РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.07.2022Справа № 910/15622/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДКФ Буд БК"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове Місто!"

2. Чижикова Олександра Олександровича приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

про скасування рішення про державну реєстрацію права та запису про право власності на об'єкт незавершеного будівництва

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Музиченко В.О.

Представники учасників справи:

від позивача Ширяєв Д.О. (адвокат);

від відповідача та третьої особи не з'явились.

В судовому засіданні 05.07.2022 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представника позивача, що повне рішення буде складено 21.07.2022 року.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДКФ Буд БК" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 20.09.2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове місто!" (відповідач-1) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича (відповідач-2), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку визнати неправомірним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56982203 від 09.03.2021 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво - багатоквартирний житловий будинок (готовність 41%) за адресою: м. Київ, Вознесенський узвіз, 28-30, кадастровий номер :85:381:0029.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач-1 за допомогою відповідача-2 провів державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво - багатоквартирний житловий будинок (готовність 41%) за адресою: м. Київ, Вознесенський узвіз, 28-30, вказане є свідченням наміру відповідача-1 здійснити відчуження такого об`єкту незавершеного будівництва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/15622/21 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.10.2021 року.

В підготовчому засіданні 26.10.2021 року судом оголошувалася перерва.

У зв'язку з перебуванням судді Коткова О.В. на лікарняному, підготовче засідання у даній справі, призначене на 11.11.2021 року не відбулося, підготовче засідання призначено на 23.11.2021 року, про що учасників справи було повідомлено ухвалою суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 року продовжено на 30 (тридцять) днів строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкладено на 14.12.2021 року.

В підготовчому засіданні 14.12.2021 року судом оголошувалася перерва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засіданні призначено на 17.02.2022 року.

Судове засідання у даній справі, призначене на 17.02.2022 року не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді Коткова О.В. на лікарняному, судове засідання призначено на 17.03.2022 року.

Судове засідання у даній справі, призначене на 17.03.2022 року не відбулося у зв'язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2022 року розгляд справи відкладено та повідомлено учасників справи, що дата, час і місце судового засідання у цій справі будуть визначені судом після припинення воєнного стану в Україні, про що учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

З огляду на те, що на території міста Києва, де здійснює свою діяльність Господарський суд міста Києва, не ведуться активні бойові дії, враховуючи, що місцезнаходженням сторін у даній справі є місто Київ, з метою забезпечення конституційних прав учасників справи на судовий захист, безперервного здійснення правосуддя та дотримання розумності строків розгляду справ, суд призначив справу № 910/15622/21 до розгляду у судовому засіданні на 23.06.2022 року, про що учасників справи було повідомлено ухвалою суду від 24.05.2022 року.

В судовому засіданні 23.06.2022 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 05.07.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 05.07.2022 року не з'явилися.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДКФ Буд БК» (субпідрядник) та Приватним підприємством «ОЛ. Трейд» (генпідрядник) було укладено договір субпідряду № 14.12/15, предметом якого є виконання субпідрядником робіт з влаштування котловану та буроін'єкційних і буронабивних паль на об'єкті «Житловий будинок з об'єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом по вул. Вознесенський узвіз, 28-30 в Подільському районі міста Києва».

На виконання договору субпідряду було підписано довідки КБ-3 та акти за формою КБ-2в за грудень 2015 року на суму 318 629,93 грн, за січень 2016 року на суму 120 806,81 грн., за лютий 2016 року на суму 320 063,93 грн., за березень 2016 року на суму 499 336,38 грн., за квітень 2016 року на суму 492 216,12 грн., за травень 2016 року на суму 792 530,92 грн., за червень 2016 року на суму 975 122,22 грн., за липень 2016 року на суму 746 807,62 грн., за серпень 2016 року на суму 939 883,22 грн., за вересень 2016 року на суму 778 293,05 грн., за жовтень 2016 року на суму 816 742,30 грн., за листопад 2016 року на суму 844 582,96 грн., за грудень 2016 року на суму 1 181 975,94 грн. та видаткову накладну на суму 75 721,74 грн. Всього робіт було виконано на загальну суму 8 902 713,14 грн.

02.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДКФ Буд БК" (надалі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нове Місто!" (надалі - відповідач, продавець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав № VP-1-3-36 (надалі - договір), відповідно до п. 2.1. якого, продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти у власність майнові права на квартиру за проектним номером: 36 згідно попередніх технічних характеристик, які зазначаються в додатку № 1 до цього договору, в складі проекту «Житловий будинок з об'єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом по вул. Вознесенський узвіз, 28-30 в Подільському районі міста Києва», та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2.2. договору визначено, що предметом якого є майнові права на квартиру загальною площею 99,92 кв.м, яка після набуття покупцем її у власність, реалізується, шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на квартиру після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію та оформлення покупцем відповідних правовстановлюючих документів (державної реєстрації права власності).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 269609764 вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56982203 від 09.03.2021 приватного нотаріуса Чижикова Олександра Олександровича, Київського міського нотаріального округу, за ТОВ «Нове місто!» зареєстровано право власності на незавершене будівництво - багатоквартирний житловий будинок (готовність 41%) за адресою: м. Київ, Вознесенський узвіз, 28-30.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що 30.07.2021 року йому стало відомо про реєстрацію за ТОВ «Нове місто!» права власності на незавершене будівництво - багатоквартирний житловий будинок (готовність 41%) за адресою: м. Київ, Вознесенський узвіз, 28-30, такі дії, на думку позивача, свідчать про намір відповідача-1 здійснити відчуження об`єкту незавершеного будівництва.

Як вказує позивач, він є власником майнових прав на квартиру № 36 у об'єкті будівництва «Житлового будинку з об'єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом за адресою Вознесенський узвіз, 28-30 у Подільському районі м. Києва» відповідно до укладеного з ТОВ «Нове місто!» договору купівлі-продажу майнових прав № VP-1-3-36 від 02.12.2016 року; ТОВ «Нове місто!» не повідомляло позивача про факт реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, такі дії розцінюються позивачем, як дії спрямовані на уникнення від виконання договору купівлі-продажу майнових прав № VP-1-3-36 від 02.12.2016 року; запис про здійснення 03.03.2021 року державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва за ТОВ «Нове місто!» є протиправним, оскільки частиною такого об'єкта (майновими правами на квартиру в об'єкті) володіє позивач.

Відповідач-1 проти позовних вимог заперечив. Заперечення мотивовані тим, що рішення про державну реєстрацію за відповідачем-1 права власності на незавершене будівництво - багатоквартирний житловий будинок (готовність 41%) за адресою: м. Київ, Вознесенський узвіз, 28-30 прийняте приватним нотаріусом за результатами розгляду належно поданих ТОВ «Нове місто!» документів, а саме: акту на право постійного користування земельною ділянкою; дозволу на будівельні роботи серії та № ІУ 07, виданий 05.04.2019 року; технічного паспорту від 05.02.2021 року, тому відповідачем-2 в межах і у спосіб, визначений законодавством було прийнято рішення про реєстрацію за відповідачем-1 права власності на незавершене будівництво - багатоквартирний житловий будинок (готовність 41%) за адресою: м. Київ, Вознесенський узвіз, 28-30.

Відповідач-2 проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що при реєстрації за відповідачем-1 права власності на незавершене будівництво - багатоквартирний житловий будинок (готовність 41%) за адресою: м. Київ, Вознесенський узвіз, 28-30 приватний нотаріус діяв у межах повноважень, наданих законом.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56982203 від 09.03.2021 суд зазначає наступне.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1-3 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Тобто будь-яка особа, яка вважає своє право (інтерес) порушеним, невизнаним чи оспорюваним, має право звернутися до суду та набуває процесуального статусу позивача у відповідній справі після відкриття судом провадження у ній.

Отже, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Недоведеність права вимоги особи, яка вважає своє право порушеним, є підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі № 905/386/18.

Сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 910/17792/17.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 920/40/19.

За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності нотаріуса при реалізації ним функцій державного реєстратора, якщо позовні вимоги спрямовані на захист приватного (майнового) права, заснованого на приписах цивільного законодавства, нотаріус має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Аналогічний висновок щодо суб`єктного складу учасників справи зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 14-233цс18 та Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Державна реєстрація прав проводиться приватним нотаріусом не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Спір у позивача виник саме з ТОВ «Нове місто!» щодо права власності на об'єкт незавершеного будівництва та правомірності дій ТОВ «Нове місто!» щодо реєстрації за ним такого права. Проте, позовних вимог до ТОВ «Нове місто!» позивач не пред`явив.

Таким чином, позовна вимога про визнання неправомірним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого позивач визначив відповідачем-2.

Тобто, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович, не може бути стороною в господарському процесі.

За таких обставин, провадження у справі в частині позовних вимог про визнання неправомірним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56982203 від 09.03.2021 підлягає закриттю відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 910/5578/19.

Щодо позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво суд зазначає наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Оцінюючи обраний позивачем спосіб судового захисту свого права, суд враховує нормативні положення частин першої та другої статті 5 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Інший підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

З 16.01.2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", яким внесено зміни до статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зміст цієї правової норми свідчить про те, що допускаються такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16.01.2016 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає.

Наведене узгоджується з правовими висновками, які наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16.09.2020 у справі №352/1021/19, від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 03 лютого 2021 року у справі №278/3367/19 (провадження №61-13586св20).

Тому скасування запису про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва не становитиме ефективного способу захисту права позивача, що є підставою для відмови у цій частині позовних вимог позивача до відповідача-1.

Враховуюче наведене, невірно обраний спосіб захисту є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво - багатоквартирний житловий будинок (готовність 41%) за адресою: м. Київ, Вознесенський узвіз, 28-30, кадастровий номер :85:381:0029.

Наведені обставини у сукупності свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "ДКФ Буд БК" в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво - багатоквартирний житловий будинок (готовність 41%) за адресою: м. Київ, Вознесенський узвіз, 28-30, кадастровий номер :85:381:0029.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво - багатоквартирний житловий будинок (готовність 41%) за адресою: м. Київ, Вознесенський узвіз, 28-30, кадастровий номер :85:381:0029 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання неправомірним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56982203 від 09.03.2021.

2. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.07.2022р.

Суддя О.В. Котков