ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2022 року м.Дніпро Справа № 904/6669/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2021 (повне рішення складено 15.12.2021, суддя Ліпинський О.В.) у справі

за позовом ОСОБА_1 , м. Запоріжжя

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

про стягнення 82 641, 43 грн

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - Відповідач) про стягнення суми 82 641,43 грн, з яких 55 034,94 грн - втрати від інфляції, 27 606,49 грн - 3% річних.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані посиланням на невиконання Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області рішення Господарського суду Запорізької області по справі №908/2783/18 від 06.05.2019, у зв`язку з чим кредитор (позивач) вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних втрат та процентів річних, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2021 у даній справі у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції в своїй постанові від 15.07.2021 у справі № 908/2783/18 фактично констатував неможливість виконання Регіональним відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2019, через відсутність у зазначеного державного органу присуджених на користь позивача сум, які ще в 2005-2016 роках (до ухвалення рішення) були перераховані органом приватизації до Державного бюджету, та відповідно наявність підстав для зміни порядку виконання рішення суду шляхом стягнення таких сум з Державного бюджету України. РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, є неналежним відповідачем за даним позовом, адже з моменту перерахування до Державного бюджету України коштів, стягнення яких було предметом спору по справі № 908/2783/18, зазначена особа не може відповідати за грошовим зобов`язанням, виконання якого має здійснювати орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджету, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Аргументуючи апеляційну скаргу, скаржник вказує, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.11.2019 №242/4741/16-ц вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ДКСУ та її територіальні органи можуть бути залучені до участі у справі про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади (його посадовими чи службовими особами), з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, проте їх незалучення не може бути єдиною підставою для відмови у позові.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.05.2019 у справі №908/2783/19 в частині вирішення позову про стягнення з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 465 950,00 грн боргу. Грошове зобов`язання за рішенням суду на даний час не виконано. З огляду на порушення відповідачем вказаного грошового зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на те, що в даному випадку грошові кошти, які підлягали поверненню на користь ОСОБА_1 обліковувались на рахунках державного бюджету, а Регіональне відділення в свою чергу не здійснювало користування коштами.

Відповідач зазначає, що Регіональне відділення не може відповідати за грошовим зобов`язанням, виконання якого має здійснювати орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджету, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2022 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, повідомлено скаржника про можливість усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання доказів сплати судового збору в розмірі 3405,00 грн, тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

На виконання вимог ухвали суду від 25.01.2022 скаржником надані докази усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 19.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2021; згідно положень ч. 13 ст.8, ч.2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.05.2019 року по справі №908/2783/18, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області та Управління Державної казначейської служби України у м.Запоріжжя; стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області через Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі на користь ОСОБА_1 465 950,00 грн боргу.

31.05.2019 Господарським судом Запорізької області на виконання зазначеного рішення видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.09.2019 у справі №908/2783/18, частково задоволено заяву позивача про заміну сторони боржника правонаступником та зміну порядку виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2019, зокрема, змінено сторону боржника - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області на його правонаступника - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях. В іншій частині заяви відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2019 року, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 16.09.2019 у справі №908/2783/18 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.11.2020 відмовлено в задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про зміну порядку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2019 у справі № 908/2783/18.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2021 частково задоволено апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.11.2020; ухвалу господарського суду від 25.11.2020 скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про зміну порядку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2019 у справі № 908/2783/18 задоволено, змінено порядок виконання рішення від 06.05.2019 шляхом стягнення присудженої на користь позивача суми боргу з Державного бюджету України.

У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2019 по справі № 908/2783/18 позивач нарахував та просив стягнути з відповідача три відсотки річних за загальний період прострочення виконання грошового зобов`язання (з 01.06.2019 по 15.07.20210) у розмірі 27 606,49 грн та інфляційні втрати за період з 01.08.2019 по 15.07.2021 у розмірі 55 034,94 грн.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами ст.269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приписами ст. 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист прав і свобод в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2019 по справі № 908/2783/18.

Частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За приписами ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Матеріали справи свідчать про те, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2021 у справі №908/2783/18 частково задоволено апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.11.2020; ухвалу господарського суду від 25.11.2020 скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про зміну порядку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2019 задоволено, змінено порядок виконання рішення від 06.05.2019 шляхом стягнення присудженої на користь позивача суми боргу з Державного бюджету України.

Під час ухвалення вказаної постанови, судом апеляційної інстанції зазначено, що у випадку встановлення фактичних обставин перерахування до Державного бюджету України коштів, виручених під час приватизації державного майна, та ускладнення виконання рішення суду про повернення таких коштів зазначенням державного органу, який не веде єдиного казначейського рахунка з обліку коштів Державного бюджету України, суди вправі вжити заходів до зміни виконання судового рішення.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наданих у справі платіжних доручень, кошти, отримані від повторної приватизації державного майна - об`єктів незавершеного будівництва, у період 2005-2016 років були перераховані з рахунку Регіонального відділення Фонду державного майна, а на рахунки Державного бюджету.

За приписами ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, територіальний орган Державної казначейської служби України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ), на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, на виконання судових рішень про повернення коштів, перерахованих до Державного бюджету України як оплати за державне майно під час його приватизації.

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини неможливості згідно з нормативно-правовим регулюванням акумулювати на рахунку РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях у державному казначействі державні кошти, що ускладнює виконання судового рішення в даній справі, апеляційний господарський суд у справі № 908/2783/18 дійшов висновку про необхідність зміни порядку виконання судового рішення у цій справі, шляхом стягнення грошової суми з Державного бюджету України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції у постанові від 15.07.2021 у справі №908/2783/18 фактично констатував неможливість виконання Регіональним відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2019, через відсутність у зазначеного державного органу присуджених на користь позивача сум, які ще в 2005-2016 роках (до ухвалення рішення) були перераховані органом приватизації до Державного бюджету, та відповідно наявність підстав для зміни порядку виконання рішення суду шляхом стягнення таких сум з Державного бюджету України.

Частиною 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини справи - це факти, які мають значення для вирішення спору, як-от: вчинення чи невчинення особою певної дії; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій або настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України) суд виснує про доведеність чи недоведеність певних обставин.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, тобто факти, а не правова їх оцінка. Преюдиційні факти істотно відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. постанови Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16, від 17.02.2021 у справі № 914/1257/18 та інші).

Постанова Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2021 у справі №908/2783/18 набрала законної сили, а відтак встановлені судом у цій справі обставини щодо стягнення грошової суми з Державного бюджету України, розпорядником якого, у спірних правовідносинах є Державна казначейська служба України, мають преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, є неналежним відповідачем за даним позовом,

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 48 Господарського процесуального кодексу України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. Отже за власною ініціативою суд не може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем.

У даному випадку, позивач не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про залучення до участі у справі Державної казначейської служба України в якості співвідповідача.

Апеляційний господарський суд зауважує, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. Під час розгляду справи за незмінного складу сторін (відсутності клопотання позивача про заміну неналежного відповідача належним в порядку статті 48 Господарського процесуального кодексу України) за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача, оскільки суд за власною ініціативою не має права на вчинення процесуальної дії з заміни відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №23/9076/16-ц, від 26.11.2019 у справі №905/386/18).

У даному випадку позивачем пред`явлено позовні вимоги виключно до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій, Кіровоградській областях, який з огляду на підстави заявленого позову та суть порушеного права позивача є неналежним відповідачем у цій справі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим посилання скаржника на правову позицію Велика Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 №242/4741/16-ц, оскільки фактичні обставини, встановлені судом у даній справі є відмінними від обставин, встановлених у справі, що переглядається.

Так, предметом розгляду у справі №242/4741/16-ц було вирішення питання про відшкодування шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 Цивільного кодексу України.

У даній справі предметом спору є вирішення питання про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, які входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення в оскаржуваній частині судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2021 у справі №904/6660/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку відповідно до п.2 ч.1 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О. Кузнецов

Суддя В.Ф.Мороз

Суддя А.Є.Чередко