ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2022 Справа № 914/3287/21

Господарський суд Львівської області у складі головуючої судді Горецької З.В., при секретарі Пришляк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства - акціонерна страхова компанія «СКАРБНИЦЯ», м. Львів

третя особа на стороні позивача без самостійних вимог: АТ «ТАСКОМБАНК»,

про стягнення в порядку суброгації 27 713,89 грн.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до Приватного акціонерного товариства - акціонерна страхова компанія «СКАРБНИЦЯ» про стягнення в порядку суброгації 27 713,89 грн.

Ухвалою від 04.11.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 06.12.2021. В судовому засіданні 06.12.2021 оголошено перерву до 10.01.2022. Представники сторін явку уповноважених представників в судове засідання 10.01.2022 не забезпечили. 10.01.2022 суд ухвалив перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження, призначив підготовче засідання на 07.02.2022.

Ухвалою від 13.05.2022 закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті.

Відповідач за вх. №11334/22 від 30.05.2022 та вх. №12466/22від 14.06.2022 подав клопотання про залишення позову без розгляду. Ухвалою від 11.07.2022 в задоволенні вказаних клопотань відмовлено.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття рішення по справі, судом 11.07.2022 прийнято рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № А508439 - від 13.07.2017, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач, просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 27 713,89 грн., за прострочення сплати якого нараховано 5 353,98 грн. пені, 1 042,95 грн. 3% річних та 2434,26 грн. інфляційних втрат.

Позиція відповідача

Відповідач повністю заперечує позовні вимоги, зокрема, вказуючи, що відсутні докази того, що АТ «ТАСКОМБАНК» (вигодонабувач) відмовився від свого права на отримання страхового відшкодування, так і докази погодження виплати.

Крім того, оскільки долучений до позовної заяви акт виконаних робіт не є належним доказом проведення відповідних робіт, то відсутні підстави для відшкодування позивачу вартості ремонту із врахуванням ПДВ.

Позивач заявляє позовну давність в частині стягнення пені.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

19.07.2019 у м. Львові трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Нуundai Ассеnt», н/з НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 та транспортного засобу «Renault Modus», н/з НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 .

Європротоколом встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні даної дорожньо - транспортної пригоди. Порушення Правил дорожнього руху призвело до пошкодження транспортного засобу «Нуundai Ассеnt», н/з НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль був застрахований Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» за Договором добровільного страхування наземного транспорту А-508439 від 13.07.2017 та був чинним на момент ДТП, що підтверджується Страховим сертифікатом РО-00388611 від 10.05.2019 до Договору добровільного страхування наземного транспорту А-508439 від 13.07.2017.

Страховим випадком за цим Договором є настання збитків Страхувальника, що спричинені пошкодженням або знищенням ТЗ, внаслідок настання страхового ризику «ДТП з вини» або «ДТП без вини».

Розмір матеріального збитку визначений згідно Рахунку-фактури № ДМ00007710 від 25.07.2019 ТОВ Сервісний центр "Діамант", Акту виконаних робіт №87840 від 23.04.2020 та становить 18 882,70 грн.

За вказаною ДТП, АТ «СГ «ТАС» на підставі страхового акту №28620Р/01/2019 від 03.09.2019 та згідно умов Договору добровільного страхування, здійснило страхову виплату в розмірі 18 882,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №46089 від 04.09.2019.

Цивільна відповідальність ОСОБА_3 , як водія автомобіля «Renault Modus», н/з НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована в ПРАТ АСК «СКАРБНИЦЯ» за полісом ОСЦПВ №АМ/6133023. Ліміт відповідальності за шкоду майну за даним полісом складає 100 000,00 грн., франшиза - 00,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу була направлена заява на виплату страхового відшкодування вих. №Г0401/6558 від 16.09.2019, яку відповідач отримав 23.09.2019.

З листа вих. №10445/36 від 21.05.2019 вбачається, що Кредитною Радою Банку від 09.04.2019 прийнято рішення по клієнту ТОВ «Віейбі лізинг» щодо повідомлення Банку по страхових випадках, які стались з предметом застави, на суму до 27 000,00 грн., без отримання додаткової згоди банку на виплату страхового відшкодування.

ОЦІНКА СУДУ

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За нормами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до вказаної вище Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

З відомостей, які містяться в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 19.07.2019 слідує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Нуundai Ассеnt», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом зіткнення з автомобілем «Renault Modus», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що європротокол складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Крім того, сам лише факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Отже, враховуючи вищенаведене, з урахуванням приписів чинного законодавства, суд приймає до уваги повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 19.07.2019, як належний доказ вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Вина особи, яка керувала транспортним засобом «Renault Modus» підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), яке підписано обома учасниками ДТП, без будь-яких зауважень та з приміткою «Вину в ДТП визнаю».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.07.2019, пошкоджено транспортний засіб «Нуundai Ассеnt», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , майнові інтереси пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням вказаним транспортним засобом були застраховані Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №A-508439 від 13.07.2019.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З матеріалів справи та положень ст.ст. 512, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» слідує, що Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» набуло право вимоги до відповідача в порядку суброгації.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.(постанови Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 910/2351/17 та від 05.04.2018 у справі № 910/3165/17).

Хоч і регрес, і суброгація виникають на підставі закону, проте вказані підстави є різними. Так суброгація виникає, зокрема, на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», а регрес, зокрема, на підставі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Між поняттями суброгації та регресу існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку. При регресі - з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків.

Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому строк позовної давності у страховому зобов`язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов`язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 6-112цс13 від 25.12.2013 року.

За ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування): володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про страхування», страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осі (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Для того, щоб вигодонабувач міг отримати захист свого права, що випливає із договору страхування, вій має виразити на це свою волю, тобто подати страховику відповідну заяву, надати повідомлення страхувальнику тощо. В противному випадку носієм відповідного права продовжує бути страхувальник.

Відповідно до п.п. 14.11 Договору добровільного страхування наземного транспорту А - 508439 від 13.07.2017, виплата страхового відшкодування здійснюється з урахуванням наступного:

а) у разі знищення ЗТЗ - готівкою через касу банку або безготівковим перерахунком на рахунок Страхувальника або Вигодонабувача, або іншої відповідним чином уповноваженої особи (надалі - «Одержувач страхового відшкодування»);

б) у разі «Незаконного заволодіння» - готівкою через касу банку або безготівковим

перерахунком на рахунок Одержувача страхового відшкодування;

в) у разі пошкодження ЗТЗ за одним із наступних варіантів:

- безготівковим перерахунком на рахунок СТО, погодженої або рекомендованої

Страховиком, яка буде проводити відновлювальний ремонт ЗТЗ;

- готівкою через касу банку або безготівковим перерахунком на рахунок Одержувача страхового відшкодування за умови надання документів, що підтверджують факт проведеного та оплаченого Страхувальником відновлювального ремонту ЗТЗ, із наступного переліку: акт виконаних робіт, фіскальний чек та/або платіжне доручення, або інший фінансовий документ, що підтверджує акт оплати, що оформлені відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п.п. 14.14 Договору, Страховик здійснює виплату страхового відшкодування (страхову виплату) страхувальнику, застрахованій особі, вигодонабувачу, іншим особам, якщо такі розрахунки не заборонені або не обмежені діючим законодавством (законами, підзаконними актами, постановами НБУ, іншими нормативно-правовими актами).

Страхувальник має право на отримання страхового відшкодування за договором, у якому визначено вигодонабувача, за погодження з останнім або у разі його відмови від права на отримання страхового відшкодування (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 11.12.2019 по справі №648/3026/15-w).

Листом вих. №10445/36 від 21.05.2019 АТ «ТАСКОМБАНК» повідомляє, що Кредитною Радою Банку від 09.04.2019 було прийнято рішення по клієнту «Віейбі лізинг» щодо надання повідомлення Банку по страхових випадках, які сталися з предметами застави, на суму до 27 000,00 грн, без отримання додаткової згоди Банку на виплату страхового відшкодування.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль «Нуundai Ассеnt», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та власнику автомобіля завдано шкоду.

ПАТ «Страхова група «ТАС» було складено страховий акт №28620Р/01/2019 від 03.09.2019, згідно якого дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 19.07.2019 визнано страховим випадком та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 18 882,70 грн.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 18 882,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №46 089 від 04.09.2019.

Відповідно до ч. 1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування в меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до пункту 2.3. Методики, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні йоговідновлювального ремонту.

У правовім позиції, відображеній в постанові КГС у складі Верховного Суду від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17. зазначається, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової авто товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

Відповідно до ст. 185, 193, 194 Податкового Кодексу України, податок на додану вартість (ПДВ ) - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець. Величина ПДВ при операціях з постачання товарів і послуг становить 20%.

Фактичне здійснення ремонту транспортного засобу підтверджується Актом виконаних робіт №87840 від 23.04.2020 відповідно до якого ТОВ «Сервісний центр «Діамант» є платником ПДВ, ІПН 51(свідоцтво платника ПДВ 200144404).

Отже, наявність Рахунку-фактури № ДМ00007710 від 25.07.2019 ТОВ «Сервісний центр «Діамант», Акту виконаних робіт №87840 від 23.04.2020 та платіжного доручення про виплату страхового відшкодування є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Таким чином, до ПАТ «Страхова група «ТАС» перейшло в межах суми 18 882,70 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судом встановлено, що відносини між Приватним акціонерним товариством СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СКАРБНИЦЯ», як страховиком, та власником автомобіля «Renault Modus», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , як страхувальником, врегульовані полісом ОСЦПВ №АМ/6133023.

Відповідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим

випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 1.7. ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована

Відповідно до п. 1.4. ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Ні рішенням суду, ні законом чи іншим НПА не встановлено факт неправомірного заволодіння забезпеченим транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди, а, отже володіння є правомірним.

Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв`язку з укладенням полісу страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/6133023, відповідач взяв на себе обов`язок відшкодувати шкоду, завдану майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Renault Modus», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З метою отримання страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача із заявою №Г0401/6558 від 16.09.2019 про виплату страхового відшкодування, виплаченого позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Вказана заява була отримана відповідачем 23.09.2019.

Відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За приписами частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У межах встановленого строку (90 днів) відповідач позивачу страхове відшкодування у розмірі не сплатив.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст.ст. 397,990,993 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на те, що полісом №АМ/6133023 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн. і франшизу в сумі - 0,00 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що стягненню з відповідача підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу в розмірі 18 882,70 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з п.1 ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 36.5 ст.36 вказаного Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Судом встановлено, що відповідач мав здійснити страхове відшкодування у строк до 23.12.2019. Отже, починаючи з 24.12.2019 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Позивачем заявлено про сплив позовної давності щодо стягнення пені, на що суд повідомляє наступне.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 3 ст.254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Із врахуванням наведеного, шестимісячний строк нарахування пені, перебіг якого починається з 24.12.2019 сплинув 24.06.2020.

Всупереч наведеному вище, позивач здійснив нарахування пені за період з 24.12.2019 по 26.10.2021

Визначення нарахування пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про ОСЦПВ» не є встановленням іншого строку ніж визначено ч.6 ст.232 ГК України.

У відповідності до положень ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Однорічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені спливає 24.06.2021.

Разом з тим, із позовом у цій справі, позивач звернувся у листопаді 2021 року, отже з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 910/22034/15.

При перевірці розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що такі виконані арифметично вірно, відтак, стягненню підлягає 2 434,26 грн. інфляційних втрат та 1 042,95 грн. 3% річних.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в розмірі 1 831,46 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1 .Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СКАРБНИЦЯ» (місцезнаходження: Україна, 79005, Львівська обл., місто Львів, ВУЛ.САКСАГАНСЬКОГО, будинок 5; ідентифікаційний код 13809430) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (місцезнаходження: Україна, 03117, місто Київ, пр.Перемоги, будинок 65; ідентифікаційний код 30115243) 18 882,70 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 1 042,95 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 434,26 грн. та 1 831,46 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст складено 21.07.2022

Суддя Горецька З.В.