ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2392/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання - Молодов В.С.

за участю представників:

від ТОВ "Рєалтрейд": Братцева Надія Сергіївна

від НВЦ "Сігма" Підприємства у вигляді ТОВ: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі

апеляційну скаргу Науково-виробничого центру "Сігма" Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду Одеської області від 05 січня 2022 року, суддя в І інстанції Щавинська Ю.М., повний текст якого складено 05.01.2022 в м. Одесі

у справі № 916/2392/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд"

до відповідача: Науково-виробничого центру "Сігма" Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 297 785,16 грн

та за зустрічним позовом: Науково-виробничого центру "Сігма" Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд"

про стягнення 352 105,48 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" (далі - Товариство) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Науково-виробничого центру "Сігма" Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (далі НВЦ «Сігма») про стягнення 285 587,86 грн. основного боргу, 7009,80 грн. пені, 571,17 грн. втрат від інфляції та 4616,33 грн. 10% річних, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору поставки товару № 51/П від 24.12.2020 року щодо оплати поставленого 02.06.2021 товару у встановлений строк.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору поставки товару № 51/П від 24.12.2020 не оплатив вартість товару отриманого у червні 2021 року за відповідною видатковою накладною №1688 від 02.06.2021 року, заборгованість з урахуванням часткової оплати на суму 62 625,10 грн. та з урахуванням проведеного заліку зустрічних однорідних вимог на суму 38200 грн. становить 285 587,86 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також на підставі п.п. 5.2 договору 7009,80 грн. пені, а також на п.п. 5.4 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України 571,17 грн. втрат від інфляції та 4616,33 грн. 10% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

НВЦ «Сігма» не визнало позов та звернулося до господарського суду Одеської області з зустрічним позовом до ТОВ "Рєалтрейд" про стягнення 352 105,48 грн. збитків, завданих внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань щодо нездійснення обміну товару, передбаченого п. 4.10 договору поставки.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ТОВ Рєалтрейд не здійснило обмін товару, що потягло за собою втрату таким товаром споживчих властивостей, сплив строків придатності, відповідну неможливість його подальшої реалізації НВЦ Сiгма як дистриб`ютором та необхідність здійснення утилізації, що спричинило реальні збитки НВЦ Сігма відповідно до положень ч.2 ст. 22 ЦК України та ч.2 ст. 224 ГК України.

Псування товару, обмін якого не був здійснений ТОВ Рєалтрейд, потягло за собою відповідну неможливість подальшого зберігання такого товару на складі разом з іншими продуктами харчування.

У зв`язку із цим, між НВЦ Сiгма та ТОВ Науково-виробнича компанія Укрекопром було укладено Договір на надання послуг з поводження з відходами №4533 від 10.08.2021р. На цій підставі ТОВ НВК Укрекопром було надано послуги з видалення некондиційних продуктів харчування з вичерпаним терміном придатності, а саме товару, обмін якого не здійснив Відповідач.

Так розмір реальних збитків у формі додаткових витрат НВЦ Сiгма становить 28 800,00 грн., які відповідач сплатив за договором на надання послуг з поводження з відходами №4533 від 10.08.2021р.

Підсумовуючи, загальний розмір реальних збитків, які поніс відповідач через невиконання позивачем договірних зобов`язань, передбачених п.4.10 договору обмін товару, становить 352 105,48 грн. Так відповідач мав законні підстави не виконувати свій обов`язок за договором відповідно до приписів статті 538 ЦК України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.01.2022 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" до Науково-виробничого центру "Сігма" /Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю/ задоволено повністю.

Стягнуто з Науково-виробничого центру "Сігма" /Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю/ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" заборгованість у розмірі 285 587,86 грн., пеню у розмірі 7 009,80 грн., збитки від інфляції у розмірі 571,17 грн., десять процентів річних у розмірі 4 616,33 грн., усього 297 785,16 грн., а також судовий збір у розмірі 4 466,78 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

У задоволенні позову Науково-виробничого центру "Сігма" /Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю/ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" відмовлено.

Задовольняючи первісний позов, місцевий господарський суд виходив із того, що позивач не порушував свого обов`язку із передачі товару, у тому числі відсутні порушення строку виконання зобов`язання.

Відповідач, отримавши товар, не заявивши про відмову від товару та про будь-які його недоліки при його прийнятті, набув на нього право власності, а відтак і набув обов`язок із оплати вартості такого товару. Оскільки такий обов`язок не був виконаний вчасно, суд дійшов висновку про порушення прав позивача та обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині сплати основного боргу у сумі 285 587,86 грн.

Враховуючи правомірність застосування позивачем наслідків невиконання зобов`язання, встановлених статтями 549, 625 ЦК України, суд, здійснивши перевірку розрахунків, наданих позивачем, дійшов висновку про їх методологічну точність та правильність, у зв`язку з чим задовольнив вимоги позивача про сплату пені, збитків від інфляції та 10% річних.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, аналізуючи докази щодо якості переданого товару, вказав, що НВЦ «Сiгма» посилаючись на неналежну якість товару, не надав суду вірогідних доказів, на підставі яких суд може встановити, зазначену відповідачем обставину. Суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем неналежності якості товару, що був йому поставлений йому за договором.

Суд, досліджуючи матеріали справи, прийняв до уваги відсутність протягом строку дії договору будь-яких вимог з боку відповідача щодо невідповідності комплекту наданих разом із товаром документів вимогам, встановленим договором між сторонами. Натомість, видаткові накладні містять відмітку про прийняття товару.

Судом встановлено, за час дії договору відповідач жодного разу не відмовлявся від прийняття товару, відтак останній своїми конклюдентними діями підтвердив відповідність поставленого товару вимогам, що ставляться ним, та таким чином набув обов`язку із сплати прийнятого за договором товару.

Щодо права на обмін товару належної якості, то суд звернув увагу на те, що п. 4.10 договору належним чином не встановлений механізм обміну товару.

Таким чином, на думку суду, за вимогами добросовісності та розумності, правомірним було б направлення вимоги про обмін з вказанням категорій, кількості та виду товару, на який відповідач просить здійснити обмін товару, чого зроблено не було.

При цьому повернення відповідачем товару, який відповідає вимогам щодо кількості, якості, ціни та строку, буде порушенням вказаних основних засад цивільного законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності протиправних дій з боку відповідача, а відтак і про відсутність причинного зв`язку між діями відповідача та збитками, що виникли у позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення збитків.

Щодо утилізації товару, здійсненої позивачем, судом взято до уваги, що НВЦ «Сігма» не надав доказів повідомлення або запрошення ТОВ «Рєалтрейд» до здійснення процедури утилізації товару.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, НВЦ «Сігма» звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати повністю і винести нове рішення, яким відмовити у повному обсязі в задоволенні первісного позову та задовольнити у повному обсязі зустрічні позовні вимоги.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення винесене судом першої інстанції з неповним з`ясуванням обставин справи, невiдповiднiстю висновкiв фактичним обставинам, недоведеністю обставин, якi суд визнав встановленими та порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено вимоги за зустрічним позовом щодо відшкодування збитків. В оскаржуваному рішенні відсутні жодні висновки щодо оцінки актiв на видалення нетоксичних відходів.

Скаржник звертає увагу суду на те, що, якщо б ТОВ «Рєалтрейд» належним чином та своєчасно здійснило договірні зобов`язання за отриманими вимогами, НВЦ «СIГМА» отримав би обмін товару на суму, яку сплатив за договором поставки, не виникало б загрози зараження iншої продукції, що знаходиться на складі, та, вiдповiдно, не виникло би необхідності здійснювати утилізацію товару. Отже, завдання НВЦ «СIГМА» реальних збиткiв перебуває в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з фактом порушення ТОВ «Рєалтрейд» п. 4.10. договору поставки, що не було взято до уваги судом першої інстанції.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, оскільки при винесені оскаржуваного рішення не було взято до уваги ряд доказів, наданих НВЦ «СIГМА» та доданих до матеріалів справи.

Так, на думку скаржника, показання особи, яка займала посаду завідувача складу Празднікова А.О., особисто контролювала приймання товару та вела облік документів, є вагомим доказом, що мав братися до уваги та оцінюватися у сукупності на рівні з іншими засобами доказування, проте був безпідставно неврахований судом першої інстанції.

Щодо складських копій накладних iз зазначеними датами виробництва товару - той факт, що це внутрішня процедура НВЦ «СIГМА», не погоджена з постачальником, жодним чином не позбавляє НВЦ «СIГМА» права надати документи для ix оцінки судом у сукупності з іншими доказами.

Щодо актів на видалення нетоксичних відходів вiд 16.08.2021 - суд у своєму рішенні не надав жодних оцінок даним доказам, хоча вони прямо підтверджують факт понесення збитків НВЦ «СIГМА» та містять пряму вказівку на те, що товар на момент утилізації був iз вичерпаним терміном придатності.

Суд першої інстанції, на порушення принципу змагальності сторiн, не взяв цi обставини до уваги при винесенні оскаржуваного рішення, що прямо свідчить про неповне з`ясування обставин, якими були обґрунтовані вимоги за зустрічним позовом.

Суд зробив висновки, якi не відповідають проаналізованим обставинам справи, а саме про те, що НВЦ «СIГМА» просив обміняти товар неналежної якості, а право, передбачене п. 4.10. договору поставки, передбачає лише обмін товару належної якості.

На момент направлення вимог про обмін строки придатності товару не були вичерпаними. Сплив строків придатності товару, який НВЦ «СIГМА» змушений був утилізувати через два місяці ігнорування ТОВ «Рєалтрейд» вимог щодо обміну, був спричинений саме тривалим порушенням ним п. 4.10. договору поставки. Окрiм цього, пунктом 4.10. договору поставки встановлено безумовне право на обмін товару, тобто право НВЦ «СIГМА», яке не залежить вiд будь-яких умов, у тому числі від якості товару.

Докази отримання поштових відправлень з вимогами наявні у матеріалах справи. До того ж ТОВ «Рєалтрейд» у своєму відзиві та у судових засіданнях підтвердило факт отримання вимог НВЦ «СIГМА» про обмін товару, а також той факт, що даний обмін не було здійснено. Отже, факт виникнення та невиконання зобов`язання ТОВ «Рєалтрейд» з обмiну товару був встановлений, підтверджений доказами та не оспорювався. Представник ТОВ «Рєалтрейд» не з`явився на склад НВЦ «СIГМА» навiть для огляду товару

Проте, суд зробив помилковий висновок про вiдсутнiсть протиправної поведінки з боку ТОВ «Рєалтрейд».

При цьому, суд у своєму рiшеннi належним чином не встановлює механізм обміну товару. Той факт, що сторони не прописали детальний механізм обміну, не скасовує права покупця, щодо якого було досягнуто згоду. Законодавством передбачено надання вiдповiдi на вимогу iншої сторони. Доказів надання вiдповiдi ТОВ «Рєалтрейд» на вимоги НВЦ «СIГМА» про обмін товару матеріали справи не містять, про що в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Також скаржник вказує, те що суд першої інстанції визнав встановленими дати виробництва товару на підставі декларацій виробника, наданих ТОВ «Рєалтрейд», проте, не взяв до уваги вiдсутнiсть зв`язку мiж цими деклараціями та поставками на користь НВЦ «СIГМА». Вiдповiдно, висновки, які ґрунтуються на цих датах виробництва, є безпідставними та помилковими.

Скаржник звертає увагу на те, що зв`язок мiж поставками товару та деклараціями виробника, наданими ТОВ «Рєалтрейд», є недоведеним, оскільки нi накладні не містять посилань на декларації, нi самi декларації не містять інформації, яка давала б змогу якимось чином пов`язати їx з конкретними поставками. За цих обставин, ТОВ «Рєалтрейд» могло надати суду будь-якi декларації з будь-якими датами. Використання цих декларацій судом першої інстанції та не взяття до уваги доказів НВЦ «СIГМА» є абсолютно безпідставним та таким, що суперечить принципу змагальності сторін.

Скаржник також вказує, що штрих-коди кожної позиції товару постачальник зазначив при поставці у кожній видатковій накладній, отже, в окремому наданні суду копій упаковок не було жодної необхідності.

Суд першої інстанції поклав в основу свого рішення дати виробництва саме iз декларацій виробника, не надавши належну оцінку заяві свідка НВЦ «СIГМА» ОСОБА_1 та актам про видалення нетоксичних відходів вiд 16.08.2021. А покладення в основу рішення інформації з декларацій виробника, які не досліджені належним чином, суперечить вимогам щодо всебічного та повного аналізу доказів, а також не відповідає принципу обґрунтованості рішення суду.

Інструкції, норми яких було застосовано судом, взагалі не містять жодних вказівок на порядок проведення утилізації. Отже, їx помилкове застосування до обставин справи свідчить про те, що висновки суду зроблені з порушенням норм права, а докази утилізації товару - безпідставно не взято до уваги.

24.06.2022 до апеляційного суду від скаржника надійшли додаткові пояснення, в яких скаржник посилається на фактичні обставини справи та, зокрема, зазначає про те, що НВЦ «СIГМА» правомірно скористався передбаченим ч. 3 ст. 538 ЦК України правом на зупинення виконання свого обов`язку, а аргументи ТОВ «Рєалтрейд» про необхідність стягнення з НВЦ «СIГМА» заборгованості є помилковими та, вiдповiдно, не підлягають задоволенню. В додатках до цих пояснень скаржником надано суду роз`яснювальна таблиця щодо товару, який заявлявся на обмін.

Додатки до пояснень, а саме копії платіжних доручень № 3415 вiд 15.01.2021, № 3801 вiд 30.04.2021, № 3802 вiд 05.05.2021, № 3817 вiд 07.05.2021, № 3961 вiд 11.06.2021; вимоги про обмін товару № 1 вiд 29.06.2021; накладної та опису вкладення до відправлення 507; накладної та опису вкладення до відправлення 875; роздруківки з офіційного сайту Укрпошти про отримання ТОВ «Рєалтрейд» поштового відправлення 507 та 875; копія повідомлення про вручення ТОВ «Рєалтрейд» поштового відправлення 875, були повернуті судовою колегією з огляду на приписи ст.269 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Рєалтрейд» заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

При цьому, позивач за первісним позовом зазначає, що прийняття вiдповiдачем за первісним позовом товару підтверджується відповідною видатковою, податковою та товарно-транспортною накладною, що долучені до позову. Отже, підписання представником покупця видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

З моменту переходу права власності на весь отриманий вiд ТОВ «Рєалтрейд» товар за договором поставки, всі ризики щодо випадкового знищення або пошкодження (псування) товару перейшли виключно до НВЦ «Сігма», тим більше, що навіть поняття підприємницька діяльність передбачає собою самостійну, iнiцiативну, систематичну, на власний ризик господарську діяльність із метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку. З огляду на наведене вище, суд дійшов вірного висновку про те, що yci надані НВЦ «Сігма» докази щодо начебто підтвердження строків виготовлення товару та утилізації товару не відповідають критеріям ix належності та допустимості, та не повинні враховуватись судом.

Позивач за зустрічним позовом намагається ввести суд в оману своїми твердженнями про те, що ТОВ «Рєалтрейд» проігнорував листи НВЦ «Сігма» щодо повернення та обміну товару, не зазначаючи про те, що насправді листування мiж підприємствами відбувалось та перемовини щодо уточнення позиції товару для обміну також велись на постійний основі.

З огляду на те, що на весь поставлений за договором поставки товар до НВЦ «Сігма» перейшло право власності на товар, а також враховуючи, що покупець отримав якісний товар з належними строками його придатності, про що свідчить вiдсутнiсть будь-яких вимог з боку НВЦ «Сігма» до постачальника щодо якості або термінів придатності, з врахуванням положень п. 4.2. договору поставки, якими би мiг скористуватись Покупець, отримавши товар неналежної якості, або з простроченими термінами придатності, ТОВ «Рєалтрейд» вважає, що твердження скаржника про те, що він був вимушений утилізувати прострочений товар, у зв`язку зi спливом термінів придатності, що потягло спричинення йому збитків не відповідають дійсності та є суто надуманими. Отже, посилання скаржника на наявність вини та протиправної поведінки ТОВ «Рєалтрейд» та зв`язок цих елементів з начебто бездіяльністю вiдповiдача за зустрічним позовом, що потягло за собою необхідність «утилізації» товару, через сплив його терміну придатності, спростовується ТОВ «Рєалтрейд» аргументами, зазначеними у відзиви на зустрічний позов та у цих запереченнях, а також свідчить про недоведеність НВЦ «Сігма» належними та допустимими доказами завданих «збитків», що i було підтверджено оскаржуваним рішенням суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 24.12.2020 року між ТОВ Рєалтрейд (постачальник) та НВЦ "Сігма" (покупець) було укладено договір поставки товару №51/П з протоколом узгодження розбіжностей до нього, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця товар у визначеній кількості, відповідної якості та за узгодженою ціною в порядку і строки, встановлені договором, а Покупець прийняти та оплатити товар на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 1.2. договору найменування, асортимент, вартість і кількість товару, що вказується в специфікаціях та/або накладних на товар, складених на підставі заявок Покупця на поставку товару. Під накладною на товар розуміється видаткова накладна або товарна накладна, або інший документ первинного бухгалтерського обліку, який підтверджує передачу товару від Постачальника до Покупця.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що ціна Товару встановлюється відповідно до затверджених прайс-листами Постачальника і вказується в Специфікаціях (типова форма специфікації передбачена Додатком №1, який є невід`ємною частиною цього Договору) та/або накладних на Товар, складених на підставі Заявок Покупця на поставку Товару. Ціна Товару може бути змінена Постачальником в односторонньому порядку. Повідомлення про зміну цін здійснюється шляхом направлення Покупцю нового прайс-листа.

Відповідно до п. 2.2. договору оплата здійснюється Покупцем на умовах відстрочки платежу, яка складає 2 (два) календарних днів з моменту поставки Товару. Відстрочка оплати вартості Товару, надана Покупцю згідно з цим договором, а також попередня оплата, що здійснюється за цим договором Товару, в разу її здійснення Покупцем, не є комерційним кредитом.

Згідно з п. 2.3. договору оплата здійснюється Покупцем в наступному порядку: в першу чергу здійснюється оплата вартості Товару, поставленого за первісною і далі по кожній наступній накладній на Товар.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що при зміні цін і/або асортименту на товар, Постачальник не менше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до такої зміни повідомляє Покупця про таку зміну шляхом направлення на адресу Покупця нового прайс-листа по електронній пошті, по пошті або шляхом вручення примірника представнику Покупця.

За умовами п. 2.6. договору встановлено, що звiрка розрахунків за Товар проводиться Постачальником щомісяця, до 10-го числа мiсяця, наступного за звітним місяцем. Акт звірки взаємних розрахунків направляється Постачальником на підпис Покупцеві. В термін до 15 числа того ж місяця Покупець зобов`язаний повернути підписаний ним Акт звірки взаємних розрахунків Постачальника або, при наявності заперечень, в той же термін направити Постачальнику зустрічний Акт звірки взаємних розрахунків або свого уповноваженого представника з усіма необхідними бухгалтерськими документами для підтвердження розрахунків.

Згідно з п. 2.8. договору у випадку наявності у Покупця Товару, повернення якого Постачальник зобов`язаний прийняти відповідно до п. 9.3. даного Договору, розмір зобов`язань Покупця з оплати ціни Товару зменшується на ціну Товару, що підлягає поверненню, без будь-яких додаткових погоджень.

Відповідно до п. 3.6. договору постачальник зобов`язується скласти і передати Покупцеві наступні документи:

- податкову накладну, зареєстровану в єдиному реєстрі податкових накладних, за допомогою відповідного програмного забезпечення в порядку та строки, визначені Податковим кодексом України;

- накладну на Товар, підписану уповноваженою особою та скріплену печаткою Постачальника;

- копію сертифіката якості (або іншого документа, що підтверджує якість товару).

Пунктом 3.7. договору визначено, що відмітка Покупця на накладної на Товар про прийняття Товару підтверджує факт прийняття Покупцем Товару і перехід права власності на нього.

Згідно з п. 3.11. договору порушення Покупцем встановленого в п.2.2 цього Договору терміну оплати за поставлений товар, більш ніж на 10 (десять) календарних днів є підставою для припинення Постачальником поставок на користь Покупця до моменту повного погашення Покупцем заборгованості за поставлений товар, а також сплати неустойки/штрафних санкцій, передбачених цим Договором. При цьому припинення Постачальником поставок до моменту повного погашення Покупцем заборгованості та штрафних санкцій, передбачених цим Договором, не є неналежним виконанням або невиконанням Постачальником своїх зобов`язань з поставки Товару і не тягне за собою застосування до Постачальника будь-яких штрафних санкцій / або стягнення збитків.

За умовами п. 4.1. договору Товар, що поставляється за цим Договором, має відповідати державним стандартам технічним умовам, встановленим в Україні для даного виду Товару.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що у разі якщо при поставці Товару, при підготовці Товару до використання, при використанні Покупцем Товару у виробничому процесі, при підготовці Товару до роздрібного продажу або при роздрібному продажі буде виявлено, що якість Товару не відповідає державним стандартам, технічним умовам, іншій нормативній документації, Покупець має право вживати заходів, спрямованих на пред`явлення претензії в зв`язку з постачанням Товару неналежної якості, а також вимоги про відшкодування заподіяних в результаті цього збитків в порядку, передбаченому чинним законодавством України, за умови, що така невідповідність (недоліки) якості поставленого Товару буде виявлена протягом терміну придатності Товару. Постачальник зобов`язаний на обґрунтовану письмову вимогу Покупця протягом 7 (семи) календарних днів замінити Товар неналежної якості, за умови, що неналежна якість Товару стала наслідком винних дій Постачальника.

Відповідно до п. 4.4. договору приймання товару Покупцем здійснюється відповідно до Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю і за якістю, затвердженими постановами Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965 р № П-6 і від 25 квітня 1966р № П-7 відповідно, з урахуванням особливостей передбачених цим договором.

Згідно з п. п. 4.5, 4.7 договору у разі виявлення Покупцем під час приймання товару недоліків тари (упаковки), маркування він зобов`язаний негайно (в день поставки) в письмовій формі повідомити Постачальника про виявлені недоліки. У разі недотримання цієї вимоги претензії про недоліки тари, упаковки, маркування не приймаються. У разі виявлення Покупцем порушень умов Договору щодо кількості, асортименту, ціни поставленого товару, він зобов`язаний протягом 2 (двох) календарних днів з моменту виявлення таких порушень повідомити Постачальника в письмовій формі для направлення Постачальником представника і складання Акту про невідповідність товару.

Пунктом 4.8. договору визначено, що порушення Покупцем терміну і умов, зазначених в п.4.7 цього Договору, є підставою для відмови в обміні або поверненні поставленого товару.

За умовами п. 4.9. договору Постачальник зобов`язаний передавати Покупцеві Товар, строк придатності якого сплив не більше, ніж на 20% від загального строку придатності.

У пункті 4.10. протоколу розбіжностей до договору визначено, що Покупець має безумовне право на обмін Товару. У випадку, передбаченому даним пунктом Договору, Постачальник зобов`язаний за власний рахунок та власними силами здійснити заміну Товару протягом 5 (п`яти) робочих днів отримання відповідної вимоги від Покупця.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що договір може бути змінено або розірвано у випадках, передбачених Законом та даним договором.

Відповідно до п. 7.4. договору, даний договір вважається розірваним при направленні Покупцем Постачальнику повідомлення про розірвання даного Договору. В цьому випадку Договір вважається розірваним з дати, вказаної в повідомленні. Повідомлення про розірвання даного Договору повинно бути направлено Покупцем за адресою Постачальника, вказаною в даному Договорі, не пізніше ніж за 10 (десять) календарних днів до дати розірвання даного Договору, вказаної в повідомленні.

Згідно з п. 9.1. Договору встановлено, що цей Договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками Сторін, скріплення печатками (для фізичних осіб підприємців за наявності) та діє до 31 грудня 2021 року включно. При цьому закінчення терміну дії цього договору не звільняє Сторони від виконання взятих на себе зобов`язань за Договором, а також від відповідальності за невиконання цих зобов`язань.

Умовами п. 9.3. договору встановлено, що у випадку припинення дії даного Договору Покупець має право на повернення Постачальнику у повному обсязі Товару, право власності щодо якого перейшло до Покупця на підставі даного Договору та до закінчення строку придатності якого залишилось не менше 10% від загального строку придатності, а також на відповідне повернення сплачених за такий Товар грошових коштів у повному обсязі.

На виконання своїх зобов`язань за укладеним договором, Товариство у період з 13.01.2021р. по 02.06.2021р. поставило, а НВЦ «Сігма» прийняв товар на загальну суму 936 510,36 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, товаро-транспортними накладними та відомостями про вантаж, підписаними уповноваженими представниками сторін та посвідченими їх печатками.

15.04.2021 року між НВЦ "Сігма" та ТОВ Рєалтрейд було укладено угоду №1 про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог, відповідно до умов якої взаємні грошові зобов`язання сторін на суму 38 200,00 грн. припинилися (т.1, а.с.39).

При цьому, 02.06.2021 року позивачем було здійснено чергову поставку товару на суму 386 412,96 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною № 1688 та товаро-транспортною накладною № Р1688 від 02.06.2021, підписаними уповноваженими представниками сторін та посвідченими їх печатками.

Проте, 11.06.2021 року відповідач здійснив лише часткову оплату товару поставленого згідно з договором поставки у розмірі 191 723,62 грн., з яких лише 62 625,10 грн. було сплачено за товар, поставлений 02.06.2021, оскільки інша сума грошових коштів була спрямована на погашення боргів за минулі поставки, враховуючи проведений між сторонами залік зустрічних однорідних вимог на суму 38 200 грн., що не заперечується сторонами, а весь інший отриманий товар залишився неоплаченим, у зв`язку з чим в нього утворилася прострочена заборгованість перед Товариством в сумі 285 587,86 грн., що підтверджується обґрунтованим розрахунком обчисленим позивачем.

Отже, прострочена заборгованість НВЦ "Сігма" за поставлений у червні 2021 року товар з урахуванням часткової оплати в розмірі 191 723,62 грн., становить 285 587,86 грн.

24.06.2021 року Товариство Рєалтрейд звернулося на адресу НВЦ "Сігма" з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар у сумі 323 787,86 грн., проте вказана вимога була залишена без відповіді та відповідного реагування.

Вказані обставини і стали підставою для звернення Товариства Рєалтрейд до господарського суду з даним позовом.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) відповідають змісту правовідносин за договором поставки.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За вимогами ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту договору, вищевказаний договір поставки містить умову про строк оплати товару, відповідно до якої оплата здійснюється Покупцем на умовах відстрочки платежу, яка складає 2 (два) календарних днів з моменту поставки Товару. Відстрочка оплати вартості Товару, надана Покупцю згідно з цим договором, а також попередня оплата, що здійснюється за цим договором Товару, в разу її здійснення Покупцем, не є комерційним кредитом.

Отже, відповідач за первісним позовом повинен був оплатити поставлений за видатковою накладною № 1688 від 02.06.2021 та товаро-транспортною накладною № Р1688 від 02.06.2021 товар на суму 386 412,96 грн. до 05.06.2021 включно.

Проте, 11.06.2021 року відповідач здійснив лише часткову оплату товару поставленого згідно з договором поставки у розмірі 191 723,62 грн., з яких лише 62 625,10 грн. було сплачено за товар, поставлений 02.06.2021, оскільки інша сума грошових коштів була спрямована на погашення боргів за минулі поставки, враховуючи проведений між сторонами залік зустрічних однорідних вимог на суму 38 200 грн., що не заперечується сторонами, а весь інший отриманий товар залишився неоплаченим.

В обґрунтування своїх заперечень проти первісного позову НВЦ «Сігма» посилається на ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Оскільки договір поставки має двосторонній характер, тобто певні обов`язки покладаються як на одну, так і на іншу сторону, то у такому зобов`язанні кожна із сторін одночасно є боржником, та кредитором. З точки зору виконання такі зобов`язання є зустрічними, оскільки виконання свого обов`язку однією із сторін обумовлюється виконанням другою стороною свого обов`язку. Виконання зустрічних зобов`язань передбачає виконання кожною із сторін свого обов`язку у порядку, встановленому в даному випадку договором поставки. Якщо ж одна із сторін зобов`язання не виконує свого обов`язку у порядку і строки, встановлені договором, то відповідно друга сторона має право або зупинити виконання свого обов`язку, або відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Пунктом 3.7. договору визначено, що відмітка Покупця на накладної на Товар про прийняття Товару підтверджує факт прийняття Покупцем Товару і перехід права власності на нього.

Враховуючи вказані умови договору поставки, видаткову накладну від 02.06.2021 №1688 як докази поставки товару, які оцінюються судом у сукупності з іншими доказами поставки товару, зокрема, з товарно-транспортною накладною від 02.06.2021 та податковою накладною від 02.06.2022, колегія суддів вважає, що відповідач прийняв товар без жодних зауважень і не висловив письмових заперечень щодо відсутності передбачених договором супровідних документів на товар.

Підписання представником Покупця видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Окрім того, порушення строків поставки товару є підставою для застосування до позивача передбаченої договором або законом відповідальності, а не порушення Відповідачем строків оплати фактично прийнятого товару.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що прострочена заборгованість відповідача за первісним позовом перед Товариством складає 285 587,86 грн., що підтверджується обґрунтованим розрахунком обчисленим позивачем.

При цьому, колегія суддів наголошує, що посилання скаржника на відсутність обов`язку сплачувати заборгованість за позовом ТОВ «Рєалтрейд» з огляду на процедура обміну товару на підставі п. 4.10 договору не спростовує факту поставки такого товару у передбачений договором строк та обов`язку його оплати згідно умов договору.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вказує на помилковість посилань відповідача про те, що він правомірно скористався передбаченим ч. 3 ст. 538 ЦК України правом на зупинення виконання свого обов`язку щодо оплати товару, тому вимоги ТОВ «Рєалтрейд» про необхідність стягнення з НВЦ «СIГМА» заборгованості за поставлений та прийнятий без зауважень товар є обгрунтованими.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач за первісним позовом на підставі умов пункту 5.2 договору поставки нарахував НВЦ «Сігма» 7009,80 грн. пені, а також на підставі п. 5.4 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України 571,17 грн. втрат від інфляції та 4616,33 грн. 10 % річних.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.2. договору за несвоєчасну або неповну оплату товару, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику штрафну неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення оплати товару. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання зобов`язання незалежно від його тривалості.

Згідно з п. 10.10. договору сторони дійшли згоди встановити строк позовної давності в 3 (три) роки для стягнення Постачальником з Покупця оплати за поставлений товар, а також неустойки (штрафу, пені) у випадках передбачених п.п.5.2, 5.3, 5.4. цього Договору.

За умовами 5.4. договору відповідно до ст.625 ЦК України, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять відсотків річних від простроченої суми.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, оскільки факт порушення встановленого умовами договору поставки строку виконання грошового зобов`язання з боку відповідача є встановленим, і останнім не заперечується, то, відповідно, і вимога позивача про стягнення з відповідача пені, процентів річних та втрат від інфляції є обґрунтованою.

За результатами перевірки обчислених позивачем пені, процентів річних та втрат від інфляції судом першої інстанції встановлено, що вони відповідають умовам укладеного сторонами договору поставки та чинному законодавству, є арифметично вірними, і відповідачем не спростовані як в цілому, так і за їх складовими, доводи відповідача не містять власного контррозрахунку, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Також рішенням суду першої інстанції від 05.01.2021 було відмовлено у задоволенні зустрічного позову про стягнення збитків, з чим судова колегія погоджується, з огляду на наступне.

Позовні вимоги за зустрічним позовом стосуються правовідносин, які виникли на підставі того ж самого договору поставки товару №51/П з протоколом узгодження розбіжностей до нього від 24.12.2020 року між ТОВ Рєалтрейд (постачальник) та НВЦ "Сігма" .

Як було зазначено вище, 02.06.2021 року ТОВ Рєалтрейд було здійснено чергову поставку товару на суму 386 412,96 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною № 1688 та товаро-транспортною накладною № Р1688 від 02.06.2021, підписаними уповноваженими представниками сторін та посвідченими їх печатками.

24.06.2021 року Товариство Рєалтрейд звернулося на адресу НВЦ "Сігма" з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар у сумі 323 787,86 грн..

У відповідь на вимогу від 24.06.2021 про оплату товару за видатковою накладною від 02.06.2021, НВЦ «Сігма» 29.06.2021 направило на адресу Товариства письмову вимогу №1 про обмін товару, в якій вимагало прийняти до обміну товар на загальну суму 323 305,48 грн. відповідно до переліку в накладних, доданих до даного листа та здійснити на підставі п. 4.10 договору поставки № 51/П його обмін на товар погодженого з покупцем асортименту, т.2 а.с.24-28.

НВЦ «Сігма» зазначає, що дана вимога є повторною.

До цієї вимоги від 29.06.2021 НВЦ "Сігма" було додані накладні про повернення постачальнику товару № 129 від 04.06.2021р. на суму 128 564,39 грн. та № 154 від 25.06.2021р. на суму 194 741,09 грн., що дорівнює сумі боргу НВЦ «Сігма» за отриманий від ТОВ «Рєалтрейд» товар.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ТОВ Рєалтрейд не здійснило обмін товару, що потягло за собою втрату таким товаром споживчих властивостей, сплив строків придатності, відповідну неможливість його подальшої реалізації НВЦ Сiгма як дистриб`ютором та необхідність здійснення утилізації, що спричинило реальні збитки НВЦ Сігма в розмірі 352 105,48 грн., завдані внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань щодо нездійснення обміну товару, передбаченого п. 4.10 договору поставки.відповідно до положень ч.2 ст. 22 ЦК України та ч.2 ст. 224 ГК України.

Вказані обставини і стали підставою для звернення НВЦ «Сігма» до господарського суду з даним зустрічним позовом.

Як було з`ясовано судами обох інстанцій, під час судових засідань та дослідження доказів наданих сторонами, позиції товару, який хотів повернути відповідач за первісним позовом, було поставлено у проміжок часу з 13.01.2021р. по 02.06.2021р. (т.3 а.с.28-29).

Колегія суддів зазначає, що позивач за зустрічним позовом отримуючи товар від постачальника здійснив прийняття шести партій такого товару без жодних зауважень, що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін та посвідченими їх печатками.

Судова колегія наголошує, що матеріали справи не містять листа з первісною вимогою НВЦ "Сігма" про обмін товару на адресу ТОВ «Рєалтрейд».

Як вбачається зі змісту пункту 4.10 договору, Покупець має безумовне право на обмін Товару. У випадку, передбаченому даним пунктом Договору, Постачальник зобов`язаний за власний рахунок та власними силами здійснити заміну Товару протягом 5 (п`яти) робочих днів отримання відповідної вимоги від Покупця.

Судова колегія критично оцінює зазначену письмову вимогу від 29.06.2021 з огляду наступне.

По-перше, взагалі відсутні докази наявності та направлення первісної вимоги на адресу постачальника за договором поставки.

По-друге, до вимог про обмін товару від 29.06.2021 додані накладні № 129 від 04.06.2021р. на суму 128 564, 39 грн. та № 154 саме про повернення товару, а не його обмін, як це передбачено п.4.10 договору поставки. При цьому, матеріали справи не містять переліку

на який саме товар необхідно обміняти товар за цими накладним.

Пунктом 4.9. договору визначено, що Постачальник зобов`язаний передавати Покупцеві Товар, строк придатності якого сплив не більше, ніж на 20% від загального строку придатності.

Як вбачається з накладних про повернення товару № 129 від 04.06.2021 та № 154 від 25.06.2021, НВЦ «Сігма» вимагало повернення товару, зокрема, отриманого за накладними від 24.02.2021, 21.04.2021, 28.04.2021, без урахування вимог п.4.9 щодо обов`язку передавати Покупцеві Товар, строк придатності якого сплив не більше, ніж на 20% від загального строку придатності.

Також в матеріалах справи відсутні докази відмови НВЦ «Сігма» від прийняття товару та його не оплати у зв`язку з ненаданням Товариством передбачених пунктом 3.6 договору поставки документів.

Отже, твердження скаржника, що ТОВ «Рєалтрейд» не додавались сертифікати якості до жодної партії товару не заслуговує на увагу та спростовуються наявними у справі доказами.

Частиною 2 статті 87 ГПК України встановлено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заява свідка є доказом, який за умови дотримання вимог процесуального закону щодо її форми, підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами у справі відповідно до статті 86 ГПК України (Постанова КГС ВС від 24.03.2020 у справі №904/1975/19).

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах (ст. 87 ГПК України).

Тобто, обставини поставки товару повинні підтверджуватись письмовими доказами. А саме належним чином оформленими документами бухгалтерського обліку. У даному випадку такими доказами є документи, передбачені п. 3.6 договору поставки.

Крім того, колегія суддів зауважує, що дата виробництва товару не може встановлюватись на підставі свідчень Празднікова А.О., оскільки така інформація відображається лише у деклараціях виробника, які були надані скаржнику до кожної партії товару, що був поставлений Товариством.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи на деяких видаткових накладних взагалі відсутнє П.І.Б. Празднікова А.О.

З огляду на наведене, колегією суддів відхиляється безпредметне посилання скаржника на здійснення Праздніковим А.О. приймання товару за всіма поставками від ТОВ «Рєалтрейд». Водночас, ОСОБА_1 є зацікавленою особою, оскільки був колишнім працівником НВЦ «Сігма», а тому його свідчення не можуть бути правдивими, об`єктивними та безсторонніми. Він не складав присягу свідка та йому не оголошувались наслідки надання неправдивих свідчень у вигляді кримінальної відповідальності.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про не прийняття до уваги свідчень Празднікова А.О. та відхиляє такі доводи апеляційної скарги.

Згідно з п. 3.8. договору поставки було передбачено, що з моменту передачі товару Покупцю останній є відповідальним за дотримання умов зберігання і термінів реалізації Товару і несе ризик випадкового знищення або пошкодження (псування) Товару.

Дата передачі товару визначається датою здійснення відмітки Покупцем про отримання Товару на примірнику накладної на Товар.

Як вже було зазначено вище, факти отримання НВЦ «Сігма» від ТОВ «Рєалтрейд» товару підтверджується видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками без відповідних зауважень

Відмітка Покупця на накладних на Товар про прийняття Товару беззаперечно свідчить про прийняття Покупцем Товару і перехід права власності на нього (пункт 3.7. договору поставки).

Отже, з моменту переходу права власності на весь отриманий від ТОВ «Рєалтрейд» товар за договором поставки, всі ризики щодо випадкового знищення або пошкодження (псування) товару перейшли виключно до НВЦ «Сігма».

При цьому, колегія суддів зазначає, що у даному випадку скаржником в обґрунтування доводів щодо спливу строків придатності товару не надано суду доказів своєчасного звернення до позивача з такими вимогами, також замовлення відповідної експертизи щодо необхідності утилізації товару, складання актів про псування, передання товару на утилізацію та списання з балансу підприємства як неліквідного товару, у зв`язку зі спливом строку придатності, тощо.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення - причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Згідно із статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Вказані обставини підлягають доведенню належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Частиною 1 ст. 91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено суду обставин та не надано суду доказів, які б свідчили про наявність вини відповідача у заподіянні збитків позивачу.

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Проаналізувавши матеріали та обставини даної справи, судова колегія доходить висновку про відсутність у діях відповідача елементів складу цивільного правопорушення, передбачених ст.22 ЦК Украйни, враховуючи те, що:

- на весь поставлений за договором поставки товар до покупця НВЦ «Сігма» перейшло право власності на товар;

- після надходження вимоги від ТОВ «Рєалтрейд» про сплату заборгованості за посталений товар, НВЦ «Сігма» заявила вимогу про повернення товару, не довівши в ході судового розгляду підстави для обміну товару, передбаченого п.4.10 протоколу розбіжностей до договору поставки.

- НВЦ «Сігма» отримав якісний товар з належними строками його придатності, про що свідчить відсутність будь-яких вимог або претензій з боку покупця НВЦ «Сігма» до Постачальника щодо якості або термінів придатності при отриманні товару за весь період з 13.01.2021 по 02.06.2021;

- наявність накладних про повернення товару № 129 від 04.06.2021р. на суму 128 564, 39 грн. та № 154, а не його обмін, як це передбачено п.4.10 договору поставки. При цьому, матеріали справи не містять переліку товару, на який необхідно обміняти товар за цими накладним.

З огляду на наведене, колегією суддів відхиляються доводи скаржника про те, що суд не досліджував питання щодо наявності складу правопорушення, однак позивачі вважають, що склад господарського правопорушення є доведеним.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні зустрічного позову, оскільки в діях ТОВ «Рєалтрейд» відсутня вина та протиправна повдінка, зазначені в позові суми не є збитками НВЦ «Сігма» завданими з вини ТОВ «Рєалтрейд», аргументи скаржника про те, що він був вимушений утилізувати прострочений товар, у зв`язку зi спливом термінів придатності, що потягло спричинення йому збитків не відповідають дійсності та спростовується вищевикладеним в мотивувальній частині постанови. Крім того, вимоги скаржника про завдання йому збитків у вигляді утилізованого товару на суму 323 305,48 грн. та витрат на його утилізацію за договором в сумі 28800грн. виникли не з вини ТОВ «Рєалтрейд».

Також скаржник вказує, те що суд першої інстанції визнав встановленими дати виробництва товару на підставі декларацій виробника, наданих ТОВ «Рєалтрейд», проте, не взяв до уваги вiдсутнiсть зв`язку мiж цими деклараціями та поставками на користь НВЦ «СIГМА». Вiдповiдно, висновки, які ґрунтуються на цих датах виробництва, є безпідставними та помилковими.

Доводи скаржника про те, що суд у рiшеннi належним чином не встановлює механізм обміну товару, відхиляються судовою колегією, оскільки відповідно до ст.ст.626, 627 ЦК України договором є домовленість сторін, сторони є вільними в укладанні договору. що передбачено главою 52 ЦК України, отже встановлення механізму обміну товару в даному спорі передбачено п.4.10 спірного договору.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 ГПК України факту завдання відповідачем збитків у заявленому розмірі та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивачів, що свідчить про відсутність у діях відповідача елементів складу цивільного правопорушення, з якими стаття 22 ЦК України та стаття 224 ГК України пов`язують застосування такої міри відповідальності до відповідача як стягнення збитків.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи колегія суддів вважає, що позовні вимоги про відшкодування збитків, завданих позивачам, є необґрунтованими і місцевий господарський суд прийняв правильне рішення про відмову в їх задоволенні.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 8939,19 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Науково-виробничого центру "Сігма" Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 05 січня 2022 року у справі № 916/2392/21 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.07.2022 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська