cправа № 904/7701/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючий - Стратієнко Л.В.,
судді: Баранець О.М., Кібенко О.Р.,
за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.;
за участю представників:
позивача - Задніпряного А.О.,
відповідача - не з`явився,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - не з`явився,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1
про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат
при розгляді касаційної скарги ОСОБА_2
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області
(суддя - Колісник І.І.)
та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області
(суддя - Колісник І.І.)
та постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуючий - Антонік С.Г., судді - Березкіна О.В., Іванов О.Г.)
та додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуючий - Антонік С.Г., судді - Березкіна О.В., Іванов О.Г.)
у справі за позовом ОСОБА_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська Агропромислова Корпорація",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек",
про стягнення 318 901,07 грн,
у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути кошти в сумі 318 901,07 грн, з яких 283 365,00 грн основного боргу, 28 065,17 грн інфляційних втрат, 7 470,90 грн штрафних санкцій.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2022, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 283 365,00 грн. В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2022 стягнуто з відповідача на користь позивача 3 064,40 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2022 стягнуто з відповідача на користь позивача 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У травні 2022 року ОСОБА_2 подав дві касаційні скарги, в яких просив скасувати вказані рішення, а справу передати на новий розгляд. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу, подану до апеляційного суду, залишити без розгляду.

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок його витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції в сумі 10 150,00 грн. Посилаючись на ст. 129 ГПК України, вказав, що докази таких витрат будуть подані суду впродовж п`яти днів після ухвалення рішення Верховним Судом.

Постановою Верховного Суду від 29.06.2022 касаційні скарги ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2022, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2022, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2022 та додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2022 - без змін.

04.07.2022 ОСОБА_1 направив до Верховного Суду докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 8 700,00 грн, як того вимагає ч. 8 ст. 129 ГПК України.

11.06.2022 від ОСОБА_2 до касаційного суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у якій відповідач вважає обґрунтованим та реальним розмір витрат позивача на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, наявні в матеріалах справи документи на підтвердження понесення цих витрат, Верховний Суд вважає, що заяву ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Мариненко Я.А. надав копію акта надання послуг від 29.06.2022, відповідно до якого заявлені до стягнення з відповідача 8700,00грн витрат на професійну правничу допомогу складаються з:

- аналіз касаційних скарг представника відповідача та доповнень до них, аналіз практики Верховного Суду (2 год);

- складання та подання до Верховного Суду відзиву на касаційні скарги відповідача (4 год);

Загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу: 8700,00 грн.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 15.11.2022, укладеного між АО «Борисенко та партнери» та ОСОБА_1 (п. 1.1), адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту за його усними чи письмовими зверненнями правову (правничу) допомогу впродовж строку дії договору. Види та зміст наданої за цим договором правової допомоги, розмір гонорару зазначається в акті надання правової допомоги, який оформлюється в порядку визначеному цим договором.

У п. 7.1 договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022.

Матеріалами справи підтверджується надання АО «Борисенко та партнери» послуг з правничої допомоги ОСОБА_1 Зокрема, адвокат АОО «Борисенко та партнери» підготував відзив на касаційну скаргу, заяву про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат.

Проте, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, Верховний Суд встановив, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є завищеним.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, наданий відповідачем акт надання послуг від 29.06.2022 містить опис наданих об`єднанням послуг з правової допомоги та кількість витраченого адвокатом часу. За надані послуги з правової допомоги відповідачу в акті надання послуг від 29.06.2022 встановлено суму гонорару в розмірі 8700,00 грн.

Разом з тим акт надання послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Так, у наданому позивачем акті надання послуг від 29.06.2022 зазначено окремо такі види робіт: аналіз касаційних скарг представника відповідача та доповнень до них; аналіз практики Верховного Суду; складання та подання до Верховного Суду відзиву на касаційні скарги відповідача.

На переконання колегії суддів вказані види послуг, які зазначені позивачем окремо є одним і тим же видом послуг та охоплюються таким видом як "підготовка відзиву на касаційні скарги".

Колегія суддів з приводу цих адвокатських послуг зазначає, що позиції, як позивача так і відповідача не змінювалися з першої інстанції і відзив на касаційну скаргу аргументовані подібними доводами, що і подані позивачем позовна заява, відзив на апеляційну скаргу у суді першої та апеляційних інстанцій.

З огляду на ступінь складності справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на надання таких послуг, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що розмір заявлених ОСОБА_1 витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 8700,00 грн, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді касаційної інстанції, отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі.

Враховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат та аргументи клопотання ОСОБА_2 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, Верховний Суд керуючись статтями 126, 129 ГПК України, дійшов висновку, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді касаційної інстанції підлягають розподілу частково у сумі 7 350,00 грн за підтверджені матеріалами справи адвокатські послуги зі складання відзиву на касаційні скарги та заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат.

При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції Верховний Суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи позов задоволено частково (заявлено до стягнення 283 365,00 грн основного боргу, 28 065,17 грн інфляційних втрат, 7 470,90 грн штрафних санкцій; судами задоволено стягнення 283 365,00 грн), витрати позивача - ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанцій відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача - ОСОБА_2 у сумі 6 527,85 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат у справі № 904/7701/21 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 6527,85 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Баранець

О. Кібенко