ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" липня 2022 р. Cправа № 902/74/22

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" (вул. Пирогова, буд. 131, м. Вінниця, 21037)

до: Фізичної особи - підприємця Романова Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення заборгованості 22 219,98 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" з вимогою до Фізичної особи - підприємця Романова Олександра Анатолійовича про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 22 219,98 грн.

Правовими підставами звернення з позовною заявою позивача стало неналежне виконання Фізичною особою - підприємцем Романовим Олександром Анатолійовичем зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № ВІ-361800.

Ухвалою суду від 31.01.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/74/22 за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням розгляду справи по суті на 24.02.2022.

23.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 21.02.2022 (вх. № 01-34/1828/22) за підписом представника відповідача - адвоката Слізяка Н.Р., в якому відповідач наводить заперечення проти позову та просить відмовити в його задоволенні.

Ухвалою суду від 24.02.2022 здійснено перехід до розгляду справи № 902/74/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.03.2022.

За наслідками судового засідання 24.03.2022 підготовче засідання відкладено на 19.04.2022, про що 24.03.2022 постановлено відповідну ухвалу.

05.04.2022 до суду надійшла відповідь на відзив № 1.12-3487 від 04.04.2022 з наведенням заперечень щодо доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву.

За результатами судового засідання 19.04.2022, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 19.04.2022 про відкладення підготовчого засідання на 24.05.2022.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 16.06.2022, про що 24.05.2022 постановлено протокольну ухвалу.

При розгляді справи 16.06.2022 судом оголошено перерву до 17.06.2022, про що постановлено протокольну ухвалу.

Ухвалою суду від 17.06.2022, за клопотанням представника позивача, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, з метою убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, враховуючи рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022 щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, розгляд справи по суті відкладено на 12.07.2022.

На визначену судом дату представники позивача та відповідача не з`явились. При цьому суд зважає, що про дату, час та місце розгляду справи учасники повідомлені ухвалою суду від 17.06.2022, яка направлена на адреси електронної пошти сторін та їх представників, що зазначені останніми в заявах з процесуальних питань в даній справі.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що учасників належним чином було повідомлено про дане судове засідання.

При цьому суд зважає, що будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від учасників до суду не надійшло.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 12.07.2022 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №ВІ- 361800, укладеного шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання, в частині оплати спожитої в період вересень-жовтень 2021 року електричної енергії, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" заявлено до стягнення з Фізичної особи - підприємця Романова Олександра Анатолійовича 22219,98 грн заборгованості.

Суть заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, зводиться до наступного. Так відповідач вказує, що в період з травня 1999 року по 24.05.2019, на підставі договору оренди № 18/99 від 10.05.1999, у його користуванні на праві оренди, перебувало нежитлове приміщення, що розташоване за адресою 21027, м. Вінниця, вул. 600-річчя, 68.

За збігом строку оренди, відповідач, за актом приймання-передачі приміщень від 24.05.2019, повернув орендоване приміщення балансоутримувачу та з вказаної дати не здійснює там своєї господарської діяльності та не має жодного доступу до зазначених приміщень, як і не здійснює користування будь-якими комунальними послугами, в тому числі й електропостачання.

З цього приводу, відповідачем було повідомлено оператора системи про повернення орендованих приміщень власнику та з травня 2019 року жодного споживання та оплати електричної енергії не відбувалось.

При цьому відповідач наголошує, що чинне законодавство пов`язує можливість стягнення заборгованості з постачання електричної енергії із наявністю відповідних умов: зокрема, наявність договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

Відповідач визнає наявність договору на постачання електричної енергії. В той же час наголошує на відсутності договору на розподіл електричної енергії, який є обов`язковою умовою здійснення постачання.

Також відповідач заперечує проти акту від 09.09.2021 № 0464839 контрольного огляду розрахункових засобів обліку, наданого позивачем на підтвердження споживання електричної енергії, посилаючись при цьому на складення даного акту за відсутності споживача, що є грубим порушенням п.п. 6.5.2., 8.6.10. Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 311.

Крім того, ФОП Романов О. А. стверджує, що є належним відповідачем у цій справі, оскільки орендоване ним приміщення повернуто у повне розпорядження власника - Філії «Вінницький проектний інститут» Державного підприємства Міністерства оборони України «Центральний проектний інститут». Відповідно з травня 2019 року відповідачу не відомо хто та на яких умовах використовує приміщення, що були предметом орендних відносин.

Позивач, в свою чергу, у відповіді на відзив зауважує, що оскільки від відповідача не надходило відповідного повідомлення про звільнення приміщення, а також заяви про розірвання договору, як те визначено п. 4.27., пп. 16 п. 5.5.5. ПРРЕЕ, а доказів їх надання (надсилання) позивачу відповідачем суду не надано, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за вказаний період та у розмірах, вказаних у позовній заяві є законними та обґрунтованими.

Посилання відповідача на те, що він не є стороною договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, і як наслідок не є належним відповідачем у цій справі, на переконання позивача є безпідставними. При цьому позивач зауважує, що постачання електричної енергії споживачу, так як і надання послуг з розподілу електричної енергії - є ліцензованими видами господарської діяльності з огляду на приписи статей 45, 56 Закону, 6 та 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Так, згідно ч. 1 ст. 45 Закону, розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Суб`єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність з розподілу електричної енергії на території Вінницької області є Акціонерне Товариство «Вінницяобленерго», відповідно до умов ліцензії (постанова НКРЕКП від 13.11.2018 №1414).

Позивач не є стороною договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного між відповідачем та АТ «Вінницяобленерго», тому аргументація відповідача, щодо надання позивачем будь-яких доказів на підтвердження наявності або відсутності вказаних договірних відносин між згаданими суб`єктами, на думку позивача, є безпідставним та неправомірним.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" є електропостачальником та отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №429 від 14.06.2018.

Починаючи з січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" здійснило постачання електричної енергії споживачу - Фізичній особі - підприємцю Романову Олександру Анатолійовичу за умовами Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (Договір).

За поясненнями, наведеними у позовній заяві, у програмному комплексі позивача з обліку юридичних споживачів електричної енергії договір з відповідачем зареєстровано за реквізитами - №ВІ-361800 від 25.02.2015, у зв`язку з чим у документах, що формувалися за договором для відповідача, вказано вищезазначені реквізити договору.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (Правила).

Так, пунктом 1.2.7. Правил встановлено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Пунктом 1.2.15. Правил встановлено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

За загальним правилом договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 205 Цивільного кодексу України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Підпунктом 3.1.5. пункту 3.1. Правил передбачено, що електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам до укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на своїх офіційних вебсайтах та на сайті Регулятора.

Відповідно до п.п. 3.1.7. п. 3.1. Правил договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.

У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку.

На виконання вимог Закону, позивачем розміщено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - Договір) на своєму офіційному веб-сайті за посиланням: http://vіn.еnега.uа/еl/соntrасts.

Підписавши 21.12.2018 заяву-приєднання, здійснивши фактичне споживання електричної енергії та оплату виставлених рахунків, відповідач, починаючи з 01.01.2019 року, приєднався до умов Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №ВІ- 361800.

Відповідно до умов Договору, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до Договору. Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника, (пп. 5.1., 5.2. Договору).

Розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць (п. 5.8. Договору).

Згідно п. 5.10. Договору, оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем.

Умовами комерційної пропозиції (Розділ «Спосіб оплати») передбачено, що оплата електричної енергії, у тому числі за послугу з розподілу, здійснюється споживачем до початку звітного розрахункового періоду у формі 100% попередньої оплати заявлених Споживачем обсягів споживання на найближчий наступний звітний розрахунковий період з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку з донарахуванням по середньодобовому споживанню до 01 числа місяця.

Сума переплати/недоплати Споживача визначається після завершення звітного розрахункового періоду. Сума переплати Споживача зараховується в якості оплати наступного звітного розрахункового періоду. Сума недоплати Споживача підлягає безумовній оплаті Споживачем не пізніше 5 робочих днів з дня отримання рахунку.

Відповідно до Розділу «Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та термін його оплати» Комерційної пропозиції, оплата рахунка Постачальника за фактично спожиту електричну енергію має бути здійснена споживачем у строки, визначені у рахунку, але не більше 5 робочих днів від дати його отримання Споживачем.

Відповідно до пп. 1 пункту 6.2. Договору, Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору.

В свою чергу, Постачальник має право отримувати від Споживача оплату за поставлену електричну енергію та інші послуги згідно з умовами цього Договору (пп. 1 п. 7.1. Договору).

Як слідує з матеріалів справи, позивачем, на підставі отриманих даних від Оператора системи розподілу (АТ «Вінницяобленерго», лист №06.78-21110 від 14.12.2021) про спожиті відповідачем обсяги електроенергії сформовано, зокрема:

акт прийняття - передавання товарної продукції - активної електричної енергії № ВІ-361800/284638/1 від 27.09.2021 на суму 24 419,86 грн;

акт прийняття - передавання товарної продукції - активної електричної енергії № ВІ-361800/315251/1 від 25.10.2021 на суму 2454,01 грн;

рахунки-фактури на оплату активної електричної енергії № ВІ-361800/284638/1 від 27.09.2021 на суму 24 419,86 грн, № ВІ-361800/315251/1 від 25.10.2021 на суму 2454,01 грн.

Також позивачем сформовано сальдові обороти по споживачу за календарний період ФОП Романов О.А.

За наявними матеріалами справи, на підставі одержаних від Оператора системи розподілу даних, з урахуванням наявності переплати відповідача станом на 01.09.2021, позивачем скориговано нарахування за вказані періоди у сторону зменшення.

Згідно із матеріалів справи протягом вересня - жовтня 2021 року позивач поставив відповідачу електричну енергію у сумі 22 219,98 грн (з урахуванням коригувань), яку заявлено до стягнення.

За доводами позивача, зазначені акти прийняття - передавання товарної продукції - активної електричної енергії та рахунки-фактури на оплату направлялись відповідачу для оплати. Факт отримання актів та рахунків відповідачем не заперечується, проте останній заперечує факт використання електричної енергії у визначений в позовній заяві період.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними га іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов`язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Згідно з пунктом 2.1. Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг (п. 4.3. Правил).

Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (п. 4.19. Правил).

Згідно із п.4.12. ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено оплати вартості спожитої електричної енергії на суму 22 219,98 грн.

Тоді як відповідач заперечує факт споживання електричної енергії по об`єкту за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 68, за визначений в позовній заяві період посилаючись на звільнення означеного приміщення ще у травні 2021 року.

Оцінивши наведені відповідачем заперечення, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна заява ФОП Романова О.А. б/н від 28.10.2021, адресована ТОВ "Енера Вінниця", в якій повідомлено про звільнення орендованого приміщення у м. Вінниця, по вул. 600-річчя, 68 та повернення його власнику 24.05.2019, і відповідно відсутність споживання електричної енергії з цієї дати.

При цьому, за умовами Договору, до якого приєднався відповідач, зокрема підпункту 8 пункту 6.2. Договору, споживач взяв на себе зобов`язання виконувати інші обов`язки, покладені на споживача чинним законодавством та/або цим Договором.

За приписами ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.

Правові основи функціонування ринку електричної енергії, а також перелік нормативно-правових актів, що регулюють впровадження Закону, визначає стаття 2 цього Закону. До таких нормативно-правових актів, зокрема, відносяться й правила роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 4.27. ПРРЕЕ, у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно (аналогічного змісту пп. 16 п. 5.5.5. ПРРЕЕ («обов`язки споживача»)).

Дія договору про постачання електричної енергії достроково припиняється у разі отримання електропостачальником від оператора системи або нового чи попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії між оператором системи і новим власником (користувачем) цього об`єкта.

У такому разі дія відповідних договорів припиняється в частині постачання та розподілу електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань сторін (які виникли на дату припинення дії договорів) їх дія продовжується до дати здійснення повного взаєморозрахунку між сторонами.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

За доводами позивача, які не заперечується відповідачем, останній не повідомив позивача про звільнення орендованого приміщення, а також заяви про розірвання Договору.

Тому, за наявності діючого Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № ВІ-361800, обов`язок по сплаті спожитої електричної енергії по об`єктах, визначених даним Договором, в тому рахунку і об`єкті по вул. 600-річчя, 68 у м. Вінниця, покладено на споживача.

Враховуючи вищевикладене, за спірний період позивачем правомірно проведено нарахування на підставі даних про обсяги спожитої електричної енергії, отриманих від оператора системи розподілу (АТ «Вінницяобленерго») по об`єкту за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 68, за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг »ВІ-361800.

Що стосується заперечень відповідача про ненадання позивачем договору на розподіл електричної енергії, суд зауважує, що суб`єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність з розподілу електричної енергії на території Вінницької області є Акціонерне Товариство «Вінницяобленерго», відповідно до умов ліцензії (постанова НКРЕКП від 13.11.2018 №1414), тому позивач не може бути стороною відповідного договору.

Інші заперечення відповідача не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на висновки суду.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду жодних доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості, в т.ч. доказів погашення заявленої заборгованості повністю чи частково (платіжні доручення, виписки банківських установ тощо).

Разом з тим факт існування заборгованості відповідача перед позивачем витікає з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Романова Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037; ) 22 219 грн. 98 коп. - боргу за спожиту електроенергію та 2 481 грн. 00 коп. - витрат на сплату судового збору.

Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відомі суду адреcи електронної пошти позивача - , відповідача - , представника відповідача - .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 21 липня 2022 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пирогова, буд. 131, м. Вінниця, 21037)

3 - відповідачу АДРЕСА_1