ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/5109/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Малихіної О.В.,

представників учасників справи:

позивача - акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - Кузьміна І.С., адвокат (довіреність від 03.06.2022 №007.1Др-90-0622),

відповідача - акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - Будник Б.А., адвокат (довіреність від 30.05.2022 №14-37),

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - не з`явився,

акціонерного банку «Кліринговий Дім» - не з`явився,

акціонерного товариства «Банк Альянс» - не з`явився,

акціонерного товариства «ОТП Банк» - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»

на рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2021 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 (головуючий суддя: Чорногуз М.Г., судді: Козир Т.П., Мальченко А.О.)

у справі № 910/5109/21

за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (далі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» , позивач, скаржник)

до акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі- АТ «НАК «Нафтогаз України», відповідач),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», акціонерний банк «Кліринговий Дім», акціонерне товариство «Банк Альянс», акціонерне товариство «ОТП Банк»,

про визнання зобов`язання припиненим на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до АТ «НАК «Нафтогаз України» про визнання зобов`язання у сумі 294 293 380,98 грн. припиненим на підставі заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Позовні вимоги (з урахуванням їх уточнень) обґрунтовані невизнанням з боку відповідача обставин припинення зобов`язань позивача перед відповідачем, підтверджених рішенням у справі № 904/4470/16, на підставі заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 24.03.2021 № 490007.1-Сл-5215-0321 на суму 294 293 380, 98 грн. Позивач стверджував, що право вимоги до відповідача, в тому числі на суму 294 293 380, 98 грн, було набуте ним на підставі договору № 02-05/19 відступлення права вимоги від 02.05.2019, укладеного між позивачем, як новим кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») як первісним кредитором. Джерелом переданого зобов`язання є переплата грошових коштів зі сторони ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на користь відповідача. Обставина невизнання з боку відповідача припинення відповідного зобов`язання підтверджується тим, що приватним виконавцем щодо позивача здійснюється примусове стягнення коштів за заявою відповідача, за рішенням суду у справі № 904/1209/18, у тому числі накладений арешт на грошові кошти позивача та списуються з його рахунків кошти, а також відхиленням (невиконанням) банківськими установами, в яких у позивача відкриті рахунки, платіжних доручень позивача. Крім того, позивач зазначив, що обставини невизнання з боку відповідача припинення відповідного зобов`язання підтверджується тим, що: (1) відповідач продовжує примусове стягнення коштів з позивача на підставі рішення суду у справі № 904/4470/16 (ВП 59350535 відкрите 13.06.2019); (2) відповідач як кредитор звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, яку обґрунтовує, в тому числі, невиконанням з боку позивача рішення у справі № 904/4470/16, і за такою заявою 22.03.2021 відкрито провадження про банкрутство (справа № 904/2573/21).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.04.2021, зокрема, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», акціонерний банк «Кліринговий Дім», акціонерне товариство «Банк Альянс», акціонерне товариство «ОТП Банк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.09.2021 у справі № 910/5109/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення попередніх судових інстанцій мотивовані тим, що грошові вимоги публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до АТ НАК «Нафтогаз України» на суму 294 293 380,98 грн, які є предметом заліку за заявою від 24.03.2021 є спірними, з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, відповідно, правочин, оформлений позивачем заявою від 24.03.2021 про зарахування зустрічних однорідних вимог № 490007.1-Сл-5215-0321, не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та не припиняє зобов`язань позивача перед відповідачем. При цьому судами встановлено, що відповідач визнає обставини наявності у позивача перед ним невиконаних зобов`язань в розмірі 294 293 380, 98 грн, строк виконання яких настав, за постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі № 904/4470/16, проте заперечує обставини наявності у нього будь - яких зобов`язань перед позивачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати судові акти попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» визначає підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), вважає судові рішення першої та апеляційної інстанцій зі справи № 910/5109/21 незаконними та необґрунтованими, такими, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: статей 601, 602 ЦК України, статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України), порушенням норм процесуального права, вказує на те, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, а також постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 918/541/18 щодо застосування частини четвертої статті 236 ГПК України.

Доводи інших учасників справи

АТ «НАК «Нафтогаз України» подало до Верховного Суду 10.12.2021 відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

22.12.2021 через електронну пошту Верховного Суду АТ Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» подало відповідь на відзив АТ «НАК «Нафтогаз України» та просило врахувати її під час розгляду касаційної скарги.

Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Касаційне провадження

Ухвалою Суду від 25.11.2021, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача на рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 у справі № 910/5109/21; розгляд касаційної скарги призначено на 23.12.2021.

Під час підготовки справи № 910/5109/21 до розгляду Касаційним господарським судом з`ясовано, що згідно з ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.12.2021 (колегія суддів у складі: Стратієнко Л.В. - головуючий (доповідач), Губенко Н.М., Кондратова І.Д.) справу № 910/21566/17 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2021 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (щодо застосування статті 601 ЦК України та статей 202, 203 ГК України у розгляді питання про стягнення заборгованості у випадку наявності заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог).

У зв`язку з наведеним ухвалою Верховного Суду від 23.12.2021 зупинено касаційне провадження у справі № 910/5109/21 за касаційною скаргою АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 до прийняття відповідного рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/21566/17.

Ухвалою Верховного Суду від 18.02.2022 справу № 910/21566/17 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2021 повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду. Повний текст зазначеної ухвали оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14.04.2022.

Ухвалою Верховного Суду від 19.04.2022 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 зі справи № 910/5109/21.

23.06.2022 розгляд касаційної скарги не відбувся у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді у справі № 910/5109/21.

Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 27.06.2022 № 29.3-02/1103 проведений повторний автоматизований розподіл справи №910/5109/21 у зв`язку з відпусткою судді Малашенкової Т.М.

Ухвалою Суду від 27.06.2022 учасників справи повідомлено про те, що розгляд касаційної скарги у справі № 910/5109/21 відбудеться 14.07.2022.

14.07.2022 представник АТ «НАК «Нафтогаз України» брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів згідно з ухвалою Суду від 04.07.2022.

14.07.2022 представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів згідно з ухвалою Суду від 11.07.2022.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що:

- 04.01.2013 Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-137-ВТВ (надалі - договір), відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору;

- пунктом 2.1 договору (в редакції додаткової угоди від 05.02.2015 №11) передбачено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 по 31.12.2015 року газ в обсязі до 173 534,749 тис. куб.м, у тому числі у 2013 році 39 508,910 тис. куб.м, у 2014 році до 56 998,899 тис. куб.м, у 2015 році до 74 858,060 тис. куб.м.

- додатковими угодами від 10.07.2013 № 1, від 08.08.2013 № 2, від 31.12.2013 №3, від 28.04.2014 № 4, від 15.05.2014 № 5, від 10.06.2014 № 6, від 05.09.2014 № 7, від 10.11.2014 № 8, від 03.12.2014 № 9, від 22.12.2014 № 10, від 05.02.2015 № 11, від 10.03.2015 № 12, від 03.04.2015 № 13, від 12.05.2015 № 14, від 03.06.2015 № 15, від 10.07.2015 № 16, від 12.10.2015 № 17, від 28.10.2015 № 18, від 27.11.2015 №19 сторонами вносилися зміни до пункту 5.2 договору на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 № 13-137-ВТВ у частині вартості природного газу;

- у зв`язку із неналежним виконанням Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» умов договору №13-137-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 у частині своєчасної оплати природного газу, поставленого у період з березня 2015 року по грудень 2015 року, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» про стягнення 413084907,10 грн. заборгованості за вказаним вище договором;

- Дніпропетровський апеляційний господарський суд 05.10.2016 у справі № 904/4470/16 за результатами перегляду в апеляційному порядку рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 постановив: рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 у справі №904/4470/16 скасувати; прийняти нове рішення; позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 348 222 726,62 грн заборгованості за природний газ, 3 583 797,82 грн 3% річних, 9 972 484,42 грн інфляційних втрат, 181 027,48 грн витрат зі сплати судового збору; в решті позовних вимог відмовити; стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 199 130,23 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі № 904/4470/16 залишена в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 904/4470/16;

- 02.05.2019 ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» як первісним кредитором, та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» як новим кредитором був укладений договір № 02-05/19 відступлення права вимоги (далі за текстом - договір відступлення права вимоги);

- згідно з пунктом 1.1 договору відступлення права вимоги первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги на суму 382 457 448, 59 грн за зобов`язанням, яке виникло у АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» в частині вартості отриманого природного газу та розподіленого населенню ПАТ «Дніпропетровськгаз» по договорам, за якими заборгованість АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» складає: договір від 30.06.2015 № 15-709-Н заборгованість - 70 010 998, 41 грн; договір від 30.12.2015 № 16-106-Н заборгованість - 166 307 009, 31 грн; договір від 28.10.2016 № 16-405-Н заборгованість - 58 524 863, 92 грн; договір від 12.04.2017 № 17-204-Н заборгованість - 36 649 003, 97 грн; договір від 29.09.2017 № 17-404-Н заборгованість - 42 915 085, 12 грн; договір від 05.11.2018 № 18-504-Н заборгованість - 8 050 487, 87 грн ;

- у пункті 1.3 договору відступлення права вимоги сторонами погоджено, що право вимоги, що відступається за договором, переходить до нового кредитора з моменту укладення договору. Додаткового оформлення відступлення права вимоги не вимагається. Після переходу права вимоги до нового кредитора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідного права вимоги.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що:

- 24.03.2021 АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (правонаступник Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз») направило відповідачу заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (№ 490007.1-Сл-5215-0321 від 24.03.2021), в якій повідомив про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а саме:

- АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» має перед АТ «НАК «Нафтогаз України» непогашене грошове зобов`язання у сумі 294 293 380, 98 грн, що підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 та постановою Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/4470/16;

- одночасно АТ «НАК «Нафтогаз України» має перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» непогашене грошове зобов`язання у сумі 382 457 448, 59 грн (є переплатою і виникло у зв`язку з невиконанням АТ «НАК «Нафтогаз України» постанов Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 63 та від 27.02.2019 № 143 у рамках договорів, укладених АТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» ), яке виникло у зв`язку з невиконанням АТ «НАК «Нафтогаз України» вимоги ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 02.05.2019 № 49007.1-Сл-7677-0519;

- керуючись приписами статті 601 ЦК України АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» заявило про припинення його зобов`язання за постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 та постановою Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/4470/16 у сумі 294 293 380,98 грн.

У свою чергу, АТ «НАК «Нафтогаз України» заперечувало щодо припинення спірного зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою від 24.03.2021 № 490007.1-Сл-5215-0321. При цьому АТ «НАК «Нафтогаз України» не визнає вимоги, визначені АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у заяві від 24.03.2021 № 490007.1-Сл-5215-0321, що вказує на відсутність безспірності та прозорості заявлених однорідних вимог, а також відсутність підстав вважати зобов`язання припиненим.

Невизнання відповідачем обставин припинення зобов`язань позивача стали підставою для звернення АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» з даним позовом до суду про визнання зобов`язання у сумі 294 293 380,98 грн. припиненим на підставі заяви від 24.03.2021 № 490007.1-Сл-5215-0321 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого та апеляційного господарських судів

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для припинення зустрічних однорідних зобов`язань сторін за заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.03.2021 № 490007.1-Сл-5215-0321.

Згідно з положеннями частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник, з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, вважає судові рішення першої та апеляційної інстанцій зі справи №910/5109/21 незаконними та необґрунтованими, такими, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: статей 601, 602 ЦК України, статті 203 ГК України, порушенням норм процесуального права, а також вказує, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, а також постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 918/541/18 щодо застосування частини четвертої статті 236 ГПК України.

Верховний Суд зазначає, що доводи скаржника, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, зводяться до заперечень висновків судів про неможливість припинення зобов`язання позивача шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у зв`язку з відсутністю ознак безспірності його вимог до відповідача.

Верховний Суд відхиляє такі доводи скаржника, вважає, що суди попередніх інстанцій не припустились помилки при застосуванні до спірних правовідносин приписів статті 601 ЦК України, статей 202, 203 ГК України з огляду на таке.

Статтями 202, 203 ГК України передбачено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Водночас однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.

Для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав, та відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 сформовані, зокрема, такі висновки щодо застосування статті 601 ЦК України та статей 202, 203 ГК України:

- зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами;

- вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України): бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги;

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме : відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором;

- за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним;

- заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог;

- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій установили, що АТ «НАК «Нафтогаз України» не визнає обов`язку зі сплати заборгованості, що є предметом правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, оформленого позивачем відповідною заявою. Відповідач вважає, що зобов`язання, які, за твердженням позивача, виникли у нього на підставі укладеного 02.05.2019 з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» договору відступлення права вимоги №02-05/19, не існують як такі, оскільки визначений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» борг є наслідком безпідставного одностороннього перерахунку вартості придбаного у АТ «НАК «Нафтогаз України» природного газу, який ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» незаконно вважало переплатою за поставлений газ у попередні періоди.

Судами також встановлено, що позивач у травні 2019 року вже звертався до відповідача із заявою про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, які виникли на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі № 904/4470/16, та договору № 02-05/19 про відступлення права вимоги від 02.05.2019, тобто, вимога ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 02.05.2019 № 490007.1-Сл-7677-0519 була об`єктом дослідження під час розгляду справи № 904/2215/19 у справі за позовом АТ «НАК «Нафтогаз України» до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», про визнання недійсним правочину, оформленого заявою від 11.05.2019 № 490007-Сл-7969-0519, про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2215/19 від 04.02.2020 вказаний позов було задоволено та визнано недійсним правочин, оформлений АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» заявою від 11.05.2019 № 490007-Сл-7969-0519 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23.09.2020 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 у справі № 904/2215/19 залишено без змін.

Крім того, питання переплат ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» за договорами, які були предметом договору № 02-05/19 відступлення права вимоги від 02.05.2019, а також застосування постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 були об`єктом дослідження у межах справи № 910/9617/20, в якій постановою Верховного Суду від 30.06.2022 залишено без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення суми безпідставно збережених коштів, 3 % річних та інфляційних втрат При цьому, залишаючи в силі постанову апеляційної інстанції у справі № 910/9617/20, Верховний Суд вказав, що посилання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на те, що в нього виникло, безпосередньо з актів цивільного законодавства, право вимоги до АТ «НАК «Нафтогаз України» з приводу повернення грошових коштів внаслідок проведеного коригування чи право на коригування завершених господарських зобов`язань, є такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» змісту наведених постанов Кабінету Міністрів України, що не відповідає їх дійсному змісту.

Завданням Верховного Суду є забезпечення єдності судової практики, Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. Відповідно, Суд у розгляді касаційної скарги, в тому числі, враховує правові висновки Верховного Суду у справі № 910/9617/20.

Щодо правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, на яку посилається скаржник, Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що зазначене рішення (пункт 31) містить, зокрема, такий правовий висновок про те, що умова щодо безспірності вимог, які зараховуються : відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі №910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

Так, у контексті правовідносин між учасниками даної справи Суд зауважує, що за частиною третьою статті 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При цьому зустрічне зобов`язання виникає не з самої по собі вимоги про її зарахування, а на загальних підставах, передбачених ЦК України та ГК України.

Як зазначалося вище, вимоги, які підлягають зарахуванню (стаття 601 ЦК України), мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим).

Саме поняття «кредитор» та суб`єктний склад у правовідносинах зарахування (кредитор/боржник) обумовлює необхідність встановлення судами і відповідно доведення кредитором наявності безумовного (безспірного) зустрічного зобов`язання особи, яку вона вважає боржником, вчинити на користь такої сторони певну дію (в даному випадку - сплатити кошти)

Водночас у даній справі існування зустрічного зобов`язання не було доведено позивачем належними і допустимими доказами, а судами попередніх інстанцій встановлено існування між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, а також, з посиланням на рішення Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3173/19 (сторонами зазначеної справи є ті самі сторони, що і в даній справі), було зазначено, що постанова Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 «Питання споживання природного газу» не покладає на АТ «НАК «Нафтогаз України» зобов`язання повернути покупцю газу чи іншим суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, у тому числі за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями, і вказана постанова не наділяє суб`єктів господарювання правом вимоги до АТ «НАК «Нафтогаз України».

Із змісту оскаржуваного судового рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2021, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021, зокрема вбачається, що суд правильно визначив, що для вирішення цієї справи по суті суду необхідно надати відповіді на наступні питання, що мають значення для вирішення спору: чи є позивач кредитором відповідача, на яку суму, та чи настав строк виконання зобов`язання; чи є відповідач кредитором позивача, на яку суму, та чи настав строк виконання зобов`язання; чи є вимоги сторін зустрічними, однорідними та безспірними; чи відбулося припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги за заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог № 490007.1-Сл-5215-0321 від 24.03.2021.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, суди на підставі наданих позивачем суду доказів не встановили обставин, які б свідчили про безумовну (безспірну) наявність самого зустрічного зобов`язання, що є обов`язковою передумовою для припинення зобов`язання, та встановили існування між сторонами невирішеного судового спору щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання.

Згідно зі статтею 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З посиланням, у тому числі, на обставини, встановлені у справах № 904/2215/19 та № 904/4470/16, в яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, суди дійшли висновків про недоведеність безспірності вимог позивача у справі, що розглядається.

Враховуючи викладене вище, Верховний Суд не вбачає неправильного застосування судами попередніх інстанцій при розгляді даної справи правових висновків, викладених у справі № 910/11116/19 і водночас звертає увагу на те, що висновки по суті розгляду справи № 910/11116/19, на відміну від справи, що розглядається, були зроблені з урахуванням встановлення судами безспірності вимог, що були предметом зарахування, з огляду на їх підтвердження відповідачем належними та допустимими доказами, тоді як єдиним аргументом позивача проти зарахування була наявність судового спору про стягнення зарахованої заборгованості. З огляду саме на такі фактичні обставини справи Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про відмову в позові про стягнення заборгованості з підстав припинення відповідного зобов`язання відповідача.

Суд відхиляє також доводи скаржника щодо незастосування судами при розгляді даної справи висновків у справі № 918/541/18, виходячи з того, що рішення у вказаній справі було прийнято внаслідок встановлення судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі оцінки належних і допустимих доказів у справі, факту припинення зобов`язання за договором складського зберігання зерна від 20.07.2017 № 20/07-17/СЛ зарахуванням зустрічної однорідної вимоги та обставин відсутності оспорення заяви про припинення зобов`язання зарахуванням.

Отже висновки судів попередніх інстанцій у справі, що переглядається, не суперечать висновкам Верховного Суду у наведених вище справах (№ 910/11116/19 та № 918/541/18), а відмінність правозастосування у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норм статей 601 ЦК України, 202, 203 ГК України, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Отже доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанції, підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень немає.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких у цьому випадку немає.

Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги, згідно з вимогами статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 зі справи № 910/5109/21 залишити без змін, а касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Селіваненко