відступи від умов договору або про недоліки робіт.

Натомість, у акті № 10/1 від 06.07.2021 замовник підтвердив, що виконані позивачем роботи відповідають умовам договору, в належному порядку оформлені та прийняті замовником; сторони претензій одна до одної не мають; належить до сплати 107732,63 грн.

Замовник - Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради - підписав акт № 10/1 від 06.07.2021 здачі-приймання виконаних проектних, вишукувальних та додаткових робіт за договором № 10/1 від 27.03.2020 без зауважень та посвідчив його гербовою печаткою.

Отже, замовник прийняв роботи без зауважень.

Відповідач не надав суду належних доказів, зокрема, вирок у кримінальній справі, в підтвердження того, що посадова особа замовника - Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради - внесла до акту № 10/1 від 06.07.2021 завідомо неправдиві дані, чи доказів, що вказаний акт є сфальсифікованим.

Посилання відповідача на те, що спірний акт підписаний з метою спричинення держаних збитків державі, не підтверджене жодним доказом.

Відповідач також не надав суду доказів того, що на дату підписання акту №10/1 від 06.07.2021 керівник відповідача не був дієздатним та не розумів своїх дій.

Отже, той факт, що замовник прийняв роботи та не заявив жодних зауважень під час розгляду справи, відповідач в установленому порядку не спростував.

Таким чином, згідно з положеннями ч.1 ст. 853 ЦК України замовник втрачає право у подальшому посилатися на відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

У разі прийняття судом відповідного рішення суду, яким буде підтверджено внесення до акту № 10/1 від 06.07.2021 завідомо неправдивих даних чи інших обставин, що впливають на оцінку наданих доказів, відповідач матиме право звернутися до господарського суду з заявою про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами.

Також відповідач заперечує позовні вимоги з тих підстав, що позивач не надав акти виконаних робіт по кожному з етапів виконання цих робіт.

В п. 4.3. договору вказано, що роботи (їх етапи) вважаються виконаними підрядником та прийнятими замовником з моменту підписання замовником відповідного акту здачі-приймання робіт. По кожному етапу робіт складається відповідний акт приймання виконаних робіт.

Згідно з п. 4.4. договору замовник на протязі 10 днів з дня отримання проектної документації, при відсутності зауважень зі сторони замовника, повинен підписати акт здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної документації та здійснити оплату за виконані роботи.

Згідно зі ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Отже, за умовами договору та ст. 854 ЦК України не складення сторонами проміжних актів виконання окремих етапів робіт не звільняє замовника від оплати за кінцевим актом здачі-приймання робіт.

Відповідач у відзиві прохає врахувати постанову Верховного Суду у справі № 910/12258/17 з висновком, що акт приймання-передачі є лише одним із доказів, що підтверджує належне виконання особою свого зобов`язання та не має ознак правочину.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду прийняв постанову від 22 травня 2018 року у справі № 910/12258/17, в якій виклав таку правову позицію:

«… 25. Аргументи позивача щодо відсутності у оспорюваному правочині такої обов`язкової умови як ціна договору, Суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що пунктом 1.4 Договору сторони погодили факт безоплатності послуг зберігання, що узгоджується з приписами частини 4 статті 946 Цивільного кодексу України.

26. Крім того, Суд зазначає, що відсутність істотних умов договору, зокрема, ціни, може свідчити про неукладеність такого договору, тоді як в судовому порядку може визнаватись недійсним лише укладений (оспорюваний) договір.

27. Суд зазначає, що звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. За відсутності доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову.

28. Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про необгрунтованість тверджень позивача про те, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, сторонами виконувались умови такого договору, що підтверджується актами прийому-передачі. Дані обставини виключають можливість вважати договір таким, що не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначеним у частині 5 статті 203 Цивільного кодексу України.

29. Суд вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, з огляду на те, що позивачем не було доведено недодержання в момент вчинення оспорюваного правочину сторонами вимог частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України…

Висновки про правильне застосування норм права:

34. Звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. За відсутності доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову».

Вказана постанова стосується визнання недійсним договору, що не схоже з предметом спору у справі № 917/386/22.

Відповідач у відзиві навів висновки, яких немає у цій постанові Верховного Суду.

Натомість у вказаній постанові Верховний Суд зазначив про можливість підтвердження актами прийому-передачі виконання умов договору.

Згідно з ч. 2 ст. 853 ЦК України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Згідно з ч. 3 ст. 853 ЦК України якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.

Відповідач не надав суду також і доказів направлення позивачу повідомлення про недоліки робіт після їх прийняття.

Згідно із статтею 852 ЦК України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідач не надав суду доказів звернення до позивача з вимогою виправити недоліки на підставі ст. 852 ЦК України.

В ч. 1 та ч. 2 ст. 849 ЦК України вказано, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

В підп. 3.4.1 п. 3.4 договору вказано, що замовник має право відмовитися від прийняття закінчених робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість їх використання відповідно до мети, зазначеної у проектній документації та цьому договорі, і не можуть бути усуненні підрядником, замовником або третьою особою.

Відповідач не надав суду доказів відмови від договору у порядку ч. 2 ст. 849 ЦК України в зв`язку з невиконанням роботи позивачем чи на підставі підп. 3.4.1 п. 3.4 Договору.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що в управлінні не була знайдена проектно-кошторисна документація за Договором.

Згідно з п. 4.2 договору проектна документація видається замовнику у чотирьох паперових примірниках.

В п. 4.4. договору вказано, що замовник на протязі 10 днів з дня отримання проектної документації, при відсутності зауважень зі сторони замовника, повинен підписати акт здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної документації та здійснити оплату за виконані роботи.

Замовник - Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради - підписав акт № 10/1 від 06.07.2021 здачі-приймання виконаних проектних, вишукувальних та додаткових робіт за договором № 10/1 від 27.03.2020, та зазначив у ньому, що виконані роботи відповідають умовам договору, в належному порядку оформлені та прийняті замовником.

Жодних зауважень щодо недостатності поданої документації замовник у акті не відобразив.

В п. 10.3 договору вказано, що підрядник погоджується з тим, що замовник має право без згоди підрядника розпоряджатися, передавати, тощо, проектну документацію, у тому числі для проведення коригування іншим організаціям чи будь-яким іншим способом відчужувати або змінювати отриману ним документацію, та використовувати окремі проектні рішення, втілені у документації.

Таким чином, після прийняття документації відповідач міг вільно розпоряджатися нею.

Стаття 855 ЦК України регулює розрахунки між сторонами у разі випадкового знищення предмета договору підряду або неможливості закінчення роботи. У цій статті вказано, якщо предмет договору підряду до здачі його замовникові був випадково знищений або закінчення роботи стало неможливим без вини сторін, підрядник не має права вимагати плати за роботу. Підрядник має право на плату, якщо знищення предмета договору підряду або неможливість закінчення роботи сталися через недоліки матеріалу, переданого замовником, чи внаслідок його вказівок про спосіб виконання роботи або якщо таке знищення чи неможливість закінчення роботи сталися після пропущення замовником строку прийняття виконаної роботи.

Відповідач не довів належними доказами те, що предмет договору підряду до здачі його замовникові був випадково знищений. Натомість у акті № 10/1 від 06.07.2021 відповідач підтвердив, що виконані роботи відповідають умовам договору, в належному порядку оформлені та прийняті замовником.

Посилання відповідача на те, що у нього відсутня проектно-кошторисна документація, після підписання керівником відповідача акту про прийняття виконаних робіт, не є підставою для непроведення розрахунку за прийняту роботу.

Відповідач не надав суду доказів звернення до позивача з проханням надати примірник документації в зв`язку з її втратою чи відсутністю з інших причин.

Відповідач у відзиві також посилається на те, що акт датований 06.07.2021, тобто на цю дату повинні були бути виконані всі роботи, проте надалі сторони уклали додаткову угоду № 2 від 13.09.2021, що ставить під сумнів факт виконання робіт у дату акту.

Проте ці твердження не є обґрунтованим, оскільки договором не заборонено дострокове виконання робіт.

Наданий відповідачем наказ від 27.12.2021 про проведення інвентаризації є внутрішнім документом відповідача. Цей наказ не змінює умов договору і не відміняє підписаного відповідачем акту № 10/1 від 06.07.2021, за яким він прийняв роботи. Крім того, відповідач не надав суду акт за результатами вказаної інвентаризації.

Суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.03.2018 у справі № 910/2280/17 (на який посилається відповідач) про те, що лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

Разом з тим, не підтверджені документально посилання відповідача про відсутність порушень прав позивача з боку працівників Управління.

До матеріалів справи надано оригінал акту № 10/1 від 06.07.2021, яким повноважний працівник Управління його керівник підтвердив належне виконання позивачем робіт та належну до сплати за роботи суму, проте розрахунок за виконані роботи відповідач не провів, чим порушив права позивача.

Отже, відповідач не довів належними доказами свої заперечення, не спростував факту підписання відповідачем акту № 10/1 від 06.07.2021, за яким він прийняв роботи.

В ч. 4 ст. 238 ГПК України встановлено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Таким чином, надані позивачем докази є більш вірогідними в підтвердження обставин виконання робіт відповідно до п. 3, 4 ч. 4 ст.238 ГПК України, а заперечення відповідача не ґрунтуються на доказах.

З огляду на все викладене вище, позовні вимоги про стягнення 107732,63 грн основного боргу за виконані роботи є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у цій справі, до яких включає витрати на оплату судового збору у сумі 2481,00 грн та 3500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

За ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд встановив, що при подачі позову позивач сплатив 2481,00 грн судового збору за квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 13.04.2022 (а.с.4). Факт надходження цього судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 14.04.2022 (а.с.40).

Оскільки позов суд задовольнив, то відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача повністю.

Щодо відшкодування витрат, пов`язаних з правничю допомогою адвоката, суд зазначає наступне.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В ч. 3 ст. 126 ГПК України вказано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач зазначає, що ним понесло витрати по сплаті професійної правничої допомоги у розмірі 3500,00 грн.

На підтвердження отримання професійної правничої допомоги позивач надав: копію договору №10/1/С-15 про надання правової допомоги від 21.02.2022 року укладений між позивачем та адвокатом Сучковою Ю. О.; копію акту наданих послуги №10/1/С-15 від 04.04.2022 року до договору про надання правової допомоги від 21.02.2022 року; копію квитанції №10/1/С-15 від 04.04.2022 року на суму 3500,00 грн.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2010 від 23.02018 р. (а. с. 30-36).

Предметом договору про надання правничої допомоги від 21.02.2022 року є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту, а саме: опрацювання документів на предмет можливості підготовки, складання та подання позову до господарського суду Полтавської області про стягнення заборгованості з управління ЖКГ ВК Полтавської області (п.1.1 договору).

Факт надання адвокатом Сучковою Ю. О. позивачу послуг за договором про надання правової допомоги від 21.02.2022 року підтверджується наявною у матеріалах справи копією акту наданих послуги №10/1/С-15 від 04.04.2022 року до договору про надання правової допомоги від 21.02.2022 року (а. с. 34). В акті підтверджена загальна вартість послуги з надання правничої допомоги в сумі 3 500,00 грн.

Згідно квитанції №10/1/С-15 від 04.04.2022 р. позивач сплатив адвокату Сучковій Ю. О. 3 500,00 грн. (а. с. 35).

Отже, матеріалами справи підтверджуються понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 500,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти відшкодування судових витрат, посилаючись на ч. 4 ст. 129 ГПК України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд встановив, що вказані судові витрати пов`язані з розглядом цієї справи; їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України вказані судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 252, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (вул. Стрітенська, буд. 19, м. Полтава, 36020; ідентифікаційний код 03365854) на користь Фізичної особи-підприємця Суховерхова Юрія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) 107 732,63 грн основного боргу, 2481,00 грн - відшкодування витрат з оплати судового збору, 3 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.07.2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О. М. Тимощенко