ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2022 р. Справа №907/998/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий-суддя Желік М.Б.

судді Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк б/н б/д (вх.ЗАГС. №01-05/904/22 від 27.04.2022)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 25.02.2022 (повний текст ухвали складено 25.02.2022, суддя Пригуза П.Д.),

у справі № 907/998/21

за заявою боржника: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

кредитор: Акціонерне товариство Комерційний банк ПРИВАТБАНК, м. Київ, вул.Грушевського, 1Д, ,

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність,

за участю представників:

від апелянта: Дурдинець Р.Ю. адвокат (в режимі відеоконференції)

від боржника: Ракущинець А.А. адвокат

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.02.2022 у справі №907/998/21 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника відповідно до плану реструктуризації; затверджено план реструктуризації зобов`язань боржника ОСОБА_1 ; постановлено, що план реструктуризації боргів боржника набирає чинності з дня його затвердження господарським судом 25 лютого 2022 року і є обов`язковим для боржника ОСОБА_1 та кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», підлягає виконанню протягом наступних 180 місяців згідно з графіком, визначеним планом реструктуризації з можливістю дострокового його виконання; постановлено, що з дня затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника вимоги, включені до такого плану, можуть бути задоволені лише у порядку і спосіб, визначені в плані реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на 120 днів; заборонено фізичній особі ОСОБА_1 відчужувати майно.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 25.02.2022 у справі №907/998/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху, апелянта зобов`язано протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги, а саме надати суду докази сплати судового збору.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 АТ КБ «ПриватБанк», після усунення недоліків апеляційної скарги, поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено учасникам справи строк на подання відзиву, витребувано матеріали справи з місцевого господарського суду.

09.06.2022 на адресу суду надійшов відзив боржника на апеляційну скаргу.

17.06.2022 на адресу суду надійшли додаткові пояснення апелянта (з урахуванням відзиву боржника).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.06.2022 призначено розгляд справи на 06.07.2022.

В судовому засіданні 06.07.2022 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала, просила оскаржену ухвалу скасувати та відмовити боржнику у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.

Представник боржника звернув увагу на те, що спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства щодо реструктуризації зобов`язань фізичних осіб за кредитами в іноземній валюті спрямовані законодавцем на захист прав валютних позичальників, котрі брали кредити у 2008 році та не зі своєї вини до сьогодні змушені їх виплачувати, просив залишити оскаржену ухвалу без змін як законну та обґрунтовану.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Закарпатської області із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність як боржника. Заява обґрунтована наявністю заборгованості за валютним кредитом, що забезпечений іпотекою квартири за адресою АДРЕСА_1 , що за твердженням заявника, є єдиним місцем проживання сім`ї боржника та неспроможністю задоволення вимог кредитора Акціонерного товариства «Приватбанк» інакше, як через реструктуризацію заборгованості відповідно до приписів Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.12.2021 заяву фізичної особи ОСОБА_1 прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання.

13.01.2021 АТ КБ «ПриватБанк» подало заперечення щодо відкриття провадження у справі про неплатоспроможність за заявою фізичної особи ОСОБА_1

17.02.2022 боржник надав суду пояснення на заперечення банку, у яких повідомив про те, що боржником внесено відповідні зміни до плану реструктуризації з урахуванням заперечень кредитора: здійснено оцінку нерухомого майна, що є предметом іпотеки та нараховано 3 % річних на залишок заборгованості за кредитним договором. До пояснень додано звіт про оцінку майна та нову редакцію плану реструктуризації боргу.

Постановляючи оскаржену ухвалу, місцевий господарський суд дійшов висновків про те, що заява фізичної особи боржника є обґрунтованою та підлягає задоволенню у визначений законом спосіб, шляхом відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та вчинення інших процесуальних рішень судом, а план реструктуризації боргів підлягає затвердженню судом, що є наслідком відкриття справи про неплатоспроможність відповідно до приписів пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що затверджений господарським судом план реструктуризації боржника не відповідає вимогам пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки: розмір визначеної до погашення грошової суми не базується на розмірі ринкової вартості предмету забезпечення; боржник самостійно вигадав норму альтернативного/іншого визначення розміру грошової суми, що має бути погашена у разі, якщо вартість квартири більша, ніж вартість боргу; боржник визначив розмір грошових вимог банку, що підлягають погашенню першочергово, виходячи із заявленої кредитором у 2015 році грошової суми в іншій судовій справі Ужгородського міськрайонного суду №308/8600/15-ц про стягнення заборгованості, яка на сьогоднішній день ще не розглянута; боржник не вірно визначив розмір грошової суми у вигляді відсотків річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України (у цьому доводі скаржник покликається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 та у постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №903/191/19, від 10.11.2020 у справі №903/802/18, від 05.03.2019 у справі №5017/1987/2012); боржник отримав можливість уникнути стягнення грошової суми у справі Ужгородського міськрайонного суду №308/8600/15-ц, фактично зменшивши її у цій справі про неплатоспроможність «руками господарського суду».

У відзиві на апеляційну скаргу боржник наводить наступні аргументи на спростування доводів апеляційної скарги: для визначення розміру заборгованості вартість квартири, яка є єдиним місцем проживання заявника, не має прямого відношення; визначення розміру вимог кредитора передує процедурі погашення даних вимог, і є окремою процедурою, погашення ж здійснюється відповідно до абз.6 п.5 Прикінцевих і перехідних положень КУзПБ в межах ринкової вартості квартири, і така вартість є верхньою межею погашення вимог кредитора; боржник взяв за базу розрахунку вимог кредитора заявлену банком у 2015 році грошову суму в іншій судовій справі №308/8600/15-ц про стягнення заборгованості, яка досі не розглянута, з донарахуванням 3% річних, при цьому з 2015 року банк не заявляв жодних додаткових вимог (боржник вважає, що додаткові вимоги не можуть бути заявлені з огляду на норму ч.2 ст.1050 ЦК України, а також на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 19.05.2021 у справі №910/23028/17, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц), в суді першої інстанції банк не заперечував подані суду розрахунки, свої вимоги не заявляв, а визначені боржником не спростовував; п.3.1. кредитного договору, на який посилається апелянт обґрунтовуючи не вірне визначення відсотків річних за ч.2 ст.625 ЦК України, містить відсилку до ст.549 ЦК України, якою врегульовано нарахування неустойки (штрафу, пені), а такі не включаються до розміру вимог забезпеченого кредитора; рішення у справі №308/6800/15-ц не прийнято, сам факт наявності справи не має жодних юридичних наслідків як і твердження банку про те, що такий позов був би задоволений; звернення до господарського суду із заявою про затвердження плану реструктуризації не є намаганням уникнути виконання судового процесу Ужгородського міськрайонного суду, адже рішення суду не змінює суті кредитного договору, а встановлює суму боргу, натомість оскаржена ухвала встановлює порядок погашення такого боргу в порядку та у спосіб, визначений Законом №1382.

У додаткових поясненнях апелянт звертає увагу, що п.5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства визначає, що грошові вимоги погашаються у розмірі (а не в межах) ринкової вартості квартири. Вказана норма іншого альтернативного порядку визначення розміру вимог, які підлягають погашенню (не плутати з розміром вимог, що визнаються) не містить. На переконання апелянта, розмір вимог забезпеченого кредитора, які підлягають погашенню є розміром ринкової вартості предмету забезпечення, і саме така сума підлягає зменшенню у випадку часткового виконання зобов`язань за кредитним договором боржником. Розмір вимог, що визнаються господарським судом не є тотожним розміру вимог, що підлягають погашенню в порядку, передбаченому у п.5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ (ці поняття розділені).

Апелянт вважає, що перед зверненням до господарського суду із наміром реструктуризувати свою заборгованість за спрощеною процедурою боржник повинен оцінити всі «за» і «проти» майбутньої ініційованої ним процедури та врахувати, в тому числі, неможливість визначення суми погашення грошових вимог у вигляді, що не базується на розмірі ринкової вартості предмету забезпечення.

Скаржник також зауважує, що у запереченнях щодо затвердження плану реструктуризації банк зазначав про невірність визначення боржником суми заборгованості щодо процентів річних, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, і додатково вказує, що помилкове посилання у п.3.1. договору на ст.549 ЦК України не змінює правову природу процентів, що визначені цим пунктом та нараховуються за принципом «річних процентів від простроченої суми», що відповідає ч.2 ст.625 ЦК України. Умовами договору визначено сплату позичальником процентів як за правомірне користування кредитними коштами згідно з п.1.1 договору (11,04% річних - проценти за ч.1 ст.1048 ЦК України, так і за неправомірне користування кредитними коштами згідно з пунктом 3.1. договору (22,08% річних від залишку заборгованості) проценти за ч.2 ст.625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, заборгованість заявника фізичної особи ОСОБА_1 , перед кредитором АТ КБ «ПриватБанк» виникла з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою майна - квартири за адресою АДРЕСА_1 , що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника.

Суд першої інстанції також на підставі оцінки довідки боржника про доходи, витягів з державних реєстрів прав, декларацій про майновий стан боржника та членів його сім`ї, встановив неспроможність ОСОБА_1 виконати зобов`язання за валютним кредитом, вказана обставина не заперечується апелянтом.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що 21.10.2019 набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

У пункті п`ятому Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ установлено, що протягом п`яти років з дня введення в дію цього Кодексу заборгованість фізичної особи, що виникла до дня введення в дію цього Кодексу, за кредитом в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, реструктуризується за процедурою неплатоспроможності фізичної особи згідно з планом реструктуризації або з мировою угодою з урахуванням особливостей, встановлених цим пунктом (абз.1 п.5).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» від 13.04.2021 №1382-ІХ пункт 5 доповнено новими абзацами 2-4 наступного змісту:

У разі якщо єдиним кредитором у процедурі неплатоспроможності фізичної особи є забезпечений кредитор, а боржник володіє на праві власності одним об`єктом нерухомості (квартирою, житловим будинком), що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника і перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора, такий боржник має право подати заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відповідно до статті 116 цього Кодексу, але без визначення особи арбітражного керуючого та без надання доказів авансування винагороди керуючому реструктуризацією, передбачених пунктом 12 частини третьої статті 116 цього Кодексу, до якої додається проект плану реструктуризації, що відповідає умовам реструктуризації, визначеним цим пунктом (абз.2 п.5).

Господарський суд надсилає ухвалу про прийняття заяви до розгляду забезпеченому кредитору, визначеному в заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, та встановлює строк для надання заперечень, що не може перевищувати 15 днів (абз.3 п.5).

Господарський суд у підготовчому засіданні розглядає план реструктуризації, доданий до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, без застосування статті 126 цього Кодексу та заперечення кредитора. За результатами розгляду у підготовчому засіданні господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність з одночасним затвердженням плану реструктуризації, передбаченого цим пунктом, або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність через невідповідність поданої заяви умовам реструктуризації, визначеним цим пунктом (абз.4 п.5).

Відтак єдиною підставою для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність є невідповідність поданого заявником плану реструктуризації умовам, визначеним пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, а предметом розгляду та оцінки в оскарженій ухвалі, постановленій за результатами підготовчого засідання, є план реструктуризації та заперечення кредитора.

У запереченні кредитора, поданому суду 13.01.2022 банк вказував на невідповідність поданої боржником заяви умовам реструктуризації, визначеним у п.5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з огляду на відсутність в матеріалах заяви оцінки ринкової вартості предмету іпотеки, що унеможливлює визначення розміру грошової суми, яка підлягає погашенню. При цьому банк звернув увагу на перелік оціночних компаній, акредитованих для співпраці з АТ КБ «ПриватБанк», розміщений на офіційному сайті банку.

Із матеріалів заяви вбачається, що 05.08.2005 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №MKZ7GF0131 про надання кредитних коштів готівкою через касу строком до 03.08.2025 включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 32 268,00 доларів США на придбання 2-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 25 000 дол.США, на оплату страхових платежів в сумі 2018 дол.США страхування нерухомості, 5250 дол.США особисте страхування, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії в розмірі 3% від суми виданого кредиту спочатку в момент надання кредиту та щомісячної комісії 0,18% (п.1.1. договору).

Відповідно до п.3.1. договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальнику щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному у п.1.1. договору. Згідно ст.549 ЦК України при порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених у п.1.1., п. 2.3.1., п.2.3.2, п.3.3. договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, подвійному від вказаного у п.1.1. договору, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в п.1.1. суми щомісячного платежу по кредиту разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали нотаріально посвідчений договір іпотеки від 05.08.2005, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано належну позичальнику на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 50,4 кв.м. Сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 127 386,00 грн.

У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань щодо строків оплати кредитних платежів, банк звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 19 110,97 доларів США, що за курсом 21,17 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.06.2015 складає 404 579,23 грн.

У позовній заяві банк покликався на ч.2 ст.1050 ЦК України та зазначав, що станом на 25.06.2015 заборгованість складається із: 18134,84 дол.США заборгованість за кредитом, 777,63 дол.США заборгованість за процентами за користування кредитом, 135,00 дол.США заборгованість за комісією за користування кредитом, 63,50 дол.США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Рішення за даним позовом не прийнято.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі №916/4693/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини другої статті 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.

Склад і розмір грошових вимог забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. До розміру вимог такого забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня (абз.6 п.5).

У разі якщо боржник до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність частково виконав зобов`язання за кредитним договором, а саме частково сплатив кредит та відсотки за користування кредитом, розмір вимог забезпеченого кредитора, які підлягають погашенню відповідно до цього пункту, зменшується на більшу з таких величин:

- відсоток основного боргу за кредитом, погашений боржником до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність;

- відсоток загальної вартості кредиту для споживача, розрахованої відповідно до законодавства про споживче кредитування на дату укладення договору про надання кредиту в іноземній валюті, погашений боржником до дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (абз.8-10 п.5).

Місцевий господарський суд, надаючи оцінку, плану реструктуризації в частині розміру вимог кредитора, навів наступні розрахунки.

До визначення розміру вимог кредиторів враховується наступна сума:

19 110,97 дол. США - 63,50 дол. США пені = 19 047,47 дол. США

За останні 3 роки нарахування 3% річних складатиме:

19 047,47 дол. США х 9 % = 1 714,27 дол. США.

За період дії кредитного договору позичальнику було видано 25 000 дол. США готівкою та відповідно до п. 1.1 та п. 2.1.3 Кредитного договору шляхом оплати страхування (що збільшувало тіло виданого кредиту, на яке нараховувались відсотки): 04.08.2006 - 349,58; 03.08.2007 - 350,37; 04.08.2008 - 375,45; 04.08.2009 - 219,30; 04.08.2010 219; 04.08.2011 - 215,04; 06.08.2012 - 210,74; 06.08.2013 - 209,12; 04.08.2014 - 141,2, всього:2289,8 дол. США.

Тобто всього: 25 000 дол. США + 2 289,80 дол. США = 27 289,80 дол. США = 100 %.

Відсоток боргу складає:

100 % х 18 134,84 дол. боргу по тілу кредиту / 27 289,80 дол. США виданого кредиту = 66,45 %

Відсоток погашення складає:

100 % - 66,45 % = 33,55 %

Таким чином, розмір вимог кредитора після застосування понижуючого коефіцієнту складає:

(19 047,47 + 1 714,27 дол. США)х33,55 % = 13 796,76 дол. США

Курс долара США відносно гривні станом на 25.02.2022 (дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність складає 29,2549 грн. (посилання: https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=25.02.2022&period=daily).

Сума вимог кредитора складає 13 796,76 дол. США х 28,2424 грн. = 403622,83 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції, провівши власний перерахунок, погоджується з визначеним розміром вимог кредитора та відхиляє доводи апелянта щодо невірного розрахунку процентів річних на підставі ст.625 ЦК України з огляду на наступне.

У п.3.1. кредитного договору сторони узгодили, що згідно ст.549 ЦК України при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених у п.1.1., п. 2.3.1., п.2.3.2, п.3.3. договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, подвійному від вказаного у п.1.1. договору, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в п.1.1. суми щомісячного платежу по кредиту разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного кредиту.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином у п.3.1. договору передбачено саме штрафні санкції, а не відсотки річних у підвищеному розмірі на підставі ч.2 ст.625 ЦК України як стверджує скаржник.

У відповідності до умов п.5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ до розміру вимог такого забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня.

При цьому, оскільки скаржник звертає увагу на помилковість викладення тексту пункту 3.1. кредитного договору, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Укладений договір відповідає ознакам споживчого кредиту, визначеним у Законі України «Про споживче кредитування», оскільки кредит було надано позичальнику фізичній особі для купівлі квартири для проживання.

Апелянт вірно зауважив про те, що абз.2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ не передбачає заявлення вимог кредитора до боржника, однак, у відповідності до абз.3 вказаного пункту кредитор має можливість подати заперечення, в тому числі щодо розміру заборгованості, і у випадку подання таких заперечень кредитор не позбавлений права навести власний розрахунок вимог з відповідним обґрунтуванням.

Відповідно абз.7 п.5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ визнані господарським судом вимоги забезпеченого кредитора погашаються боржником у розмірі ринкової вартості квартири або житлового будинку, що забезпечує вимоги такого кредитора, яка визначається оцінювачем, визначеним кредитором. Залишок заборгованості такого кредитора підлягає прощенню (списанню) в порядку, визначеному цим пунктом.

В оскарженій ухвалі суд першої інстанції зазначив, що вказаний пункт не застосовується, оскільки вартість квартири більша, ніж вартість боргу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, та зазначає, що відповідно до наданого боржником звіту про оцінку майна від 26.01.2022, виконаного ПП «Академія Оцінки і Права», ринкова вартість квартири загальною площею 50,34 кв.м., що розташована за адресою м.Ужгород, вул. Гвардійська, буд 25/11, без нарахування ПДВ, становить 739 000,00 грн.

ПП «Академія Оцінки і Права» входить до переліку оціночних компаній, акредитованих для співпраці з АТ КБ «ПриватБанк», розміщеного на офіційному сайті банку (як зазначено у запереченнях кредитора).

Колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що у будь-якому випадку, до заяви боржника про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність за умовами п.5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, має бути додана оцінка ринкової вартості квартири або житлового будинку, що забезпечує вимоги такого кредитора, яка визначається оцінювачем, визначеним кредитором. Адже для визначення обставини перевищення чи недостатності вартості житла боржника у порівнянні з сумою боргу перед кредитором достатнім є такий доказ як оцінка майна, виконана на замовлення боржника.

На переконання колегії суддів, у випадку подання заяви у порядку абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ покладення на боржника обов`язку відразу із заявою подати оцінку ринкової вартості квартири або житлового будинку, що забезпечує вимоги такого кредитора, проведену оцінювачем, визначеним кредитором, значно ускладнить саму можливість подання такої заяви і, натомість, створить умови кредиторам чинити штучні перешкоди зверненню фізичних осіб - валютних позичальників до суду з метою реструктуризації боргів, які вони не мають змоги погасити в силу незалежних від них обставин.

Слід наголосити, що метою прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб», яким доповнено пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ в частині можливості звернення до суду про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність без визначення особи арбітражного керуючого та без надання доказів авансування винагороди керуючому реструктуризацією, було сприяння реалізації державою своїх соціальних функцій перед громадянами, які постраждали внаслідок отриманих позик під заставу житла у період стрімких валютних коливань.

Разом з тим, положення абз.7 п.5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ спрямоване на захист прав кредитора та на уникнення зловживань боржника з визначенням залишку заборгованості, який підлягає прощенню (списанню), у випадку, коли визнана судом сума боргу перевищує вартість житла, що перебуває в іпотеці.

Таким чином зберігається баланс інтересів боржника та кредитора у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Водночас, у разі, коли боржник стверджує (декларує), що вартість житла перевищує суму боргу перед кредитором, незалежно від наявності чи відсутності оцінки ринкової вартості майна виключається невідповідність плану реструктуризації умовам Кодексу, адже визнана судом сума боргу підлягатиме погашенню у повному обсязі (з урахуванням порядку, встановленого у п.5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ).

Щодо інших умов затвердженого судом плану реструктуризації, апеляційна скарга доводів не містить, а судом першої інстанції вірно було встановлено їх відповідність пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що правових підстав, визначених Кодексом України з процедур банкрутства, для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність у підготовчому засіданні не було встановлено, а відтак заява ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність з одночасним затвердженням плану реструктуризації підлягає до задоволення.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк б/н б/д (вх.ЗАГС. №01-05/904/22 від 27.04.2022) відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 25.02.2022 у справі №907/998/21 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 18.07.2022.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.