ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2022 р. Справа№ 910/11249/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Дерій В.В.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Гутник М.А. (поза межами суду);

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021

у справі № 910/11249/21 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діксі-Центр"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 726 246,07 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діксі-Центр" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості, що виникла за договором поставки № 53-122-01-20-10146 від 13.11.2020 у розмірі 668 000,00 грн основного боргу за поставлене обладнання, 8883,62 грн 3% річних, 31 930,40 грн інфляційних втрат та 17 432,05 грн штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 668 000,00 грн основного боргу, 8 883,62 грн 3% річних, 31 930,40 грн інфляційних втрат, 10 632,21 грн судового збору, 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що доказів оплати відповідачем 668 000,00 грн основного боргу - вартості неоплаченого товару у визначений строк, наявність якого відповідач визнав у відзиві на позов, суду не надано. Враховуючи, що строк виконання грошових зобов`язань відповідача на спірну суму є таким, що настав, за відсутності доказів погашення заборгованості, вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої суми 668 000,00 грн. основного боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд зазначає, що умовами укладеного між сторонами договору поставки №53-122-01-20-10146 від 13.11.2020 не визначено підстави, розмір та порядок застосування відповідальності покупця (замовника) у вигляді сплати неустойки за порушення грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого товару. За прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 8 883,62 грн 3% річних та 31 930,40 грн інфляційних втрат за період з 06.02.2021 по 23.06.2021, нарахування яких здійснено на заявлену суму 668 000,00 грн боргу та які після перевірки розрахунку задовольняються судом у заявленому розмірі (за розрахунком суду вказаний розмір є більшим). Матеріали справи свідчать про те, що даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, який порушив обумовлений договором строк виконання грошового зобов`язання перед позивачем, що ним визнається. За таких обставин суд покладає на відповідача відшкодування витрат по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 10 632,21 грн. Здійснивши аналіз наданих адвокатом послуг, співставивши вказані обставини з незначною складністю справи та обсягом документів, що підлягали опрацюванню під час складення позовної заяви, враховуючи заперечення відповідача та часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу в сумі 25 000,00 грн не відповідає принципам обґрунтованості та пропорційності таких витрат до предмета спору та його складності; розумним, співмірним та справедливим буде покладення на відповідач відшкодування понесених позивачем судових витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду, поновивши строки на апеляційне оскарження та відкрити апеляційне провадження у справі; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21 в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 10 632,21 грн із державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору в розмірі, пропорційному розміру задоволених вимог позивача; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21, в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та ухвалити нове рішення, яким зменшити зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач фактично визнав позовні вимоги, зокрема в частині стягненні суми основного боргу та просив суд вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України.

На думку скаржника, приймаючи рішення про відшкодування витрат позивача на правову допомогу, суд першої інстанції зменшив заявлені позивачем вимоги до 10 000,00 грн, однак, відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн є завищеними для даної справи та не обгрунтованими позивачем.

Скаржник зазначає про те, що позивачем не зазначено про витрачений адвокатом час на виконання конкретної послуги з наданого опису та не вказано вартість окремої послуги, що унеможливлює визначення реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру та порівняння з ринковими цінами адвокатських послуг.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, не висловив змістовних та обґрунтованих заперечень з приводу викладених в апеляційній скарзі обставин, внаслідок чого справа розглядається за наявними матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 справу № 910/11249/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Розпорядженням В.о. керівника апарату від 25.10.2021 № 09.1-08/5298/21, у зв`язку із перебуванням судді Суліма В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11249/21.

Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 справу № 910/11249/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Пономаренко Є.Ю., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/11249/21 за правилами загального позовного провадження. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 20.01.2022.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 справи №910/11249/21 справу передано визначеному автоматизованою системою складу суду: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді Сулім В.В. Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 прийнято справу № 910/11249/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 до провадження у справі № 910/11249/21 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Сулім В.В., Пономаренко Є.Ю.

На підставі ст. 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкладено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21 на 24.02.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2022 заяву представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська АЕС" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022, у зв`язку з перебуванням судді Суліма В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2022 справи №910/11249/21 справу передано визначеному автоматизованою системою складу суду: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді Ткаченко Б.О., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 прийнято справу № 910/11249/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 до провадження у справі № 910/11249/21 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Ткаченко Б.О., Пономаренко Є.Ю.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

У зв`язку із викладеним, судове засідання у справі № 910/11249/21, призначене на 24.02.2022, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 призначено розгляд справи №910/11249/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 на 07.07.2022.

03.06.2022 від позивача до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 заяву представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська АЕС" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, введення воєнного стану в Україні, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/11249/21 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

13.11.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 53-122-01-20-10146, за умовами якого позивач, за договором постачальник, зобов`язався поставити, а відповідач, за договором покупець, - прийняти та оплатити продукцію згідно із специфікацією (додаток №1 до договору), а саме: персональний комп`ютер DELL OptiPlex 3070 SFF з монітором Dell 22 P2219Н у кількості 50 шт, загальною вартістю 1 218 000,00 грн з ПДВ.

У Додатковій угоді № 1 від 30.11.2020 викладено технічні характеристики продукції, що підлягає поставці без зміни її вартості.

Відповідно до п. 2.2 договору, вартість договору складає: 41218000,00 грн.

Сторонами у п. 6.1 договору узгоджено, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації позивачем податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Матеріалами справи встановлено та відповідачем не заперечується, що на виконання умов договору позивач за видатковою накладною № 2178 від 18.12.2020 на суму 1 218 000 грн, яка підписана та скріплена печатками обох сторін без зауважень, поставив, а відповідач прийняв товар за договором поставки № 53-122-01-20-10146.

Також на підтвердження здійснення господарських операції з поставки товару позивачем долучено до справи квитанцію про реєстрацію податкової накладної №210 від 18.12.2020 в Державній податковій службі України.

22.12.2020 відповідачем виписано Ярлик на придатну продукцію № 1-7-686 за вказаною поставкою по договору, про що позивача повідомлено листом № 19614/041 від 24.12.2020.

Згідно із платіжними дорученнями № 2217 від 24.02.2021, №2298 від 26.02.2021, № 2585 від 10.03.2021, №4017 від 14.04.2021 відповідач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в якості оплати за отриманий товар на загальну суму 550 000,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує про невиконання відповідачем зобов`язань з оплати 668 000,00 грн вартості поставленого товару, за прострочення виконання зобов`язання нараховано також до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8 883,62 грн, 31 930,40 грн інфляційних збитків та 17 432,05 грн штрафних санкцій відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства (частина перша статті 180 ГК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В розумінні п. 6.1 договору строк оплати за поставлену продукцію за видатковою накладною № 2178 настав 05.02.2021, однак, доказів оплати відповідачем 668 000,00 грн основного боргу - вартості неоплаченого товару у визначений строк, наявність якого відповідачем не надано, тому, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що враховуючи, що строк виконання грошових зобов`язань відповідача на спірну суму є таким, що настав, за відсутності доказів погашення заборгованості, вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої суми 668 000,00 грн. основного боргу визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, погоджується із господарським судом першої інстанції та вважає суми інфляційних втрат та 3% річних у розмірах 31 930,40 грн та 8 883,62 грн, відповідно, правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 17 432,05 грн штрафних санкції, оскільки для застосування пені за порушення грошового зобов`язання договором мають бути визначені випадки, розмір та порядок їх застосування, проте, за умовами укладеного між сторонами договору поставки №53-122-01-20-10146 від 13.11.2020 не визначено підстави, розмір та порядок застосування відповідальності відповідача у вигляді сплати неустойки за порушення грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого товару.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із прохальної частини апеляційної скарги, скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21 в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 10 632,21 грн із державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору в розмірі, пропорційному розміру задоволених вимог позивача; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21, в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та ухвалити нове рішення, яким зменшити зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Від визнання позову слід відрізняти визнання фактів. Факти може визнати й позивач. Визнання стороною в суді фактів, якими друга сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, не є для суду обов`язковим. Суд може вважати визнаний факт встановленим, коли у нього не виникає сумніву в тому, що визнання відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів і не зроблено під впливом обману, насильства, погрози, помилки. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку підлягають встановленню. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17, провадження № 61-39156св18.

В даному випадку, відповідач, зазначаючи у відзиві на апеляційну скаргу про визнання вимог в частині стягнення заборгованості у сумі 668 000,00 грн, не наводить жодних доводів з цього приводу, в тому числі й щодо обставин, що підлягають встановленню в межах даного спору.

Визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суду слід дослідити матеріали справи, надати належну оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходячи виключно із факту визнання позову відповідачем.

За приписами ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, повернення 50% від суми сплаченого позивачем судового збору передбачене нормами чинного процесуального законодавства у випадку визнання позивачем позову, тобто визнання позову у повному обсязі, а не часткового визнання позовних вимог відповідачем.

Положеннями ч. 9 ст. 129 ГПК України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Так, даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, який порушив обумовлений договором строк виконання грошового зобов`язання перед позивачем, що ним визнається, тому, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про покладення на відповідача відшкодування витрат по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 10 632,21 грн.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

За змістом статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених ним судових витрат на правову допомогу позивачем надано ордер серія ЧК № 93785 від 03.08.2021 виданий ТОВ "Діксі-Центр" адвокату Владіміровій О.В. на представлення інтересів у Господарському суді міста Києва; копію свідоцтва Владімірової О.Г. на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №000958 від 16.07.2018; копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 04-01/21 від 04.01.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Владаміровою О.В., за умовами якого в редакції додаткових угод №3, 4, клієнт доручив, а адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу щодо консультацій, аналізу документів щодо господарських взаємовідносин ТОВ "Діксі-Центр" та ДП "НАЕК "Енергоатом" за договором № 53-122-01-20-10146 від 13.11.2020, аналізу чинного законодавства, підготовки процесуальних документів та представництва інтересів клієнта у господарському суді першої інстанції; детальний опис наданих послуг за додатковою угодою № 3 від 05.05.2021; копію платіжного доручення № 11579 від 03.08.2021 на суму 25 000,00 грн.

Відповідно до детального опису наданих послуг вбачається, що адвокатом здійснено аналіз документів, чинного законодавства, надано усну консультацію щодо способу захисту порушеного права, складено позовну заяву, клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів понесення витрат на правничу допомогу.

Умовами п.3 додаткової угоди № 3 від 05.05.2021 до договору № 04-01/21 сторони погодили, що розмір гонорару встановлюється у фіксованому розмірі 25 000,00 грн.

Заперечуючи проти покладення на нього судових витрат на правову допомогу відповідач зазначив, що розмір заявлених до відшкодування витрат не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості з огляду на незначний ступінь складності даного спору.

Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми (додаткова угода № 3 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 04-01/21) та не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, тобто, в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Чинні процесуальні кодекси не вимагають від сторони, яка заявляє про відшкодування витрат, надання доказів щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, чи доказів на підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу фактично адвокат витратив на виконання робіт. Від сторони не вимагають й наведення обґрунтування, чому саме таку кількість часу витратив адвокат на відповідні дії (див. постанови від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 20.12.2018 у справі № 316/1923/16-а (2-а/316/41/17), від 18.05.2022 у справі № 910/4268/21.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази і доводи апеляційної скарги, надаючи оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, те, що даний спір є спором незначної складності, оскільки стосується стягнення заборгованості за поставлений товар лише за однією видатковою накладною, що свідчить про невеликий обсяг документів, які підлягають аналізу та опрацюванню при визначенні правової позиції, складанні позовної заяви та розрахунку позовних вимог, а отже, і про невеликий обсяг часу, необхідний для опрацювання таких документів, складення позовної заяви і розрахунку 3% річних та інфляційної складової боргу, штрафних санкцій і спір не містить будь-яких правових колізій, а тому не потребує ретельного дослідження судової практики з огляду на її сталий характер, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу в сумі 25 000,00 грн не відповідає принципам обґрунтованості та пропорційності таких витрат до предмета спору та його складності і розумним, співмірним та справедливим буде покладення на відповідач відшкодування понесених позивачем судових витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що розмір витрат на правову допомогу складає 1,41% від суми задоволеного позову.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11249/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/11249/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 15.07.2022.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

Є.Ю. Пономаренко