ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022 Справа № 914/4067/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Лілії Бернацької, розглянувши справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік», м. Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , м. Тернопіль,

предмет позову: стягнення 632 573,42 грн.,

підстави позову: відшкодування виплати страхового відшкодування,

за участю представників:

позивача: Синельніков Микита Олексійович (в режимі відеоконференції),

відповідача: Шимін Олег Павлович,

третьої особи: Світлик Олег Мирославович (в режимі відеоконференції).

ПРОЦЕС

29.12.2021 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» про стягнення 632 573,42 грн.

Ухвалою суду від 30.12.2021 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 27.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У судових засіданнях 23.02.2022 та 23.03.2022 підготовче засідання відкладалось.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

17.02.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву та клопотання про залучення спеціаліста.

15.03.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про проведення підготовчого провадження без участі його представника.

23.03.2022 та 27.04.2022 третьою особою подано письмові пояснення.

27.04.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 18.05.2022, за клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» викликано в судове засідання 18.05.2022 спеціаліста з навігаційних систем ОСОБА_2 . Розгляд справи по суті відкладався, а також у судових засіданнях оголошувалась перерва за погодженням представників сторін.

У судовому засіданні 18.07.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 як водій автомобіля, належного відповідачу, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування своєму страхувальнику Приватному підприємству «Тернобуд» за відновлювальний ремонт автомобіля у розмірі 762 573,42 грн. У свою чергу цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс», до якого позивач звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування. 09.12.2021 ПрАТ «Європейський страховий альянс» прийняв рішення про оплату страхового відшкодування на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в розмірі 130 000,00 грн в рамках ліміту суми страхового відшкодування.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування різниці між фактичним розміром нанесеної шкоди і виплаченим позивачу розміром. Проте, такої вимоги відповідачем як власником транспортного засобу, водій якого винен у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, не виконано. Тому позивач просить суд стягнути 632 573,42 грн з відповідача як роботодавця водія в судовому порядку.

Відповідач вимоги позивача вважає безпідставними. Зазначає, що його працівник ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля, належного відповідачу, не виконував безпосередньо службових обов`язків, так як відхилився від маршруту і поїхав у своїх справах. Тому відповідач не може нести відповідальність за дії такого працівника, що узгоджується із правовою позицію Верховного Суду у справі № 426/16825/16-ц у постанові від 05.12.20218.

Третя особа зазначає, що водій вчинив дорожньо-транспортну пригоду 17.03.2021 під час виконання своїх службових обов`язків; відхилення від маршруту пов`язане із об`їздом заторів на дорозі. Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.11.2020 у справі № 760/28302/18, стверджує, що він як водій, який на правовій підставі в силу виконання трудових обов`язків керував транспортним засобом, не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим. Більше того, відповідно до постанови Верховного Суду, про яку зазначає відповідач, водій не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (надалі по тексту рішення позивач) є страховиком Приватного підприємства «Тернобуд» (страхувальника) відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту «Єврокаско 5 зірок» від 29.04.2022. Транспортний засіб - Mercedes-Benz E 220, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску.

19.03.2021 страхувальником повідомлено позивача про подію з ознаками страхового випадку, про що складено заяву вх. № 768 від 19.03.2021. Відповідно до заяви водієм застрахованого автомобіля Mercedes-Benz E 220 був ОСОБА_3 , водієм автомобіля Isuzu, державний номерний знак НОМЕР_2 , був ОСОБА_1 .

30.03.2021 оцінювачем Войтиком Т.М. складено протокол № 1570/21 огляду транспортного засобу Mercedes-Benz E 220, реєстраційний номер НОМЕР_1 , місце огляду м. Львів, вул. Городоцька, 282а.

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності № 14274 про оцінку автомобіля Mercedes-Benz E 220, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного 04.04.2021 (дата оцінки 17.03.2021), вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 731 994,22 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта зносу складових та ПДВ на запчастини становить 31 994,22 грн, ринкова вартість автомобіля 1 324 001,70 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 754 від 22.03.2021 Приватне підприємство «Тернобуд» сплатило ДП «Сервіс ТЕТ» 4 100,00 грн за послуги евакуатора згідно з рахунком № від 22.03.2021. Сторонами також підписано акт № від 22.03.2021 про надання послуг по перевезенню евакуатором.

02.04.2021 Фізичною особою підприємцем Яворським Віталієм Дмитровичем виставлено Приватному підприємству «Тернобуд» рахунок-фактуру № Я-00000637 на суму 574 214,80 грн та рахунок із такими ж реквізитами на суму 670 204,80 грн.

Крім цього, Приватним акціонерним товариством «Галичина-Авто» складено рахунки-фактури № СЧ-0001916 від 11.05.2021 на суму 749 923,42 грн, № СЧ-0001563 від 16.04.2021 на суму 533 055,94 грн, № СЧ-0002195 від 28.05.2021 на суму 222 170,77 грн, № СЧ-0003775 від 14.09.2021 на суму 8 550,00 грн.

Приватним акціонерним товариством «Галичина-Авто» також складено акти виконаних робіт № ЗН-0029900від 29.10.2021 на суму 734 064,31 грн і № ЗН-0027964 від 10.11.2021 на суму 24 409,10 грн, хоча такі не підписані замовником.

14.05.2021 позивачем складено страховий акт № 13682/28/921, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 533 055,94 грн, одержувач страхового відшкодування ВАТ «Галичина Авто», а 20.07.2021 - страховий акт № 20308/28/921, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 216 867,48 грн, одержувач той самий. Тобто, разом на суму 749 923,442 грн.

Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» сплачено ВАТ «Галичина Авто» 533 055,94 грн згідно з платіжним дорученням № 183105 від 18.05.2021 та 216 867,48 грн згідно з платіжним дорученням № 199449 від 22.07.2021, тобто на суму 749 923,442 грн. Крім цього, позивачем сплачено ВАТ «Галичина Авто» 8 550,00 грн згідно з платіжним дорученням № 216469.

19.05.2021 Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» складено страховий акт № 14156/28/921, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 4 100,00 грн, одержувач Приватне підприємство «Тернобуд».

Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» сплачено також Приватному підприємству «Тернобуд» 4 100,00 грн згідно з платіжним дорученням № 183973 від 20.05.2021 за послуги евакуатора.

Згідно з відповіддю Національної поліції України стосовно ДТП, що відбулося в м. Тернопіль, вул. Євгена Коновальця, 15 17.03.2021 о 15:01 год., винуватець ДТП ОСОБА_1 .

01.04.2021 у справі № 607/4858/21 Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області за результатами розгляду матеріалів стосовно події, що мала місце 17.03.2021 о 15:00 год. в м. Тернопіль, вул. Євгена Коновальця, 15, постановив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова суду залишена без змін судом апеляційної інстанції 22.04.2021.

20.08.2021 позивач звернувся до відповідача із досудовою претензією від 12.08.2021, просив відшкодувати 630 303,42 грн.

Відповідно до матеріалів справи рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі № 910/14371/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення 130 000,00 грн страхового відшкодування задоволено позовні вимоги повністю, а також стягнуто судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» сплачено позивачу 130 000,00 грн. 09.12.2021.

Відповідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» № 50-ПР/10 від 05.05.2010 на роботу прийнято ОСОБА_1 на посаду водія автотранспортних засобів (у регіональному структурному підрозділі м. Тернопіль).

05.05.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тропік» і ОСОБА_1 укладено трудовий договір № 050510-Т. Також ОСОБА_1 ознайомлений із посадовою інструкцією водія автотранспортних засобів.

Відповідно до договору працівник, серед іншого, зобов`язується в робочий час та (або) на робочому місці не здійснювати діяльність, не пов`язану з виконанням функціональних обов`язків працівника. Посадовою інструкцією передбачено, що водій зобов`язаний не допускати нецільового використання автотранспорту товариства, в робочий час (або) на робочому місці не здійснювати діяльність, не пов`язану з виконанням своїх функціональних обов`язків, не допускати випадків перевезення будь-яких сторонніх вантажів або пасажирів.

Відповідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» № 80/3 від 18.10.2018 водію регіонального структурного підрозділу м. Тернопіль ОСОБА_1 для виконання трудових обов`язків надано автомобіль Isuzu АВ220, державний номерний знак НОМЕР_2 , спеціалізований фургон ізотермічний-С, 2018 року виготовлення.

Відповідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» № 88/1 від 15.10.2018 автомобілі, що залучені для виконання перевезень продукції, обладнано стаціонарними приборами GPS моніторингу та датчиками в баках машин. Згідно з додатком № 1 до відповідного наказу в автомобіль Isuzu АВ220, державний номерний знак НОМЕР_2 , встановлено термінал контролю № 63062130 та датчик рівня палива № 181010634.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль Isuzu АВ220, державний номерний знак НОМЕР_2 , власником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Тропік».

Згідно із пояснюючою водія ОСОБА_1 від 06.04.2021 водій об`їжджав затор по вул. Коновальця та при перестроюванні в іншу смугу спричинив зіткнення з автомобілем, що їхав попереду та який різко загальмував перед пішохідним переходом. Повертаючись на склад відповідача, що на АДРЕСА_1 , водій вирішив завезти свою картоплю в свій гараж на вул. Злуки, тому і поїхав по іншому маршруту. Додаткових вказівок від керівництва не отримував.

За наслідками вивчення та аналізу обставин і причин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 17.03.2021, комісією відповідача складено висновок від 12.04.2021, згідно з яким комісія рекомендувала притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Наказом № 228-к від 24.04.2021 відповідачем застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення та оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме відлучення від роботи в робочий час з 14:23 год. по 14:53 год. 17.03.2021 та використання в цей час службового транспорту в особистих цілях всупереч інтересам підприємства без відома керівництва; провести перерахунок заробітної плати та утримати суму безпідставно виплаченої заробітної плати за час відсутності на роботі 14:23 год. по 14:53 год. 17.03.2021; ОСОБА_1 відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Тропік» збитки в сумі 2 034,58 грн.

Згідно з наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» від 07.02.2022 ОСОБА_1 звільнено з посади водія автотранспортних засобів за власним бажанням.

Відповідачем долучено лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Навітрек» від 29.04.2021 щодо інформації про рух транспортного засобу НОМЕР_2 , на якому встановлений термінал контролю за 17.03.2021.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд вважає позовні вимоги підставними та такими, що підлягають задоволенню повністю, з огляду на таке.

1. Щодо права позивача на звернення з позовом у порядку суброгації

Як вбачається з матеріалів справи, позивач доводить право на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» вартості шкоди в порядку суброгації.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 910/17324/19 від 12 жовтня 2021 року вказує, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Тому не слід ототожнювати правовідносини регресу, які врегульовують приписи статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону № 1961-IV, із правовідносинами суброгації, які врегульовують приписи статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

2. Щодо особи, відповідальної за заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

Для правильного вирішення питання щодо стягнення у порядку суброгації (відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 ЦК України) суми шкоди, завданої внаслідок ДТП, важливим є встановлення особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Також суд зауважує, що відповідно до позиції Верховного Суду, зокрема, зазначеної у постанові від 24.06.2021 у справі № 904/1039/20, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. А відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Так, розглядаючи спірні відносини, суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 905/1391/19, відповідно до якої тлумачення частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі № 910/14685/17.

Проте, суд не залишає поза увагою і приписи ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Верховний Суд в постанові від 01.11.2021 у справі N 920/343/20 зазначив, що статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 426/16825/16-ц, у постанові від 05.12.2018 зазначає, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13).

Матеріали справи підтверджено, що винною в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 17.03.2021 о 15:01 год., є ОСОБА_1 . Не спростованою є також обставина, що водій ОСОБА_1 був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» і в день дорожньо-транспортної пригоди користувався автомобілем Isuzu, державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Тропік».

Надаючи правову оцінку обставині законного володіння водієм транспортного засобу та виконання водієм своїх обов`язків у момент вчинення дорожньо-транспортної системи, суд зазначає таке. Доказів неправомірного, незаконного чи без відома відповідача заволодіння третьою особою транспортним засобом у справі немає. Більше того, відповідачем така обставина і не доказується. Тому автомобілем Isuzu водій володів на законних підставах.

Суд також звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній детальний маршрут, якого мав дотримуватись водій при виконанні своїх обов`язків по доставці товару в різні пункти призначення. До відзиву додано карту руху автомобіля, але така, за словами представника відповідача, уже виготовлена після здійснення маршруту. Також долучено маршрутний лист від 17.03.2021, але відповідно до нього не встановлено конкретного маршруту, по якому водій мав рухатись, а вказані лише назви вулиць, на яких знаходяться клієнти, тобто магазини, в які водій мав здійснити доставку продукції. Більше того, в маршрутному листі вказано останньою вулицею вул. С. Бандери, 96А як адресу кіоску фруктів. Після нього не визначено, якою вулицею водій мав би повернутись до вихідної точки розвозки. Тому ці документи не підтверджують відхилення від маршруту, адже чіткого маршруту до відома водія і не доводилось. Відповідно причина, по якій водій поїхав однією вулицею, а не іншою, визначального значення не має.

Враховуючи наведене, заперечення відповідача стосовно відсутності у нього обов`язку відповідати за шкоду, завдану водієм, який, на переконання відповідача, не виконував своїх службових обов`язків у момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, суд визнає безпідставними. Покликання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 426/16825/16-ц у постанові від 05.12.20218 судом проаналізовано та враховано позицію Верховного суду, про що зазначено вище, та що не підтверджує позиції відповідача.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позивачем обґрунтовано заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік», який зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

3. Щодо суми, заявленої до стягнення

Підсумовуючи встановлені вище обставини справи, суд звертає увагу, що Приватним акціонерним товариством «Галичина Авто» позивачу були виставлені до оплати рахунки від 11.05.2021 на суму 749 923,42 грн (оплачений позивачем в розмірі 216 867,48 грн 22.07.2021), від 28.05.2021 на суму 222 170,77 грн (немає доказів оплати такого рахунку, ні по сумі, ні по даті рахунку), від 14.09.2021 на суму 8 550,00 грн (оплачений позивачем в розмірі 8 550,00 грн 01.10.2021).

Приватним акціонерним товариством «Галичина Авто» виставлено Приватному підприємству «Тернобуд» рахунок від 16.04.2021 на суму 533 055,94 грн (оплачений позивачем 18.05.2021).

Позивачем складено страхові акти про здійснення виплат Приватному акціонерному товариству «Галичина Авто» на такі суми: 533 055,94 грн., 216 867,48 грн.

Позивачем складено страховий акт про здійснення виплати Приватному підприємству «Тернобуд» на суму 4 100,00 грн. Як вбачається із платіжного доручення від 22.03.2021, Приватне підприємство «Тернобуд» сплатило ДП «Сервіс ТЕТ» 4 100,00 грн за послуги евакуації, надалі позивач відшкодував такі Приватному підприємству «Тернобуд» згідно з платіжним дорученням від 20.05.2021.

Тобто внаслідок здійснення таких платежів за результатами дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Mercedes-Benz E 220 (водій ОСОБА_3 ) та автомобіля Isuzu (водій ОСОБА_1 ) позивач поніс фактичні витрати в розмірі 762 573,42 грн (216 867,48 + 8 550,00 + 533 055,94 + 4 100,00). Із цієї суми страховиком винної в дорожньо-транспортній пригоді особи - Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» позивачу уже відшкодовано 130 000,00 грн, в межах ліміту страхового відшкодування по полісу № АР 4586353. Тому різниця в сумі 632 573,42 грн і є сумою, яку позивач правомірно заявляє до стягнення з відповідача у цій справі.

За приписами пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Протиправна поведінка водія автомобіля Isuzu та наявність причинно-наслідкового зв`язку між його діями і понесеними страхувальником позивача витрат встановлені судом вище та є такими, що відповідачем не спростовані.

Заперечення третьої особи стосовно неналежності доказів, поданих позивачем, а саме звіту про оцінку автомобіля, яким визначено, зокрема, вартість відновлювального ремонту автомобіля, суд визнає необґрунтованими. Так, правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначаються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Крім цього, механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092.

Суд звертає увагу, що Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, по-перше, розмежовує звіт, акт і висновок. Відповідно до п. 4.3 методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта.

По-друге, інформація, яка зазначається у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ, вказана п. 4.4 методики, і в такому переліку відсутня вимога, що «висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок», про що вказував представник третьої особи. Інші вимоги та особливості щодо оформлення результатів досліджень стосуються висновку у разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судову експертизу» оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що у звіті суб`єкта оціночної діяльності про оцінку автомобіля недоліків по оформленню не виявлено. Як вбачається зі змісту звіту, оцінку виконано Береговим В.М., який є суб`єктом оціночної діяльності, проведення оцінки доручено оцінювачу Войтику Тарасу Михайловичу.

Щодо позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, висловленої у постанові від 04.11.2020 у справі № 904/684/18, про яку зазначає третя особа, то суд звертає увагу, що в тій справі оцінювався висновок трасологічної експертизи, яку було призначено судом на виконання вимог постанови Верховного Суду. Натомість у справі, що розглядається, вартість відновлювального ремонту автомобіля визначена звітом суб`єкта оціночної діяльності, що згідно із визначеннями вище, не є одним і тим же документом.

Крім цього, суд звертає увагу, що під час підготовчого провадження жодним із учасників справи не заявлено клопотань про призначення судової експертизи для порівняння та встановлення вартості ринкової вартості чи відновлювального ремонту.

Крім цього, суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна позиція висловлена також Верховним Судом у справі № 922/4013/17 (постанова від 25.07.2018).

Як встановлено вище, згідно з платіжними дорученнями від 18.05.2021, 20.05.2021, від 22.07.2021, від 01.10.2021 позивач поніс фактичні витрати в розмірі 762 573,42 грн, з яких 130 000,00 грн йому відшкодовано Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс». Тому предметом стягнення з відповідача у цій справі є різниця між розміром витрат та їх відшкодуванням. Враховуючи наведене, суд зазначає, що право позивача на отримання ним суми страхового відшкодування в порядку суброгації є законним та обґрунтованим.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються; достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Крім цього, відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

4. Щодо розподілу судових витрат у справі

Здійснюючи розподіл витрат по сплаті судового збору, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений судовий збір покладається на відповідача.

Щодо поданої третьою особою заяви про розподіл судових витрат в сумі 21 000,00 грн, подану 05.07.2022, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 13 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Частиною 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Проте, відповідно до обставин справи ОСОБА_1 залучений до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та заперечував стосовно позовних вимог. Тобто процесуальний інтерес третьої особи співпадає з інтересом відповідача. Оскільки за результатами розгляду справи позовні вимоги задоволено, тобто рішення прийнято не на користь відповідача, то підстав для відшкодування витрат третій особі, яка заперечувала позовні вимоги, жодною зі сторін немає.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 178, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» (ідентифікаційний код юридичної особи 20831737, 79008, Львівська обл., місто Львів, вулиця Пекарська, будинок 5, квартира 4) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (ідентифікаційний код юридичної особи 30115243, 03117, місто Київ, пр. Перемоги, будинок 65) 632 573,42 грн заборгованості та 9488,00 грн в рахунок відшкодування судового збору.

3. У задоволенні заяви третьої особи ОСОБА_1 про розподіл судових витрат від 01.07.2022, подану суду 05.07.2022, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25.07.2022.

Суддя Матвіїв Р.І.