ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Справа№ 910/15783/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.12.2021

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

від 28.12.2021

у справі №910/15783/21 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат»

до Управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 182 816,40 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранат» (далі - Товариство, позивач, скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління, відповідач) 182 816,40 грн заборгованості, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті поставленого позивачем товару за договором від 18.02.2020 № 161/2020 про закупівлю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що зібраними в матеріалах справи доказами не підтверджується існування заборгованості Управління перед Товариством у вказаному розмірі ні на час подання позовної заяви, ні на час ухвалення цього рішення, водночас сторонами не надано до матеріалів справи доказів, які підтверджують загальну вартість поставлених за договором товарів та суму всіх здійснених Управлінням платежів, а за відсутності таких доказів суд позбавлений можливості встановити факт наявності заборгованості відповідача за даним договором, як і дати погашення такої заборгованості.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 судові витрати товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» на професійну правничу допомогу покладено на позивача.

З огляду на відмову в позові, суд зазначив, що понесені Товариством судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката покладаються на позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранат» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 скасувати та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі відносно стягнення заборгованості в розмірі 182 040,00 грн та стягнути з відповідача на користь позивача 776,40 грн заборгованості за отриманий товар.

Також скаржник звернувся із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15783/21.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскільки 182 040,00 грн боргу відповідачем сплачено після подання позову, то провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу у вказаному розмірі підлягало закриттю на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, а залишок боргу в сумі 776,40 грн - стягненню з відповідача, оскільки докази сплати цих коштів відповідачем не надано.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15783/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза М.Г., Доманської М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15783/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15783/21.

Від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли доповнення до апеляційної скарги від 31.12.2021, в яких викладено апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 у справі №910/15783/21.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранат» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 скасувати та стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/15783/21.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 у зв`язку перебуванням судді Доманської М.Л. у відпустці, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/15783/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2022 для розгляду справи №910/15783/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Чорногуз М.Г., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 у справі №910/15783/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів.

Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Гранат» строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15783/21.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 у справі №910/15783/21.

Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, водночас судом перевірено, що ухвала про відкриття провадження була отримана відповідачем 21.02.2022, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення №232, наявне в матеріалах справи.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2022 у зв`язку перебування суддів Чорногуза М.Г., Тищенко А.І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/15783/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2022 для розгляду справи №910/15783/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 у справі №910/15783/21 прийнято до провадження у визначеному складі. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 23 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

18.02.2020 між Управлінням освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (попередня назва - Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранат» було укладено договір про закупівлю № 161/2020 року, за умовами якого позивач зобов`язався поставляти товари (продукти харчування), а відповідач - приймати і своєчасно оплачувати такі товари (надалі - договір).

Пунктом 1.5. договору передбачено постачання продуктів харчування (сік яблучний натуральний, сік яблучно-виноградний натуральний, сік яблучний освітлений, для дітей віком до трьох років).

Перелік, кількість, ціни та технічні характеристики товару зазначені в специфікації (додаток № 1) до даної угоди, яка є його невід`ємною частиною (пункт 1.1. договору).

Сума цього договору відповідно до пункту 3.1. становить 3 086 200,00 грн з ПДВ.

Місце поставки товарів: заклади освіти Святошинського району міста Києва згідно додатку № 2 (пункт 5.2. даного договору).

Пунктом 5.3. цього договору передбачено, що поставка товару підтверджується накладною та документами, що підтверджують якість товару.

За пунктом 4.2. договору замовник здійснює розрахунки за товар згідно з пунктом 1 статті 49 Бюджетного кодексу України за фактом отримання товару з відстрочкою.

У пункті 11.1. даного договору визначено, що він діє до 31.12.2020.

Додатковими угодами від 24.12.2020 № 2 та від 21.01.2021 № 3 до договору сторони встановили, що останній діє до 31.03.2021, а також збільшили вартість цього договору на суму 555 616,00 грн.

Звернувшись з даним позовом, позивач посилався на те, що ним було поставлено товар за договором на загальну суму 182 816,40 грн відповідно до долучених до позову видаткових накладних, який відповідачем оплачено не було, а тому у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідача 182 816,40 грн заборгованості за поставлений у лютому-березні 2021 року товар.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки сторонами не надано до матеріалів справи доказів, які підтверджують загальну вартість поставлених за договором товарів та суму всіх здійснених відповідачем платежів.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат», колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У позовній заяві позивач зазначає, що протягом лютого-березня 2021 року ним було поставлено товар за договором на загальну суму 182 816,40 грн, який, за доводами останнього, відповідачем оплачено не було.

На підтвердження викладеного позивачем додано до позову відповідні видаткові накладні (65 шт.) в належним чином засвідчених копіях: від 22.02.2021, від 25.02.2021, від 16.03.2021 та від 17.03.2021.

Разом з цим, відповідач у поданому відзиві на позовну заяву зазначив про відсутність заборгованості перед позивачем за поставлений протягом лютого-березня 2021 року товар. На підтвердження таких доводів відповідачем надано до матеріалів справи копії зведених видаткових накладних: від 19.05.2021 № 699 на суму 62 630,10 грн, від 19.05.2021 № 188 на суму 35 538,00 грн, від 19.05.2021 № 342 на суму 33 810,00 грн, від 19.05.2021 № 511 на суму 46 692,00 грн, та від 13.05.2021 № 578 на суму 83 868,00 грн, всього - на суму 262 538,10 грн.

Також відповідачем надано до матеріалів справи копії платіжних доручень: від 19.05.2021 № 2311 на суму 62 630,10 грн (з посиланням у призначенні платежу на договір та накладну № 699 від 19.05.2021), від 19.05.2021 на суму 35 538,00 грн (з посиланням у призначенні платежу на договір та накладну № 188 від 19.05.2021), від 19.05.2021 № 2309 на суму 33 810,00 грн (з посиланням у призначенні платежу на договір та накладну № 342 від 19.05.2021, від 19.05.2021 на суму 46 692,00 грн (з посиланням у призначенні платежу на договір та накладну № 511 від 19.05.2021), а також від 21.05.2021 на суму 83 868,00 грн (з посиланням у призначенні платежу на договір та накладну № 578 від 13.05.2021), всього - на суму 262 538,10 грн.

Водночас, відповідачем надано копії платіжних доручень: від 05.10.2021 № 5677 на суму 92 876,40 грн (з посиланням у призначенні платежу на договір та накладну № 421 від 05.10.2021) та від 05.10.2021 № 5676 на суму 89 163,60 грн (з посиланням у призначенні платежу на договір та накладну № 643 від 05.10.2021), всього - на суму 182 040,00 грн.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що у травні 2021 року сума його заборгованості перед позивачем за даним договором складала 182 040,00 грн, що підтверджується копією акту звірки розрахунків за травень 2021 року.

Тобто, відповідач стверджує, що ним така заборгованість була повністю погашена платіжними дорученнями від 05.10.2021 № 5676 та № 5677 на загальну суму 182 040,00 грн.

Натомість, у поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскільки 182 040,00 грн боргу відповідачем сплачено після подання позову, то провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу у вказаному розмірі підлягало закриттю на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, а залишок боргу в сумі 776,40 грн - стягненню з відповідача, оскільки докази сплати цих коштів відповідачем не надано.

Перевіривши матеріали справи та вказані вище доводи скаржника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову в позові, а підстави для закриття провадження у даній справі були відсутні, з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, в обгрунтування заявленої суми заборгованості в розмірі 182 816,40 грн. та підтвердження такої суми боргу за поставлений відповідачеві товар протягом лютого-березня 2021 року позивачем надано відповідні видаткові накладні (65 шт.) в належним чином засвідчених копіях, відповідно до яких сума поставленого товару відповідає заявленій сумі боргу.

Разом з цим, відповідач у свою чергу стверджує, що ним було сплачено заявлену суму заборгованості, яка у травні 2021 року за даним договором складала 182 040,00 грн, що за його твердженням підтверджується копією акту звірки розрахунків за травень 2021 року.

В підтвердження вказаного відповідачем надано копії платіжних доручень: від 05.10.2021 № 5677 на суму 92 876,40 грн (з посиланням у призначенні платежу на договір та накладну № 421 від 05.10.2021) та від 05.10.2021 № 5676 на суму 89 163,60 грн (з посиланням у призначенні платежу на договір та накладну № 643 від 05.10.2021), всього - на суму 182 040,00 грн.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що до вказаних зведених видаткових накладних, на які міститься посилання в призначенні платежу зазначених платіжних доручень, було включено відомості про здійснені позивачем поставки саме протягом лютого-березня 2021 року.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що загальна сума здійснених відповідачем платежів на користь позивача по договору (відповідно до долучених ним доказів до відзиву) значно перевищує суму всіх наданих останнім накладних на підтвердження наявності заборгованості відповідача в розмірі 182 816,40 грн.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однак, дослідивши вказані докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зібраними в матеріалах справи доказами не підтверджується існування заборгованості відповідача перед позивачем у вказаному розмірі ні на час подання позовної заяви, ні на час ухвалення цього рішення.

Беручи до уваги суперечливість наявних в матеріалах справи доказів в контексті перевірки доводів учасників справи, колегія суддів звертає увагу, що сторонами не надано до матеріалів справи доказів, які підтверджують загальну вартість поставлених за договором товарів та суму всіх здійснених відповідачем платежів, а за відсутності таких доказів суди позбавлені можливості встановити факт наявності заборгованості відповідача за даним договором, як і дати погашення такої заборгованості.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, з огляду на зазначені вище висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог згідно з наданими сторонами доказами у їх сукупності, колегія суддів констатує, що в суду першої інстанції відповідно були відсутні підстави для закриття провадження на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, а тому вказані доводи скаржника судом визнаються необґрунтованими.

Отже, виходячи з наведеного, відповідно і доводи позивача про наявність підстав для стягнення залишку боргу, що за його твердженням становить 776,40 грн, колегією суддів також відхиляються.

Підсумовуючи викладене, судова колегія визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог відповідно до наявних в матеріалах справи доказів.

Водночас, оскільки оскаржуваним додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 28.12.2021, яким судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» на професійну правничу допомогу покладено на позивача з огляду на відмову в позові, то виходячи з висновків суду апеляційної інстанції про відмову в позові, оскаржуване позивачем додаткове рішення підлягає залишенню без змін.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15783/21 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 у справі №910/15783/21 відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для їх скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15783/21 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 у справі №910/15783/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15783/21 - залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 у справі №910/15783/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/15783/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв