РІШЕННЯ

Іменем України

25 липня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/1206/21

Господарський суд Чернігівської області у складі: судді Ноувен М.П.,

за участю секретаря судового засідання Одинець І.М.

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу №927/1206/21

за позовом: Керівника Ніжинської окружної прокуратури,

вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, Чернігівська обл., 16600;

в інтересах держави в особі: Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації,

вул. Коцюбинського, 70, м. Чернігів, 14000;

до відповідача 1: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

пр-т Миру,14, м. Чернігів, 14000;

до відповідача 2: Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області,

вул. Незалежності, 33, с. Плиски, Борзнянський р-н, Чернігівська обл., 16453;

до відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю Івангородське,

вул. Мельникова, 12, м. Київ, 04050;

про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності, визнання недійсним договорів оренди;

за участю представників сторін:

представники учасників справи у судове засідання не з`явились;

Керівник Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації звернувся з позовом до відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, Товариства з обмеженою відповідальністю Івангородське, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг про передачу у власність Плисківської сільської ради земельної ділянки площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138;

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав індексний номер №45416082 від 07.02.2019, номер запису про право власності №59104963 та одночасно припинити за Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області (код 04414885) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки придбаної на земельних торгах (аукціоні) площею 17,4036га з кадастровим номером :02:002:0096 від 11.08.2021, укладений між Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Івангородське;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки придбаної на земельних торгах (аукціоні) площею 17,4035га з кадастровим номером :02:002:0097 від 11.08.2021, укладений між Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Івангородське.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.12.2021, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області про відкриття провадження в справі №927/1206/21 направлена сторонам та прокурору 02.12.2021 на їх поштові адреси.

21.12.2021, у підготовче засідання прибули: прокурор та повноважні представники відповідачів 2 та 3; позивач та відповідач 1 до суду не прибули, повноважних представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать: рекомендоване повідомлення про вручення Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА поштового відправлення №741 та письмова розписка ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.12.2021 про отримання процесуального документу суду.

Суд у підготовчому засіданні, керуючись приписами частини 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, продовжив строки підготовчого провадження на 30 календарних днів та відклав розгляд справи на 02.02.2022 на 12:50, про що позивач та відповідач 1 повідомлені в порядку статей 120, 121 даного Кодексу.

02.02.2022, у підготовче засідання прибули: прокурор та повноважні представники відповідачів 1 та 2; позивач та відповідач 3 до суду не прибули, повноважних представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить: рекомендоване повідомлення про вручення Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА поштового відправлення №999 та письмова розписка ОСОБА_1 , адвоката ТОВ Івангородське, про відкладення судового засідання на іншу дату.

Суд у підготовчому засіданні, керуючись статтею 183 Господарського процесуального кодексу України, оголосив перерву до 14.02.2022 до 11:15, про що позивач та відповідач 3 повідомлені в порядку статей 120, 121 даного Кодексу.

Судове засідання, призначене на 14.02.2022 не відбулось, в зв`язку з перебуванням судді Ноувен М.П. у відпустці, про що сторони та прокурор повідомлені листом №927/1206/22/277/22.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 через військову агресію російської федерації проти України, веденням бойових дій на території Чернігівської області та загрозою для життя і здоров`я громадян судові засідання у Господарському суді Чернігівської області не проводились.

Крім того, 22.03.2022 розпорядженням голови Верховного Суду № 12/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Чернігівської області, яка відновлена з 25.04.2022 згідно з Розпорядженням голови Верховного Суду від 22.04.2022 № 25/0/9-22.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.05.2022 підготовче засідання в справі призначено на 31.05.2022 о 12:00, про що сторони та прокурор повідомлені за їх офіційними електронними адресами.

31.05.2022, у підготовче засідання прибули: прокурор та повноважний представник відповідача 1; позивач та відповідачі 2 та 3 до суду не прибули, повноважних представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені засобами електронного зв`язку.

За результатами підготовчого засідання суд відповідно до п.3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України постановив закрити підготовче провадження та призначити судову справу до розгляду по суті на 05.07.2022 на 12:40, про що учасники справи повідомлені в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України засобами електронного зв`язку.

У судовому засіданні 05.07.2022 суд оголосив перерву до 12.07.2022.

У судовому засіданні 12.07.2022 суд оголосив перерву до 25.07.2022.

У судове засідання 25.07.2022 представники сторін не з`явились.

25.07.2022 у нарадчій кімнаті судом підписано вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Позиції учасників справи.

Позов мотивовано тим, що земельна ділянка площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138 є об`єктом обмеженим у цивільному обороті і може перебувати виключно у державній власності.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

15.12.2021, відповідач 1 ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області в установлений судом строк скористався правом на подання до суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України мотивованого відзиву на позов.

Відповідач 1 у відзиві на позов проти задоволення позову заперечив у повному обсязі, зокрема, поставив під сумність наявність правових підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду. З огляду на відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, цей позов є таким, що поданий особою, яка не має процесуальної дієздатності, відтак на думку відповідача 1, підлягає залишенню без розгляду. Також зауважив, що прокурором невірно визначено орган державної влади, в особі якого мав бути поданий цей позов, оскільки Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА не є розпорядником земель будь-якої категорії, в тому числі земель історико-культурного призначення, що відповідно до статті 150 Земельного кодексу України належить до особливо цінних земель.

Вважає, що наказ від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність прийнятий в межах повноважень ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та є законним. Позов не містить жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що межі земельної ділянки площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138, накладаються на межі поселення Рудка-2. Звертав увагу, що земельна ділянка історико-культурного призначення, на якій розміщена пам`ятка археології місцевого значення поселення Рудка-2 не сформована, її межі не встановлені, відомості про неї до Державного земельного кадастру не внесено. Виходячи зі змісту статей 4, 5, 6, 13, 14 Закону України Про охорону культурної спадщини для надання земельній ділянці статусу земель історико-культурного призначення недостатньо лише наявності на відповідній території історико-культурного об`єкта, в розумінні цього Закону, натомість потрібне визнання особливого статусу такого об`єкта державою шляхом вчинення певних юридичних актів, зокрема включення його до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, Списку охоронюваних археологічних територій України, Списку історичних населених місць України. Натомість, у даному випадку земельна ділянка площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138 належить до земель сільськогосподарського призначення, розпорядником якої на момент прийняття оскаржуваного наказу було ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області.

Крім того, вважає, що прокурором невірно обрано спосіб захисту, оскільки наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію шляхом виконання, його скасування не породжує правових наслідків для власника земельних ділянок.

Відповідач 2 Плисківська сільська рада Борзнянського району Чернігівської області в установлений судом строк скористалась правом на подання до суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України мотивованого відзиву на позов.

Відповідач 2 у відзиві на позов проти задоволення позову заперечила в повному обсязі, зокрема, вказала, що жодним документом, долученим прокурором до матеріалів справи, не підтверджується, що земельна ділянка площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138 (у результаті поділу якої утворено земельні ділянки площею 17,4036га та 17,4035га, кадастрові номери :02:002:0096 та :02:002:0097) відносяться до земель історико-культурного призначення. Натомість, з листа ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 18.08.2021 та наказу від 21.12.2018 №25-10008/14-18сг, листів Плисківської сільської ради від 04.08.2021 та 31.08.2021, матеріалів технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель 2018 року, листа ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 06.10.2021 з копіями витягів з ДКЗ про спірні земельні ділянки, Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірних земельних ділянок вбачається, що земельна ділянка площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138, та утворені в результаті її поділу земельні ділянки площею 17,4036га та 17,4035га, кадастрові номери :02:002:0096 та :02:002:0097, належать до земель сільськогосподарського призначення. Відтак, на виконання розпорядження КМУ від 31.01.2018 №60-р Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад та Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин №1423-ІХ (набув чинності 27.05.2021), ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області в межах його повноважень було прийнято оскаржуваний наказ від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність. 06.02.2019, зареєстровано право комунальної власності в особі Плисківської сільської ради на земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:2138.

Звертала увагу на колізію норм Земельного кодексу України (набув чинності 01.01.2002) та Закону України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 №1805-ІІІ (набув чинності 12.07.2000). Так, відповідно до частини 6 статті 17 Закону України Про охорону культурної спадщини №1805-ІІІ землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології поля давніх битв. Однак, на думку відповідача 2, дана норма суперечить частині 1 статті 54 Земельного кодексу України, відповідно до якої землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Також трактуючи п.24 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України відповідач 2 дійшов висновку, що розташовані за межами населених пунктів земельні ділянки державної власності, на яких у тому числі знаходяться пам`ятки археології, вважаються комунальною власністю територіальних громад, враховуючи що категорія земель історико-культурного призначення не включена до винятків із загального правила, що обумовлені даним пунктом Перехідних положень Кодексу. Вважає, що за наявності суперечностей між нормами Земельного кодексу України та Закону України Про охорону культурної спадщини, до спірних правовідносин має застосовуватись саме положення Кодексу.

Також вказувала, що земельна ділянка історико-культурного призначення, де розміщені пам`ятки археології, про які веде мову прокурор у позовній заяві, не сформована. Натомість, на запит відповідача 2 Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА у листі №15-2745/8 від 09.09.2021 вказав, що на території земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0096 площа пам`ятки археології місцевого значення складає 1,8562га та на території земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0097 1,8562га. Тож вимоги прокурора, заявлені на підставі частини 6 статті 17 Закону України Про охорону культурної спадщини, могли стосуватись виключно території площею 3,7124га (1,8562га + 1,8562га), а не всієї площі земельної ділянки 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138, за умови її визначення в натурі (установлення меж, конфігурації, присвоєння кадастрового номеру), що не було вчинено.

Просила взяти до уваги, що договори оренди земельних ділянок придбаних на земельних торгах (аукціоні) від 11.08.2021 (кадастрові номери: :02:002:0096 та :02:002:0097) відповідають вимогам чинного законодавства. При цьому, 14.09.1999 та 01.10.1999, між Плисківською сільською радою та Відділом культури Борзнянської РДА було оформлено охоронні зобов`язання по відношенню до пам`яток археології: поселення Рудка-2 (ІІІ-V ст.) та кургану із групи курганів-1 (ІІ-І тис. до н.е.). 29.10.2021, між ТОВ Івангородське та Відділом культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА укладено охоронні договори №1 та №2 щодо охорони указаних пам`яток археології місцевого значення, що розташовані на земельних ділянках, кадастрові номери :02:002:0096, :02:002:0097. Зауважував, що землевпорядна документація щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення у 2018 році погоджена позивачем, зокрема в довідці від 14.05.2018 №120-П позивач вказав, що проінвентаризовані земельні ділянки (в тому числі земельна ділянка кадастровий номер :02:000:2138) можуть бути надані в оренду або постійне користування за умови укладення охоронного договору на пам`ятки археології, що розташовані на цій ділянці.

Крім того, в відзиві на позов відповідач 2 вказав, що прокурором невірно обрано спосіб захисту порушеного права та визначено особу позивача.

Окремо відповідачем 2 подано письмову заяву про залишення даного позову без розгляду на підставі п.2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позовну заяву підписано особою, яка не мала права її підпису. Мотивуючи дану заяву, відповідач 2 зазначив, що Департамент культури і туризму, національностей та релігій обласних державних адміністрацій не наділений правом розпоряджатися спірною земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, тобто не може бути позивачем у даній справі. Прокурор звернувся до суду без зазначення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області як компетентного суб`єкта в спірних правовідносинах (з правовим статусом позивача), не надавши можливості цьому уповноваженому органу самостійно відреагувати на стверджуване прокурором порушення, чи вчинення інших дій для вирішення ситуації, зокрема подання позову, чи вчинення інших дій або аргументованого повідомлення на звернення прокурора про відсутність порушення або небажання вживати заходи самостійно. Тобто, при подачі позову прокурором не дотримано вимоги статті 23 Закону України Про прокуратуру (частини 3 та 4), що є підставою для залишення позову без розгляду.

Відповідач 3 ТОВ Івангородське в установлений судом строк скористався правом на подання до суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України мотивованого відзиву на позов.

Відповідач 3 у відзиві на позов проти задоволення позову заперечив у повному обсязі, зокрема, зазначав про відсутність правових підстав для звернення прокурора до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА, який не є розпорядником спірної земельної ділянки, що належить до земель сільськогосподарського призначення. Земельна ділянка площею 34,8071га, з кадастровим номером :02:000:2138 (у результаті поділу якої утворено земельна ділянка площею 17,4036га, з кадастровим номером :02:002:0096, та земельна ділянка площею 17,4035га, з кадастровим номером :02:002:0097) в силу Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин №1423-ІХ (набув чинності 27.05.2021), вважаються землями комунальної власності, ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області в межах його повноважень прийнято наказ від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність.

За доводами відповідача 3, Плисківська сільська рада та ТОВ Івангородське при укладені договорів оренди земельних ділянок придбаних на земельних торгах (аукціоні) від 11.08.2021, кадастрові номери :02:002:0096 та :02:002:0097, не порушили жодного законодавчого припису, дані правочини мають всі істотні умови, зареєстровані в Реєстрі, орендна плата сплачена ним у повному обсязі. Звертав увагу, що на виконання статті 23 Закону України Про охорону культурної спадщини між ним та Відділом культури, сім`ї, молоді та спорту укладені охоронні договори на пам`ятку культурної спадщини від 29.10.2021 №1 та №2 (належним чином засвідчені копії яких додано до відзиву) щодо охорони пам`яток археології місцевого значення: поселення Рудка-2 (ІІІ-V ст.) та кургану із групи курганів-1 (І-ІІ тис. до н.е.), що розташовані на спірних земельних ділянках відповідно. Окрім того, у пунктах 35 та 41 договорів оренди землі від 11.08.2021 містяться умови про зобов`язання орендаря ТОВ Івангородське щодо охорони вищевказаних пам`яток археології місцевого значення, що ним дотримуються.

Крім того, вважає, що прокурором невірно обрано спосіб захисту, оскільки наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг вичерпав свою дію шляхом виконання, відтак визнання його незаконним та скасування не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права власника чи землекористувача, зокрема повернення в власність держави спірної земельної ділянки, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні цього позову.

21.12.2021 засобами електронного зв`язку та 10.01.2022 засобами поштового зв`язку, прокурором у порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України подано до суду клопотання про витребування доказів, згідно якого просив витребувати у ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області на огляд оригінал карти землекористування до проєкту роздержавлення земель КСП ХХІІ партійний з`їзд у 1993 році.

За клопотанням прокурора, ГУ Держгеокадастром у Чернігівській області в підготовче засідання 31.05.2022 на огляду суду надано запитувані ним документи, про що внесено відповідний запис до протоколу судового засідання. Також ГУ Держгеокадастром у Чернігівській області заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи викопіювання з матеріалів роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства Колос с. Плиски Борзнянського району, що задоволено судом.

29.12.2021 та 31.12.2021, прокурор спростовуючи доводи відповідачів 2 та 3, у порядку статей 166, 184 Господарського процесуального кодексу України, надав до суду відповіді на відзиви (зміст документів тотожний).

Судом встановлено, що відповідь на відзив відповідача 2 Плисківської сільської ради прокурором подано з порушенням строку, встановленого ухвалою суду від 01.12.2021. Згідно даних офіційного сайту АТ Укрпошта Відстеження поштових відправлень відзив на позов відповідача 2 (поштове відправлення: 645) отримано прокурором 23.12.2021, тобто граничний строк на подачу відповіді на відзив спливав 28.12.2021. Натомість, відповідь на відзив відповідача 2 направлено прокурором до суду 30.12.2021, про що свідчить відмітка відділу поштового зв`язку на конверті, в якому поштове відправлення надійшло на адресу суду.

Також судом встановлено, що відповідь на відзив відповідача 3 ТОВ Івангородське прокурором подано з порушенням строку, встановленого ухвалою суду від 01.12.2021. Згідно даних офіційного сайту АТ Укрпошта Відстеження поштових відправлень відзив на позов відповідача 3 (поштове відправлення: 201) отримано прокурором 21.12.2021, тобто граничний строк на подачу відповіді на відзив спливав 27.12.2021, з урахування правил обчислення перебігу процесуальних строків обумовлених частиною 4 статті 116 Господарського процесуального кодексу України. Натомість, відповідь на відзив відповідача 3 направлено прокурором до суду 28.12.2021, про що свідчить відмітка відділу поштового зв`язку на конверті, в якому поштове відправлення надійшло на адресу суду.

Прокурором не заявлено клопотань про продовження пропущених процесуальних строків, з обґрунтуванням поважності причин у відповідності до статті 119 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи зі змісту статей 113, 118 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись наведеними нормами, за відсутності мотивованого клопотання прокурора про продовження строків на вчинення відповідних процесуальних дій, судом залишено без розгляду зміст відповідей прокурора на відзиви відповідачів 2 та 3.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Перелік обставин, які є предметом доказування. Перелік доказів.

Враховуючи предмет і підстави позову, до обставин, що є предметом доказування у справі належить: з`ясування місцезнаходження пам`яток археології місцевого значення (поселення Рудка-2 (ІІІ-V ст.) та кургану із групи курганів-1 (ІІ-І тис. до н.е.), що взяті на облік згідно рішення Виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66), зокрема, співставлення меж земельної ділянки, на якій розміщено перераховані об`єкти культурної спадщини, з межами земельної ділянки кадастровий номер :02:000:2138; правові підстави вибуття указаної земельної ділянки з державної власності у комунальну власність; з"ясувати, чи належать спірні земельні ділянки до земель державної власності.

Прокурором на підтвердження заявлених вимог надано до матеріалів справи належним чином засвідченні копії:

- рішення Виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів Про взяття під державну охорону нововиявлених пам`ятників археології від 23.03.1992 №66 (з додатком);

- паспортів пам`ятників історії та культури СРСР (нерухомі) Міністерства культури УРСР, видані 23.07.1992 (№3629) та 27.09.1992 (№3652);

- охоронних зобов`язань на пам`ятки археології, виданих Плисківській сільській раді 01.10.1999 та 14.09.1999;

- витягу з проекту роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства Колос с. Плиски Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області;

- технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Плисківської сільської ОТГ, Борзнянського району, Чернігівської області з урахуванням Перспективного плану формування територій Чернігівської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 12.08.2015 №899 (в редакції розпорядження КМУ від 01.02.2017 №57-р) із змінами внесеними згідно розпорядження КМУ №555-р від 09.08.2017);

- наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг, разом з актом приймання-передачі земельних ділянок до нього;

- інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 17.08.2021 №270754243;

- технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває в комунальній власності Плисківської сільської ради, для ведення фермерського господарства, площею 34,8071га, яка розташована на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області;

- протоколів проведення земельних торгів (аукціонів) №299.21 (лот №72868 аукціону №35420), №300.21 (лот №72871 аукціону №35420) від 11.08.2021;

- договорів оренди земельних ділянок придбаних на земельних торгах (аукціоні) від 11.08.2021 (кадастрові номери: :02:002:0096; :02:002:0097);

- положення про Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА, затвердженого розпорядженням голови ОДА від 17.03.2020 №160;

Обставини справи встановлені судом. Оцінка аргументів та нормативно правове обґрунтування.

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів Про взяття під державну охорону нововиявлених пам`ятників археології від 23.03.1992 №66 взято під державну охорону пам`ятки археології, розташовані на території області, зокрема в Борзнянському районі, поселення Рудка-ІІ, ІІІ-V століття н.е. / черняхівська культура, що розташована в с. Плиски, Плисківська сільська рада, 1,5км на південний схід від МТФ с. Плиски, на схід від дороги Плиски-Шевченко, на лівому березі річки Рудка; групу курганів-І, ІІ-І тис. до н.е., що розташовані в с. Плиски, Плисківська сільська рада, 1,5км на південний схід від села.

Перелічені пам`ятки археології паспортизовані у 1992 році.

Згідно з паспортом на пам`ятку археології поселення Рудка-ІІ, виданого 23.07.1992 (№3629), поселення розташовано за 1,5км на південний схід від МТФ с. Плиски, на лівому березі річки Рудка, на схід від дороги Плиски-Шевченко, при впадінні неглибокої низовини, що перетинає дорогу. Площа поселення 7га. Товщина культурного шару 0,2м. Підйомний матеріал складає кераміка черняхівської культури. Дає додаткові дані про заселеність території Чернігівщини в ІІІ - V століття н.е.

Згідно з паспортом на пам`ятку археології група курганів І, виданого 27.09.1992 (№3652), група курганів розташована за 1,5км на південний схід від села уздовж дороги Плиски-Шевченко та складається із 4-х насипів діаметром 30-40м висотою 0,6 - 1м, розташовані попарно на відстані 500м один від одного. Кургани належать до великої курганної групи, розташованої на водорозділі річок Остер і Борзенка, у витоках останньої. Дає додаткові дані про кочові племена, що проникали в зону лісостепу в ІІ-І тис. до н.е.

Перелічені пам`ятки нанесені на карту землекористування до проєкту роздержавлення земель КСП Колос, у 1993 році, із зазначенням їх площі та номеру згідно державного обліку, зокрема, щодо пам`ятки археології група курганів-І (№3652) та поселення Рудка-ІІ (№3629). При цьому, виходячи з умовних позначень, нанесених на карту землекористування до проєкту роздержавлення земель КСП, земельні ділянки, на яких розміщенні указані пам`ятки археології, віднесено до земель історико-культурного призначення, що належать до державного фонду та не підлягають розпаюванню.

14.09.1999, Плисківською сільською радою оформлено охоронне зобов`язання, як користувачем земельної ділянки, розташованої за 1,5км на південний схід від села, вздовж дороги Плиски Шевченко, в межах якої знаходиться пам`ятка археології місцевого значення група курганів І, 2-1 тис. до н.е., з охоронною зоною навколо пам`ятки 6-10м (перебуває на державному обліку під номером 3652).

01.10.1999, Плисківською сільською радою оформлено охоронне зобов`язання, як користувачем земельної ділянки, розташованої за 1,5км на південний схід від МТФ с. Плиски, в межах якої знаходиться пам`ятка археології місцевого значення поселення Рудка-ІІ - 3-5 століття н.е., з охоронною зоною навколо пам`ятки 100м (перебуває на державному обліку під номером 3629).

Виходячи із технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Плисківської сільської ОТГ Борзнянського району Чернігівської області з урахуванням Перспективного плану формування території Чернігівської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 12.08.2015 №899 (у редакції розпорядження КМУ від 01.02.2017 №57-р) із змінами внесеними згідно з розпорядженням КМУ №555-р від 09.08.2017), виготовленої Київською обласною філією ДП Центр державного земельного кадастру у 2018 році на замовлення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, встановлено наявність у межах об`єкта інвентаризації, земельної ділянки площею 34,8071га (Плисківська сільська рада), обмеження (обтяження) у вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини.

Департамент культури і туризму національностей та релігій Чернігівської ОДА при погодженні даної технічної документації із землеустрою, в довідці №120-П від 14.05.2018 указував, що на земельній ділянці, яка знаходиться на території Плисківської ОТГ Борзнянського району Чернігівської області, площею 34,8071га, розташовані пам`ятки археології місцевого значення: поселення Рудка-2, ІІІ-V ст. (№3629-Чр, взято на облік за рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66) та курган з групи курганів-1, ІІ-І тис. до н.е. (№3652-Чр, взято на облік за рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66), відносно яких у обов`язковому порядку мають бути укладені охоронні договори на пам`ятки археології.

Крім того, Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА при погоджені технічної документації звертав увагу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, що відповідно до частини 2 та 5 статті 17 Закону України Про охорону культурної спадщини, та роз`яснень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, є державною власністю і не підлягають передачі в комунальну чи приватну власність.

Натомість, за наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність відповідно до вимог статей 151, 117, 122 Земельного кодексу України, розпорядження КМУ від 31.01.2018 №60-р Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад, наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 №45, Положення про ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області Плисківській сільській раді Борзнянського району Чернігівської області передано в комунальну власність Плисківської сільської ОТГ земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4420,1648га, в тому числі земельну ділянку площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138, яка розташована за межами населених пунктів на території Плисківської сільської ОТГ Борзнянського району Чернігівської області, згідно акту приймання-передачі земельних ділянок (п.40) до цього наказу.

При цьому, в акті приймання передачі земельних ділянок до указаного наказу (п.40) зазначено, що земельна ділянка площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138, віднесена до земель сільськогосподарського призначення та не має жодних обтяжень речових прав та обмежень у її використанні.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (сформована 17.08.2021 за №270754243), 06.02.2019, на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 21.12.2018 та наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18сг зареєстровано право комунальної власності Плисківської сільської ради на земельну ділянку площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138.

Згідно рішення Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (9 сесія 8 скликання) від 08.06.2021 №219-9/VIII виконавчому органу Плисківської сільської ради надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 34,8071га, з кадастровим номером :02:000:2138, за цільовим призначення: для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області на земельні ділянки площею 17,4036га та 17,4035га без зміни цільового призначення.

Виходячи із технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває в комунальній власності Плисківської сільської ради для ведення фермерського господарства, площею 34,8071га, яка розташована на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, виготовленої ТОВ Тандем Експерт в 2021 році на замовлення Плисківської сільської ради, на земельних ділянок, площею 17,4035га та 17,4036га, утворених в результаті поділу земельної ділянки площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138, встановлено обмеження у вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини на площі 17,4035га та 17,4036га відповідно.

Згідно рішення Плисківської сільської ради від 25.06.2021 №225-10/VIII затверджено технічну документацію із землеустрою, розроблену ТОВ Тандем Експерт щодо поділу земельної ділянки площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138 на дві земельні ділянки площами по 17,4036га та 17,4035га, на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (яким у подальшому присвоєно кадастрові номери :02:002:0096 та :02:002:0097).

11.08.2021, на підставі указаного вище рішення Плисківської сільської ради (п.2) проведено земельні торги з продажу права оренди двох земельних ділянок площею 17,4036га, кадастровий номер :02:002:0096, та площею 17,4035га, кадастровий номер :02:002:0097, за результатами яких переможцем стало ТОВ Івангородське.

11.08.2021, між Плисківською сільською радою та ТОВ Івангородське укладено договори оренди земельних ділянок, придбаних на земельних торгах (аукціоні), за умовами яких (пункти 3 та 22) останньому в оренду передано земельна ділянка площею 17,4036га, кадастровий номер :02:002:0096, та земельна ділянка площею 17,4035га, кадастровий номер :02:002:0097, на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, для ведення фермерського господарства. Склад угідь: рілля. Земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства.

При цьому, сторони в пунктах 35 та 41 указаних правочинів визначили, що на оренду ідентифікованих вище земельних ділянок встановлено обмеження у вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини (ЗУ Про охорону культурної спадщини №1805-ІІІ від 08.06.2000). На орендаря покладено обов`язок виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

З огляду на обумовлені договором обмеження у використанні указаних земельних ділянок, 29.10.2021, між ТОВ Івангородське та Відділом культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА укладено охоронні договори на пам`ятки культурної спадщини №1 та №2, за умовами яких ТОВ Івангородське взяло на себе зобов`язання щодо охорони пам`яток археології місцевого значення: кургану групи курганів І, ІІ-І тис. до н.е. (охоронний №3652-Чр), взятого на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66, наказ Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА від 28.08.2020 №287, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0097 (площею 17,4035га), та поселення Рудка-2, ІІІ-V ст. н.е.. охоронний договір №3629-Чр, взятого на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66, наказ Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА від 28.08.2020 №287, частина якого розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0097 (площею 17,4035га), інша частина на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0096 (площею 17,4036га) на території Плисківської сільської ради.

Згідно зі взятими застереженнями ТОВ Івангородське зобов`язалось використовувати пам`ятку археології місцевого значення курган Група курганів І, ІІ-І тис. до н.е. та поселення Рудка-2, ІІІ-V століття н.е., які розміщені на указаних вище земельних ділянках, виключно за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, не проводити будь-яких робіт по переміщенню ґрунту, що можуть зашкодити пам`ятці, проводити оранку поселення Рудка-2, ІІІ-V століття н.е., на глибину не більше 0,2м.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначає, що земельна ділянка площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138, що розташована на території Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, належить до об`єктів обмежених у цивільному обороті та може перебувати виключно в державній власності, оскільки в межах цієї земельної ділянки знаходяться пам`ятки археології місцевого значення, а саме: поселення Рудка-2 (ІІІ-V ст. н. е.) та кургану із групи курганів-1 (ІІ-І тис. до н.е.), що взяті на облік згідно рішення Виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66. Відтак, наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18сг Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, у частині передачі в власність Плисківської сільської ради спірної земельної ділянки, є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку, решта заявлених вимог є похідними.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідачі в відзивах на позов ставили під сумнів наявність у прокурора достатніх правових підстав для представництва інтересів держави в межах наявного спору в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, оскільки вважають, що вказаний орган не повноважний на звернення до суду з цим позовом. Окремо, відповідачем 2 подано письмову заяву про залишення позову без розгляду на підставі п.2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За частиною 4 статті 23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина 4 статті 23 Закону №1697-VII).

Згідно із ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Водночас вказаною нормою гарантовано захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом набула його у власність, у зв`язку з чим для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких майно було набуто у власність.

Тобто виправданість втручання у право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявності суспільного інтересу, з метою задоволення якого здійснюється втручання держави.

При цьому, Європейський суд з прав людини також дотримується позиції, що у демократичному суспільстві право на справедливий суд є основою правової держави, а гарантіями справедливого судочинства є доступ до суду (справи Delcourtv.Belgium, Belletv.France). Ураховуючи вказаний принцип, суди не повинні обмежувати право держави на доступ до суду.

У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справах Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23.09.1982, Новоселецький проти України від 11.03.2003, Федоренко проти України від 01.06.2006).

Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах Хендісайд проти Сполученого Королівства від 07.12.1976, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.01.1986).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Трегубенко проти України від 02.11.2004 категорично ствердив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес.

Правовідносини, пов`язані з вибуттям із державної чи комунальної власності майна, становлять суспільний, публічний інтерес.

Випадки протиправного відчуження земель історико-культурного призначення з державної власності порушують інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України права вільно розпоряджатися таким майном через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для застосування органами прокуратури заходів цивільно-правого характеру.

У постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Згідно з пунктом 4, підпунктом 66 пункту 5 Положення про Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації від 17.03.2020 №160, основним завданням Департаменту є забезпечення реалізації державної політики у сфері культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин на території Чернігівської області. Департамент відповідно до визначених галузевих повноважень здійснює контроль за виконанням Законів України Про охорону культурної спадщини, Про охорону археологічної спадщини, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини в частині охорони пам`яток археології, історії та монументального мистецтва.

Відповідно до підпунктів 67, 70, 71, 74, 75, 76, 78, 83, 84, 88 пункту 5 Положення, Департамент забезпечує охорону об`єктів культурної спадщини, захист історико-культурного середовища, організацію роботи з обліку, охорони, дослідження, використання та популяризації культурної спадщини в частині пам`яток археології, історії та монументального мистецтва; здійснює контроль за укладенням охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини; організовує та координує роботи з визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їх зон охорони; проводить обстеження об`єктів культурної спадщини щодо дотримання вимог їх охорони та використання; інформує центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини про пошкодження, руйнування, загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що знаходяться на території області; призначає відповідні охоронні заходи на пам`ятки місцевого значення та їх територіях у разі виникнення загрози їхнього руйнування, пошкодження внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; готує пропозиції для подання центральному органу виконавчої влади в сфері охорони культурної спадщини про занесення (вилучення) об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення відповідних змін до нього; про занесення відповідних територій до Списку історичних населених місць України та Списку охоронюваних археологічних територій України; погоджує проекти (технічну документацію) із землеустрою відведення земельних ділянок; погоджує відчуження або передачу пам`яток місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування чи управління; надає довідки щодо можливості викупу земельних ділянок тощо.

Згідно з пунктом 15 Положення, Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в установах Державної казначейської служби та інші реквізити.

Отже, Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, як орган державної влади, який здійснює контроль у сфері охорони культурної спадщини у Чернігівській області та в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації, реагуючи на запити прокуратури від 26.07.2021 №2953вих-21, від 03.08.2021 №3124вих-21, від 29.09.2021 №4209вих-21, листами від 29.07.2021 №15-2345/8, від 03.08.2021 №15-2396/8, від 30.09.2021 №15-2950/8 повідомляв Ніжинську окружну прокуратуру про те, що є проінформованим про вчинене порушення.

У досудовому порядку Департамент у листах від 14.01.2020 №15-151/8, від 23.01.2020 №15-264/8, від 04.03.2021 №15-722/8 звертав увагу Плисківської селищної ради на наявність порушень, що мають бути усунуті. Поряд з цим, Департаментом ефективні заходи, спрямовані на повернення спірної земельної ділянки у власність держави, не вжито.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону №1697-VII прокурор листом від 22.11.2021 №5212вих-21, попередньо до звернення до суду, попередив Департамент про скерування відповідного позову.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган (1); у разі відсутності такого органу (2).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду із позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом належних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, суд доходить висновку про невжиття Департаментом належних заходів протягом розумного строку після того, як цьому йому стало відомо про можливе порушення інтересів держави, а відтак і про його бездіяльність.

У даному випадку нездійснення захисту полягає в тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень - Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, до суду не звертався, незважаючи на очевидний характер порушень та обізнаність про них.

Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Департаменту.

При цьому, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зроблено висновок, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення уповноваженого органу з позовом свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки.

За наведених мотивів суд погоджується з доводами прокурора, що Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації є компетентним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, та відхиляє доводи відповідачів про відсутність у нього таких повноважень.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що прокурор правильно визначив позивача у цій справі. Відтак, заява відповідача 2 про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

В якості правової підстави позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18сг Про передачу земельних ділянок державної власності в комунальну власність, у частині вибуття з державної власності земельної ділянки площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138, прокурор посилається на порушення норм Земельного кодексу України та Закону України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 №1805-ІІІ.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Стаття 14 Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 14.01.2015 №15, визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику в сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, в сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з постановою КМУ від 14.01.2015 №5 Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області є територіальним органом Держгеокадастру, який відповідно до установчих документів реалізує повноваження Держгеокадастру на території Чернігівської області, зокрема до компетенції останнього належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Чернігівської області.

За частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України, ГУ Держгеокадастру наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих у межах Чернігівської області.

Тобто, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області має право передавати у власність або в користування землі державної власності сільськогосподарського призначення на території Чернігівської області в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 79-1 цього Кодексу формування земельної ділянки і набуття нею статусу об`єкта цивільних прав пов`язується законодавством з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розроблення ДП Центр Державного земельного кадастру (Київська філія) на замовлення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, в 2018 році технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Плисківської ОТГ Борзнянського району Чернігівської області встановлено, що в межах земельної ділянки площею 34,8071га (якій в подальшому присвоєно кадастровий номер :02:000:2138) наявне обмеження в використанні в вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини.

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА погоджуючи дану технічну документацію із землеустрою, у довідці від 14.05.2018 №120-П звертав увагу, що на земельній ділянці, яка знаходиться на території Плисківської ОТГ Борзнянського району Чернігівської області, площею 34,8071га, розташовані пам`ятки археології місцевого значення: поселення Рудка-2, ІІІ-V ст. н.е. (№3629-Чр, взято на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66) та курган із групи курганів-І, ІІ-І тис. до н.е. (№3652-Чр, взято на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66). Департамент указував, що відповідно до частини 2 та 5 статті 17 Закону України Про охорону культурної спадщини пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, є державною власністю і не підлягають передачі в комунальну чи приватну власність.

До технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває в комунальній власності Плисківської сільської ради для ведення фермерського господарства, площею 34,8071га, яка розташована на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, розробленої в 2021 році ТОВ Тандем Експерт на замовлення Плисківської сільської ради, також включено відомості щодо обмеження в використанні земельних ділянок, площами 17,4036га та 17,4035га, утворених в результаті поділу земельної ділянки площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138, у вигляді охоронних зон навколо об`єктів культурної спадщини.

Факт наявності на земельних ділянках площею 17,4036га, кадастровий номер :02:002:0096, та площею 17,4035га, кадастровий номер :02:002:0097 (утворених у результаті поділу земельної ділянки площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138), указаних вище пам`яток археології відповідачами 2 та 3 не заперечується та не спростовується.

Відповідачами 2 та 3 до умов договорів оренди земельних ділянок придбаних на земельних торгах (аукціоні) від 11.08.2021 б/н включено положення про обмеження в використанні орендованих земельних ділянок, кадастрові номери :02:002:0096, :02:002:0097, у вигляді охоронних зон навколо об`єктів культурної спадщини (пункти 35, 41).

При цьому відповідачем 3, як фактичним користувачем перелічених земельних ділянок, 29.10.2021, укладено охоронні договори на пам`ятки культурної спадщини №1 та №2, за умовами яких останній взяв на себе зобов`язання щодо охорони пам`яток археології: поселення Рудка-2, ІІІ-V ст. н.е. (№3629-Чр, взято на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66) та курган із групи курганів-І, ІІ-І тис. до н.е. (№3652-Чр, взято на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66), що знаходяться на земельних ділянках з кадастровими номерами :02:002:0096 (площею 17,4036га) та :02:002:0097 (площею 17,4035га).

Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

За приписами статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Суб`єктом права на землі державної власності, згідно статті 80 Земельного кодексу України, є держава, яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

Виходячи зі змісту статей 53, 54 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу), до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано положеннями Закону України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 №1805-ІІІ.

Законом №1805-ІІІ закріплено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За дефініцією, наведеною у статті 1 Закону №1805-ІІІ, пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що археологічний об`єкт культурної спадщини це рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Пунктом 3 розділу Х "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини" встановлено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Судом встановлено, що пам`ятки археології: поселення Рудка-2, ІІІ-V ст. н.е. та курган із групи курганів-І, ІІ-І тис. до н.е., взято на державний облік на підставі рішення виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66. Паспортизацію пам`ятників історії та культури СРСР (пам`ятки археології) проведено в липні вересні 1992 року (№3652-Чр, №3629-Чр).

Пам`ятки археології нанесено на карту землекористування до проекту роздержавлення земель КСП Колос, у 1993 році, із зазначенням порядкового номеру згідно державного обліку (№3652-Чр, №3629-Чр), при цьому, виходячи з умовних позначень, нанесених на карту, земельні ділянки на яких розміщено пам`ятки археології, віднесено до земель історико-культурного призначення, що належать до державного фонду та не підлягають розпаюванню.

Статтею 6 Закону УРСР Про охорону і використання пам`яток історії та культури від 13.07.1978 №3600-IX (діючого на день прийняття рішення про взяття на державний облік пам`яток археології та їх паспортизацію) до пам`яток археології віднесено городища, кургани, залишки стародавніх поселень, укріплень, виробництв, каналів, шляхів, стародавні місця поховань, кам`яні скульптури, наскальні зображення, старовинні предмети, ділянки історичного культурного шару стародавніх населених пунктів.

Згідно статті 8 цього Закону виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів у межах прав, наданих законом, забезпечують виявлення, облік, охорону і використання пам`яток історії та культури, що знаходяться на території Ради, залучають громадськість до проведення заходів по охороні, використанню і пропаганді цих пам`яток, організують шефство підприємств, установ, організацій над ними, забезпечують додержання законодавства про охорону і використання пам`яток історії та культури.

Виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів затверджують переліки пам`яток історії та культури місцевого значення (стаття 17), встановлюють зони їх охорони (стаття 29), а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання пам`яток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Отже, зазначені пам`ятки були і є пам`ятками культурної спадщини відповідно до Закону України Про охорону культурної спадщини, а спірні земельні ділянки, на яких розміщені пам`ятки, є землями історико-культурного призначення.

Статтею 17 Закону України Про охорону культурної спадщини №1805-ІІІ урегульовано питання суб`єктів права власності на пам`ятки.

Зокрема згідно частини 1 та 2 цієї статті, пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

У свою чергу частина 6 цієї статті визначає, що землі на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Отже, діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких вони розташовані, єдину форму власності - державну, а у випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває у державній власності, - остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу державою.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЗК України землі історико-культурного призначення відносяться до особливо цінних земель.

Виходячи з принципу використання земельних ділянок за цільовим призначенням (ст. 96 ЗК України), на землях історико-культурного призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню.

Як встановлено судом у ході вирішення наявного спору, на земельній ділянці площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138 знаходяться об`єкти культурної спадщини, пам`ятки археології: поселення Рудка-2, ІІІ-V ст. н.е. та курган із групи курганів-І, ІІ-І тис. до н.е., взяті на державний облік згідно рішення виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66, на підставі положень діючого на той час законодавства.

З огляду на наведені обставини, земельна ділянка площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138 протиправно вибула із державної власності, оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться пам`ятка археології, не підлягає передачі з державної до комунальної або приватної власності.

Закон України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 №1805-ІІІ (набув чинності 12.07.2000) є спеціальним нормативним актом по відношенню до Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (набув чинності 01.01.2002).

Частина 1 статті 54 Земельного кодексу України (на положення якої посилається відповідач 2) передбачає, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Дана норма встановлює загальне правило відносно форм власності земель віднесених за цільовим призначенням до категорії земель історико-культурного призначення. Натомість спеціальна норма, закріплена в статті 17 Закону України Про охорону культурної спадщини, передбачає виключення із загального правила, за змістом якої землі на яких розміщенні пам`ятки археології перебувають виключно в державній власності. Пунктом 24 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України також установлено загальне правило розмежування земель комунальної та державної форми власності, що знаходяться за межами населених пунктів відповідних територіальних громад.

За висновком суду, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення спеціального нормативно-правового акту, Закону України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 №1805-ІІІ.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється в спосіб установлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналогічні положення закріплені в статті 20 Господарського кодексу України.

За частинами 1 та 2 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення в зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Судом встановлено, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, в частині передачі у комунальну власність Плисківської сільської об`єднаної територіальної громади земельної ділянки площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138 прийнятий усупереч вимог Конституції України, Земельного кодексу України та Закону України Про охорону культурної спадщини, порушує виключне право власності держави на земельну ділянку обмеженої оборотоздатності, створює реальні ризики пошкодження (знищення) частини археологічної спадщини України у результаті беззастережної передачі цієї ділянки місцевій громаді для ведення фермерського господарства.

Таким чином, позов у частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, в частині передачі у комунальну власність Плисківської сільської ради земельної ділянки площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138, підлягає задоволенню.

Вимоги в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав індексний номер №45416082 від 07.02.2019, номер запису про право власності №59104963, припинення за Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області (код 04414885) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права комунальної власності на земельну ділянку площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; визнання недійсними договорів від 11.08.2021 оренди земельних ділянок площею 17,4036га з кадастровим номером :02:002:0096 та площею 17,4035га з кадастровим номером :02:002:0097, укладених між Плисківською сільською радою та ТОВ Івангородське, є похідними.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав проводиться шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень частини 3 статті 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, з метою ефективного захисту порушених прав ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав на майно, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 23.06.2020 у справі №906/516/19.

З огляду на зазначене, вимога про скасування рішення державного реєстратора та припинення права комунальної власності на спірне майно, за висновком суду, є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Заперечення відповідачів про неефективний спосіб захисту прокурором порушених прав держави, судом відхилено, оскільки вимога про скасування акту індивідуальної дії (наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг), разом з похідною вимогою про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності та припинення цього права, забезпечує відновлення прав держави на земельну ділянку площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138.

Також одним із способів захисту порушених прав, передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України, є визнання недійсним правочину.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться в формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1-5 цієї статті).

Нормами статті 215, частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, установлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно частини 2 та 3 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання угоди недійсною.

Суб`єктом права власності на землі державної власності згідно статті 80 Земельного кодексу України є держава, яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138 (у результаті поділу якої утворено земельні ділянки, площею 17,4036га кадастровий номер :02:002:0096 та площею 17,4035га кадастровий номер :02:002:0097), вибула з державної власності поза волею власника, відтак договори оренди земельних ділянок придбаних на земельних торгах (аукціоні), що укладені 11.08.2021 між Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області (орендодавець, відповідач 2) та ТОВ Івангородське (орендар, відповідач 3), визнаються судом недійсними.

Частинами 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлено статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на зміст статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні матеріали справи та проаналізувавши доводи та заперечення учасників спору, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора ґрунтуються на належних, допустимих, достовірних доказах, у розумінні статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України, що не спростовані відповідачами, як наслідок, позов задоволено в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Розподіл судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У межах даного позову об`єднано чотири вимоги немайнового характеру, тобто до Державного бюджету України мав бути сплачений судовий збір у сумі 9080грн (2270грн х 4).

З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені судом у повному обсязі, судовий збір в сумі 9080 грн покладається на відповідачів 1, 2, 3 у рівних частинах.

Керуючись статтями 129, 236 - 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, код 02231672, до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, код 38777072, Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, код 04414885, Товариства з обмеженою відповідальністю «Івангородське», код 39749643 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності, визнання недійсним договорів оренди, задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» у частині передачі у власність Плисківської сільської ради земельної ділянки площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138.

3. Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, індексний номер №45416082 від 07.02.2019, номер запису про право власності №59104963 та припинити за Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області, код 04414885, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.

4. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки придбаної на земельних торгах (аукціоні) площею 17,4036га з кадастровим номером :02:002:0096 від 11.08.2021, укладений між Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області, код 04414885, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івангородське», код 39749643.

5. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки придбаної на земельних торгах (аукціоні) площею 17,4035га з кадастровим номером :02:002:0097 від 11.08.2021, укладений між Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області, код 04414885, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івангородське», код 39749643.

6. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, пр-т Миру,14, м. Чернігів, 14000, код 39764881, на користь Чернігівської обласної прокуратури, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000 (рахунок UA0006008, банк Державна казначейська служба України м. Київ, одержувач Чернігівська обласна прокуратура, код 02910114) судовий збір у сумі 3026,67грн.

7. Стягнути з Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, вул. Незалежності, 33, с. Плиски, Борзнянський р-н, Чернігівська обл., 16453, код 04414885, на користь Чернігівської обласної прокуратури, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, (рахунок UA0006008, банк Державна казначейська служба України м. Київ, одержувач Чернігівська обласна прокуратура, код 02910114) судовий збір у сумі 3026,67грн.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Івангородське», вул. Мельникова, 12, м. Київ, 04050, код 39749643, на користь Чернігівської обласної прокуратури, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000 (рахунок UA0006008, банк Державна казначейська служба України м. Київ, одержувач Чернігівська обласна прокуратура, код 02910114) судовий збір у сумі 3026,66грн.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 28.07.2022.

Суддя М.П. Ноувен