ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" липня 2022 р. Cправа № 902/886/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул. Машинобудівників, буд. 4В, смт. Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, 08162)

до: Фермерського господарства "ЯБЛУНОВЕ-М" (вул. Дружби, буд. 12, с. Яблуновиця, Оратівський район, Вінницька область, 22642)

про стягнення 157 874,58 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача Василюк Є.В. за довіреністю (в режимі відеоконференції);

відповідача не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" з вимогами до Фермерського господарства "ЯБЛУНОВЕ-М" про стягнення грошових коштів в сумі 157 874,58 грн, а саме: суму інфляційної складової (втрат) - 4 862,57 грн; суму 48% річних - 25 685,61 грн; суму пені - 18 973,76 грн; штрафи - 108 352,64 грн.

Ухвалою суду від 06.09.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/886/21 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.09.2021.

24.09.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 23.09.2021 (вх. № 01-34/8605/21) за підписом представника відповідача - адвоката Гончара О.І., в якому відповідач наводить заперечення проти позову та просить відмовити в його задоволенні.

За результатами судового засідання 28.09.2021 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 28.09.2021 про відкладення підготовчого засідання на 02.11.2021.

Ухвалою суду від 02.11.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 30.11.2021.

25.11.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання № б/н від 23.11.2021 (вх. № 01-34/10478/21) скріплене електронним цифровим підписом представника позивача - адвоката Колісника Б.О. про призначення судової технічної експертизи документів. Означене клопотання 29.11.2021 надійшло засобами поштового зв`язку.

У визначену судом дату (30.11.2021) судове засідання у даній справі не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Матвійчука В.В. на лікарняному, за закінченням якого ухвалою суду від 20.12.2021 підготовче засідання призначено на 27.01.2022, про що учасників справи повідомлено в порядку визначеному ст.ст. 120, 121 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами судового засідання 27.01.2022 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 27.01.2022 про відкладення підготовчого засідання на 17.02.2022.

Розглянувши, в судовому засіданні 17.02.2022, клопотання позивача про призначення судової технічної експертизи документів, суд, ухвалою від 17.02.2022 призначив у справі судову технічну експертизу документів, проведення якої доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

02.06.2022 матеріали справи повернуто до суду Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з повідомленням № 1747/22-21 від 27.05.2022 про залишення без виконання ухвали суду від 17.02.2022 про призначення судової технічної експертизи документів, з повідомленням про неможливість надання висновку, у зв`язку з не проведенням оплати експертних послуг.

Ухвалою суду від 06.06.2022 поновлено провадження у справі з призначенням підготовчого засідання на 30.06.2022, зобов`язано позивача надати до суду у строк до 27.06.2022 письмові пояснення з обґрунтуванням причин невиконання вимог ухвали від 17.02.2022.

28.06.2022 на електронну адресу суду надійшли пояснення № б/н від 27.06.2022 (вх. № 01-34/5180/22) скріплені електронним цифровим підписом представника позивача - адвоката Василюка Є.В. щодо невиконання вимог ухвали суду від 17.02.2022. Поряд з цим, в означеному поясненні представник позивача клопотав про поновлення строку для надання вільних зразків відтиску печатки ТОВ "Агрозахист Донбас".

З огляду на те, Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз констатовано про неможливість проведення експертизи і повернуто матеріали справи до суду 27.05.2022, ухвала суду від 17.02.2022 вичерпала свою дію 27.05.2022, тому судом відхилено клопотання представника позивача щодо поновлення строку для надання вільних зразків відтиску печатки ТОВ "Агрозахист Донбас".

За результатами судового засідання 30.06.2022, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 30.06.2022 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.07.2022.

12.07.2022 до суду надійшло клопотання № б/н від 11.07.2022 (вх. №01-34/5677/22) за підписом представника позивача - адвоката Василюка Є.В. про поновлення строку для подання клопотання про призначення судової технічної експертизи документів у справі. Цією ж датою до суду надійшло клопотання №б/н від 11.07.2022 (вх. №01-34/5679/22) за підписом представника позивача - адвоката Василюка Є.В. про призначення у справі судової технічної експертизи документів.

В судовому засіданні 21.07.2022, розглядаючи клопотання №б/н від 11.07.2022 (вх. №01-34/5677/22) про поновлення строку для подання клопотання про призначення судової технічної експертизи документів у справі, суд, з огляду на стадію на якій перебуває справа, виходячи з визначеної процесуальним законом стадії на якій може бути призначено експертизу, відмовив в задоволенні зазначеного клопотання, і як наслідок, відхилив клопотання №б/н від 11.07.2022 (вх. №01-34/5679/22) про призначення у справі судової технічної експертизи документів, про що постановив ухвалу у протокольній формі.

На визначену судом дату представник позивача з`явився в режимі відеоконференції.

Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався. Про час та місце розгляду справи по суті повідомлений ухвалою суду від 30.06.2022, яка направлена на адресу електронної пошти представника відповідача, що вказана останнім у відзиві на позовну заяву.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника позивача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідача належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

В судовому засіданні 21.07.2022 прийнято судове рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 21.07.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частині рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №20181л/28 від 15.02.2018 в частині проведення оплати за поставлений товар, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" заявлено до стягнення з Фермерського господарства «Яблуневе-М» 4 862,57 грн - інфляційних втрат, 25 685,61грн - 48% річних, 18 973,76 грн - пені та 108 352,64 грн - штрафу.

Відповідач заперечує проти позовних вимог позивача. Суть заперечень зводиться до того, що 29.11.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору поставки від 15.02.2018 р. № 20181л/28, в якій контрагенти дійшли згоди, що після підписання Акту звірки взаєморозрахунків Постачальник втрачає право на звернення до Покупця із вимогою відповідальності за:

- порушення умов Договору поставки №20181л/28 від 15 лютого 2018 року щодо відшкодування спричинених збитків Покупцем в порядку передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору;

- за несвоєчасну оплату продукції пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення;

- невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару та не виконання зобов`язань передбачених розділом 3 Договору поставки №20181л/28 від 15 лютого 2018 року та суми заборгованості сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до Договору, та річних нарахувань на загальну суму простроченої оплати;

- прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, та від сплати додаткового штраф у розмірі 30 % від суми несвоєчасного сплаченого Товару;

- порушення Покупцем будь-якого платежу за додатками до Договору поставки №20181л/28 від 15 лютого 2018 року, Постачальник втрачає право на дострокове звернення на всю суму не оплаченого Товару за Договором поставки №20181л/28 від 15 лютого 2018 року та за всіма додатками до Договору;

- стягнення штрафник санкцій (пені, штрафу, процентів) за Договором поставки №20181л/28 від 15 лютого 2018року відповідно до п.б ст. 232 Господарського кодексу України та інфляційних нарахувань."

З огляду на підписання сторонами Акту звіряння взаємних розрахунків та Додаткової угоди, відповідач вважає, що підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді штрафних санкцій, відсутні.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 15.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (позивач, за Договором Постачальник) та Фермерським господарством «Яблуневе-М» (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки №20181л/28 (надалі Договір), відповідно до предмету якого в терміни визначені Договором Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену Договором.

Порядок розрахунків за поставлений Товар визначається в Додатках до даного Договору (п. 3.1. Договору).

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили, що в тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С =А1:А2хВ, де С - сума належної оплати; В - ціна товару на момент підписання додатку, А1 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів, А2 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

Відповідно до п. 3.3. всі платежі за цим Договором здійснюються Покупцем з врахуванням п. 3.2 Договору. На підтвердження виконання Покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п. 3.2. даного Договору, Сторони впродовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним Додатком або Договором в цілому, підписують "Акт звіряння взаємних розрахунків". Ініціатива звіряння взаємних розрахунків покладається на Покупця.

Згідно п. 3.4. Договору при відсутності підписаного сторонами Акту звіряння взаємних розрахунків, зобов`язання Покупця щодо повної оплати вартості отриманого Товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами Договору.

У пункті 3.6. Договору сторони погодили, що Покупець при перерахуванні коштів за товар в платіжному дорученні (в графі "Призначення платежу") повинен зазначити згідно якого договору та якого додатку перераховано даний платіж. В разі не зазначення цих даних, Постачальник має право на свій розсуд відвести отримані суми за продукцію, в тому числі, за ту, що поставлена в минулі періоди. Оплата Товару вважається здійсненою в момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до підп. 7.1.1. п. 7.1. Договору сторони дійшли згоди, що за несвоєчасну оплату продукції Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

За умовами пункту 7.7. Договору у разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього Договору Покупець відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України сплачує на користь Постачальника крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

В разі прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого Товару (п. 7.8. Договору).

Згідно із пунктом 7.9. Договору сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків (п.11.2. Договору).

Додатками №1 від 15.02.2018 та №2 від 15.02.2018 до Договору поставки №20181л/28 від 15.02.2018 погоджено асортимент, кількість, ціну, еквівалент вартості товару, умови поставки та порядок розрахунків за товар, що поставляється. Додатками визначено офіційний курс Євро щодо гривні станом на день складання кожного з Додатків, та погоджено, що оплата вартості товару, зазначеного в Додатках, здійснюється покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Як стверджується матеріалами справи, позивачем на виконання умов Договору поставки № 20181л/28 від 15.02.2018 поставлено товар на загальну суму 773 947,45 грн., в розрізі по Додатках:

Додаток №1 від 15.02.2018 - поставлено Товар на суму 658 069,44 грн., що підтверджується видатковими накладними № 201 від 22.02.2018 на суму 410 641,92 грн та № 1748 від 12.04.2018 на суму 247 427,52 грн. Терміни оплати згідно п. 3 Додатку наступні: 20% в сумі 131 613,89 грн в строк до 20.02.2018; 80% в сумі 526 455,55 грн в строк до 15.10.2018;

Додаток №2 від 15.02.2018 - поставлено Товар на суму 115 878,01 грн., що підтверджується видатковою накладною №1602 від 11.04.2018. Термін оплати згідно п. 3 Додатку наступний: 100% в сумі 115 878,01 в строк до 23.02.2018.

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, останній здійснював оплату поставленого Товару таким чином:

- 28.02.2018 на суму 34 763,41 грн;

- 28.02.2018 на суму 197 420,84 грн;

- 10.07.2018 на суму 15 307,65 грн;

- 31.10.2018 на суму 1000 000,00 грн;

- 06.11.2018 на суму 1000 000,00 грн;

- 21.11.2018 на суму 326 455,22 грн;

- 29.11.2018 на суму 0,33 грн.

Оскільки остаточний розрахунок за поставлений товар відповідачем було здійснено з порушенням строків передбачених Додатками до Договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 4 862,57 грн - інфляційних втрат, 25 685,61грн - 48% річних, 18 973,76 грн - пені та 108 352,64 грн - штрафу.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Перерахованими Додатками до Договору та видатковими накладними підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару за Договором на загальну суму 773 947,45 грн. Виписки банку по рахунку відповідача свідчать, що останній оплатив визначену у видаткових накладних вартість Товару, проте допустив прострочення оплати.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. Договору Сторони передбачили відповідальність Покупця за несвоєчасну оплату продукції у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку країни від суми боргу за кожний день прострочення.

Крім того, в разі прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого Товару. (п. 7.8. Договору)

За змістом п. 7.8 Договору Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6. ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняються в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, п. 7.7. Договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 48%.

Отже, суд зауважує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, виходячи з наведених вище норм, позивачем заявлено до стягнення 4 862,57 грн - інфляційних втрат, 25 685,61грн - 48% річних, 18 973,76 грн - пені та 108 352,64 грн - штрафу.

Поряд з цим, відповідач, посилаючись на підписання сторонами 29.11.2021 Акту звірки взаєморозрахунків та Додаткової угоди від 29.11.2021 до Договору поставки від 15.02.2018 №20181л/28, наполягає на відсутності підстав для застосування до нього відповідальності у вигляді штрафних санкцій.

Так, в матеріалах справи наявна копія Додаткової угоди від 29.11.2018 до Договору поставки від 15.02.2018 № 20181л/28, оригінал якої оглянуто судом в судовому засіданні 02.11.2021, за змістом якої Сторони дійшли згоди, що після підписання Акту звірки взаєморозрахунків Постачальник втрачає право на звернення до Покупця із вимогою відповідальності за:

- порушення умов Договору поставки №20181л/28 від 15 лютого 2018 року щодо відшкодування спричинених збитків Покупцем в порядку передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору;

- за несвоєчасну оплату продукції пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення;

- невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару та не виконання зобов`язань передбачених розділом 3 Договору поставки №20181л/28 від 15 лютого 2018 року та суми заборгованості сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до Договору, та річних нарахувань на загальну суму простроченої оплати;

- прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, та від сплати додаткового штраф у розмірі 30 % від суми несвоєчасного сплаченого Товару;

- порушення Покупцем будь-якого платежу за додатками до Договору поставки №20181л/28 від 15 лютого 2018 року, Постачальник втрачає право на дострокове звернення на всю суму не оплаченого Товару за Договором поставки №20181л/28 від 15 лютого 2018 року та за всіма додатками до Договору;

- стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за Договором поставки №20181л/28 від 15 лютого 2018 року відповідно до п.6 ст. 232 Господарського кодексу України та інфляційних нарахувань."

Також в матеріалах справи містить копія Акту звіряння взаємних розрахунків від 29.11.2018, оригінал якого оглянуто судом в судовому засіданні 02.11.2021, відповідно до якого, станом на 29.11.2018 заборгованість Фермерського господарства «Яблуневе-М» перед ТОВ «Агрозахист Донбас» за Договором поставки №20181л/28 від 15.02.2018, відсутня.

Позивач заперечує укладення Додаткової угоди від 29.11.2018 та підписання Акту звіряння взаємних розрахунків від 29.11.2018, посилаючись на те, що про їх існування йому стало відомо лише з відзиву відповідача на позовну заяву.

При цьому позивач заперечує складання означених документів 29.11.2018, стверджуючи про те, що останні підписані вже після подання позову до суду. Тоді як особа, що підписала означені документи зі сторони позивача, а саме Максимишин В.О., згідно наказу № 154-к від 15.02.2021 припинив трудові відносини з ТОВ «Агрозахист Донбас», та в жодному випадку не був уповноважений в 2021 році підписувати вказані вище Додаткову угоду та Акт звірки. Доручення № 17/12/18-05 від 18.12.2017, яке визначало повноваження Максимишина В.О., закінчило свою дію 31.12.2018. Тому позивач стверджує, що підписання зазначених документів у 2021 році здійснено Максимишином В.О. поза межами його повноважень, а вказані документи є підробленими.

На наведених обставин позивач клопотав перед судом про призначення технічної експертизи документів.

Як вже зазначалось судом вище, ухвалою суду від 17.02.2022 у справі призначено судову технічну експертизу документів, проведення якої доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Оплату за проведення експертизи покладено на ТОВ "Агрозахист Донбас".

В подальшому, за клопотанням судового експерта, суд, ухвалою від 06.04.2022, зобов`язав сторін надати додаткові докази для проведення експертизи, згідно п.п. 3, 4 резолютивної частини ухвали.

Листом від 06.04.2022 № 902/886/21/384/22 на адресу ТОВ "Агрозахист Донбас" направлено рахунок експертної установи для оплати судової технічної експертизи.

Проте, 02.06.2022 матеріали господарської справи № 902/886/21 повернуто до суду Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з повідомленням № 1747/22-21 від 27.05.2022 про залишення без виконання ухвали суду від 17.02.2022 про призначення судової технічної експертизи документів, з підстав неможливості надання висновку, у зв`язку з непроведенням оплати експертних послуг.

З урахуванням викладеного, ухвала суду від 17.02.2022 залишена без виконання, та відповідно вичерпала свою дію 27.05.2022.

Наведеним стверджується, що позивач ухилився від покладених на нього судом обов`язків, чим фактично ухилився від доведення належними та допустимими доказами своїх заперечень.

Клопотання позивача про призначення судової експертизи, що надійшло до суду 12.07.2021, судом відхилено позаяк процесуальний закон виключає призначення експертизи на стадії розгляду справи по суті.

Відтак, заперечення останнім підписання Додаткової угоди від 29.11.2018 та Акту звірки від 29.11.2018 не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Окремо суд зважає, що Додаткова угода від 29.11.2018 до Договору поставки №20181л/28 від 15.02.2018 та Акт звіряння взаємних розрахунків станом на 29.11.2018 містять підписи сторін які засвідчені їх печатками, в тому рахунку і печаткою ТОВ «Агрозахист Донбас».

При цьому позивачем не доведено фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі позивача.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У статях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що підписавши Додаткову угоду від 29.11.2018 до Договору поставки №20181л/28 від 15.02.2018 та Акт звіряння взаємних розрахунків станом на 29.11.2018 позивач втратив право на стягнення з відповідача штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за Договором поставки №20181л/28 від 15 лютого 2018 року відповідно до п.6 ст. 232 Господарського кодексу України та інфляційних нарахувань.

Враховуючи викладене, суд не вбачає порушення відповідачем прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

При винесенні даного рішення суд врахував висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Серявін та інші проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України). При цьому суд зазначає, що інші доводи позивача жодним чином не спростовують викладених судом підстав для відмови у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то в силу положень ст.129 ГПК України, у зв`язку із відмовою в позові в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір витрати на правову на професійну правничу допомогу залишається за позивачем.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» у справі № 902/871/21 залишити за позивачем.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти: представника позивача - , представника позивача - ; представника відповідача -

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 29 липня 2022 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Машинобудівників, буд. 4В, смт. Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, 08162)

3 - відповідачу (вул. Дружби, буд. 12, с. Яблуновиця, Оратівський район, Вінницька область, 22642)