ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
18.07.2022 року м.Дніпро Справа № 904/7360/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Чередка А.Є., Кузнецова В.О.
секретар судового засідання Кандиба Н.В.
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
у справі № 904/7360/21
за позовом Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН", м. Конотоп, Сумська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК", м. Дніпро
про стягнення заборгованості та зобов`язання виконати зобов`язання в натурі
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК", м. Дніпро
до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН", м. Конотоп, Сумська область
про стягнення заборгованості у розмірі 86 177,21 грн.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.06.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2021 у справі № 904/7360/21 задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2021 у справі № 904/7360/21 змінено.
Викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції:
Первісний позов задовольнити частково.
В іншій частині первісного позову відмовити.
Зустрічний позов задовольнити частково. Стягнути з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" 3% річних у розмірі 8 873,40 грн, інфляційні втрати у розмірі 39 223,26 грн, витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову в розмірі 1 266,92 грн, витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 14 453,02 грн.
В іншій частині зустрічного позову відмовити.
Провести зустрічне зарахування та стягнути з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" різницю в сумі 29 158,61 грн.
Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" подано заяву, згідно якої просить ухвалити додаткове судове рішення щодо вирішення питання витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2022 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" про ухвалення додаткового судового рішення у справі №904/7360/21; розгляд заяви призначено в судове засідання 18.07.2022 на 16:20 год.
13.07.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від ДП "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" надійшло клопотання про заміну позивача за первісним позовом правонаступником в порядку ч. 1 ст. 52 ГПК України.
Згідно ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.
Слід зазначити, що припинення юридичної особи - це процедура, результатом якої є припинення юридичної особи, тобто внесення запису про припинення юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, після чого така юридична особа перестає існувати.
Процедура припинення регулюється багатьма нормативно-правовими актами, зокрема Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та іншими законодавчими актами спеціального характеру.
Загальний порядок припинення юридичної особи встановлюють Цивільний та Господарський кодекси України.
Згідно ст. 59 ГК України припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
У відповідності до ч. 6 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі перетворення юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичної особи, що припиняється у результаті перетворення, та державна реєстрація новоутвореної юридичної особи. Перетворення вважається завершеним з дати державної реєстрації новоутвореної юридичної особи.
Згідно із п.п. 29 та 30 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: дані про юридичних осіб правонаступником яких є зареєстрована юридична особа та дані про юридичних осіб - правонаступників.
Так, наказом державного концерну «Укроборонпром» від 07.07.2022 № 273 «Про створення товариства з обмеженою відповідальністю» наказано створити Товариство з обмеженою відповідальністю «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» шляхом перетворення Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (пункт 1).
Підпунктом 5.1 пункту 5 вказаного наказу визначено установити, що Товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків підприємства з урахуванням особливостей правового статусу майна, переданого до статутного капіталу Товариства, з дня внесення відповідного запису про його державну реєстрацію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Таким чином, з викладеного вбачається, що реорганізація юридичної особи Державне підприємство "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" відбулася, шляхом його перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН", а тому колегія суддів задовольняє клопотання про залучення останнього до участі у справі № 904/7360/21 як правонаступника.
13.07.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат, в якому він, посилаючись на те, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн суперечить ч. 4 ст. 126 ГПК України, значно завищений, неспівмірний та належним чином не доведений, а тому просить суд відмовити у їх відшкодуванні або зменшити їх розмір до 1 грн.
Цього ж дня до суду надійшло клопотання аналогічного змісту від його представника.
14.07.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ "КЛОКВОРК" надійшла заява про розгляд заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу без участі представника заявника.
Сторони, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 18.07.2022 уповноважених представників не направили.
З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ч. 1 ст. 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За приписами ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, при цьому не повинні створюватися в зайвий раз передумови для порушення процесуальних строків розгляду справи.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
А у відповідності до ч. 4 ст. 244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи наявні докази належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду заяви про розподіл судових витрат, зважаючи на подану відповідачем заяву про розгляд справи без участі його представника, з огляду на необхідність дотримання процесуальних строків, визначених ГПК України, за умов сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та її висловлення у поданих процесуальних документах, яким вони скористалися належним чином, про що свідчить подання позивачем клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, констатуючи достатність матеріалів для вирішення процесуального питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд відповідної заяви за наявними матеріалами та без участі представників сторін.
Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За змістом статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 зазначеного Кодексу для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз відповідних норм процесуального закону засвідчує, що реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в декілька основних етапів:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Зважаючи на положення статей 282, 315 ГПК України про те, що суд апеляційної та касаційної інстанцій має вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, здійснених у зв`язку з переглядом справи, Верховний Суд дотримується позиції, що згідно зі статтею 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18).
Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2022 року до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ "КЛОКВОРК" надійшов відзив на апеляційну скаргу, до якого було надано попередній розрахунок суми судових витрат, понесених стороною у зв`язку з апеляційним провадженням у справі № 904/7360/21 (т. 3 а.с. 82).
Згідно вказаного розрахунку, сума попередніх (очікуваних) витрат на професійну правничу допомогу відповідача склала 5 000,00 грн за складання відзиву на апеляційну скаргу та 3 000,00 грн за представництво інтересів у судовому засіданні.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.06.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2021 у справі № 904/7360/21 задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2021 у справі № 904/7360/21 змінено.
Викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції:
Первісний позов задовольнити частково.
В іншій частині первісного позову відмовити.
Зустрічний позов задовольнити частково. Стягнути з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" 3% річних у розмірі 8 873,40 грн, інфляційні втрати у розмірі 39 223,26 грн, витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову в розмірі 1 266,92 грн, витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 14 453,02 грн.
В іншій частині зустрічного позову відмовити.
Провести зустрічне зарахування та стягнути з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" різницю в сумі 29 158,61 грн.
30.06.2022 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" до суду надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн з відповідними доказами (т. 3 а.с. 190-205).
Колегія суддів зауважує, що обов`язковою умовою подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді відповідної інстанції є звернення до цього суду із такими доказами в межах встановленого законом строку для подання доказів або його поновлення за рішенням суду, а саме дотримання встановленого приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення суду (у разі неподання доказів до закінчення судових дебатів та за умови наявності відповідної заяви, зробленої до закінчення останніх).
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у додатковій постанові від 03.03.2021 у справі № 912/354/20 наголосив, що докази, які стосуються розміру судових витрат подаються у суворо визначені кодексом строки: до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Апеляційний суд зазначає, що Постанову Центрального апеляційного господарського суду було прийнято 20.06.2022, при цьому ТОВ "КЛОКВОРК" заяву про розподіл судових витрат з відповідними доказами направлено засобами поштового зв`язку 24.06.2022 (т. 3 а.с. 206), тобто у межах встановленого ГПК України процесуального строку.
Матеріалами справи підтверджується, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Клименко і партнери» (адвокат) було укладено договір про надання правової допомоги від 18.08.2021 (т. 3 а.с. 204).
Пунктом 1.1 договору встановлено, що адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги обумовленого ним виду в інтересах останнього, в тому обсязі та на умовах, що передбачені і закріплені за взаємною згодою у цьому договорі, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також усі фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом своїх зобов`язань за даним договором.
Відповідно до пункту 4.1 договору, клієнт зобов`язується сплатити адвокату за договором гонорар у розмірі та порядку, наведеному у додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
Сторонами укладено додаток № 1 «Розмір гонорару та порядок його оплати» (т. 3 а.с. 202), відповідно до якого вартість послуг становить, зокрема:
- підготовка позовної заяви, відповіді на відзив, відзиву, заперечення на відповідь на відзив, зустрічний позов (за 1 документ) 5 000,00 грн;
- підготовка інших процесуальних документів у господарській справі (за 1 документ) 1 500,00 грн;
- участь та представництво адвокатом інтересів клієнта у судовому засідання (за 1 засідання) 2 500,00 грн;
- гонорар успіху (сплачується клієнтом у випадку прийняття рішення на користь клієнта (повністю або частково) або закриття провадження у справі, або залишення позову без розгляду) 10 000,00 грн або 5-10% від стягнутої суми.
Між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Клименко і партнери» (клієнт) та Сухомлин Оленою Валентинівною (адвокат) було укладено договір-доручення про надання правової допомоги № 18/08 від 18.08.2021 (т. 3 а.с. 205).
Згідно пункту 1.1 договору № 18/08, адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги обумовленого ним виду в інтересах ТОВ «КЛОКВОРК», на підставі пункту 2.1.8 договору про надання правової допомоги від 18.08.2021, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Клименко і партнери» та ТОВ «КЛОКВОРК», в тому обсязі та на тих умовах, що передбачені і закріплені за взаємною згодою у цьому договорі, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також усі фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом своїх зобов`язань за даним договором.
Відповідно до пункту 4.1 договору № 18/08, клієнт зобов`язується сплатити адвокату за договором гонорар у розмірі та порядку, наведеному у додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
На виконання умов договору, адвокатом були надані послуги клієнту ТОВ «КЛОКВОРК» в суді апеляційної інстанції на загальну суму 10 000,00 грн, що підтверджується підписаним обома сторонами актом приймання-передачі № 12 від 21.06.2022 (т. 3 а.с. 197), відповідно до якого:
1. Підготовка відзиву на апеляційну скаргу по справі № 904/7360/21 в кількості 1 (один) документ вартує 5 000,00 грн.
2. Представництво адвокатом інтересів клієнта у судових засіданнях 30.05.2022, 20.06.2022 по 2 500,00 грн за кожне, загалом 5 000,00 грн.
До акту приймання-передачі № 12 від 21.06.2022 долучено Розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (Додаток № 1, т. 3 а.с. 198).
Надаючи оцінку витратам відповідача (позивача за зустрічним позовом) на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини четвертої статті 126 ГПК України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами (аналогічний висновок наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 922/2749/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21)).
Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у частині четвертій статті 129 ГПК України, у частині п`ятій цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В даному випадку колегія суддів керується наступним:
1) результат вирішення спору та пропорційність задоволених вимог (за наслідком апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою позивача, останню було задоволено частково, рішення щодо часткового задоволення первісного позову та зустрічного було змінено, в результаті чого збільшилася сума задоволених позовних вимог за первісним позовом та зменшилася сума задоволених позовних вимог за зустрічним, тобто суд апеляційної інстанції частково погодився з позицією та доводами апелянта (позивача));
2) складність справи та обсяг робіт (предметом апеляційного перегляду були ті ж самі обставини, що й в суді першої інстанції, які стосувалися питань застосування штрафних санкцій та компенсаційних втрат, тобто це питання не потребувало встановлення нових обставин справи або дослідження нових доказів; самі вимоги витікають з одного договору поставки, а всі фактичні обставини по цій справі були предметом розгляду у справі №920/625/20, в якій інтереси ТОВ «КЛОКВОРК» представляв той самий адвокат - Сухомлин О.В.);
3) обґрунтованість та співмірність заявлених до відшкодування витрат (з акту приймання передачі виконаних робіт вбачається, що адвокатом була надана клієнту правнича допомога у вигляді участі у судових засіданнях 30.05.2022, 20.06.2022 на загальну суму 5 000,00 грн, позаяк з протоколів судових засідань у справі № 904/7360/21 вбачається, що сукупний час судових засідань у справі склав близько 52 хв. (29 хв. та 23 хв.), тобто, сума судових витрат, яку відповідач просить покласти на позивача за участь у судових засіданнях, не є спів розмірною з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Щодо відзиву на апеляційну скаргу, то останній здебільшого складається з цитування норм законодавства, постанов Верховного Суду, в тому числі сформованих ним правових висновків, та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2021 у справі № 904/7360/21, яке було змінено за наслідком апеляційного перегляду справи. При цьому суд відхилив переважну більшість викладених у відзиві заперечень відповідача, за наведених у постанові від 20.06.2022 мотивів).
Крім того, судом враховується часткове задоволення апеляційної скарги, за наслідком чого, присуджені на користь відповідача суми після проведення зустрічного зарахування зменшилися з 68 440,34 грн до 29 158,61 грн.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є спів мірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому стягнення адвокатських витрат не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості.
Відтак, наведеним спростовуються доводи заявника стосовно необхідності відшкодування витрат ТОВ «КЛОКВОРК» на професійну правничу допомогу в повному обсязі.
При цьому апеляційний суд відхиляє заперечення ТОВ "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" про безпідставність заявлення до відшкодування суми сплачених витрат на професійну правничу допомогу АО «АК «Клименко і партнери», з огляду на фактичне надання таких послуг адвокатом Сухомлин О.В., оскільки остання діяла на підставі договору-доручення про надання правової допомоги № 18/08 від 18.08.2021, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Клименко і партнери» (клієнт) та Сухомлин Оленою Валентинівною (адвокат). Можливість залучення для цілей надання професійної правничої допомоги іншого адвоката була обумовлена сторонами (ТОВ "КЛОКВОРК" (клієнт) та АО «АК «Клименко і партнери» (адвокат)) в п. 2.1.8. договору про надання правової допомоги від 18.08.2021, відповідно до якого адвокат має право покласти частину своїх обов`язків на іншу особу, з якою адвокат укладає окремий договір.
Також, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотань позивача та його представника про зменшення розміру судових витрат до 1 грн, так як ч. 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а ними не було надано суду доказів щодо невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, втім, аналіз та оцінка таких витрат була здійснена судом апеляційної інстанції в порядку ч.ч. 4, 5 ст. 129 ГПК України самостійно, з огляду на фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази.
Підсумовуючи вищеозначене, апеляційний господарський суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права та опираючись на критерії, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, вважає за можливе не присуджувати всю суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, а тому, з ТОВ "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" на користь ТОВ «КЛОКВОРК» належить стягнути суму відповідних витрат в розмірі 3 000,00 грн.
Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 244, 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн задовольнити частково.
В іншій частині заяви - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.07.2022

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко

Суддя В.О. Кузнецов