ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2022 р. Справа№ 910/14400/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.11.2021

у справі №910/14400/21 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Березнікової Юлії Михайлівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа»

про стягнення боргу, ціна позову 75510,18 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Березнікова Юлія Михайлівна (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» (далі - відповідач, скаржник) про стягнення боргу, ціна позову 75510,18 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем був укладений договір оренди № б/н від 1 жовтня 2018 р., згідно з якими вона (орендодавець) передала, а відповідач (орендар) прийняв у тимчасове платне користування нежитлове приміщення № 160 розташоване на першому поверсі загальною площею 272,60 м2 по вул. Митрополита Андрія Шептицького, 10 у м. Києві з метою використання для господарської діяльності у власних потребах при здійсненні своєї статутної діяльності, та зобов`язався проводити оплату за оренду указаного майна, а також відшкодовувати комунальні послуги.

Всупереч умов цього договору відповідач не сплатив орендну плату за користування вищевказаними приміщенням за період березня-червня 2020 року, заборгувавши 67500 грн., не відшкодував вартість наданих йому протягом 2019-2020 років комунальних послуг, заборгувавши 8010,18 грн., а всього заборгував 75510,18 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 позов Фізичної особи-підприємця Березнікової Юлії Михайлівни задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» на користь Фізичної особи-підприємця Березнікової Юлії Михайлівни 75510,18 грн. боргу, 2270 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14400/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також скаржник звернувся із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14400/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення отримано 15.12.2021.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не міг здійснювати господарську діяльність в орендованому приміщенні у зв`язку з карантинними обмеженнями, а тому мала місце усна домовленість з орендодавцем про 50% зменшення орендної плати за період з березня 2020 по червень 2020, про що свідчить відсутність претензій з боку позивача щодо неповної оплати оренди за вказаний період протягом року та під час розірвання договору та повернення приміщення оренди.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/14400/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза М.Г., Доманської М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/14400/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14400/21.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/14400/21.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 у зв`язку перебуванням судді Доманської М.Л. у відпустці, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/14400/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2022 для розгляду справи №910/14400/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Чорногуз М.Г., Тищенко А.І.

Суддя Тищенко А.І. перебувала у відпустці з 31.01.2022 по 04.02.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14400/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14400/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14400/21. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14400/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, а тому справа розглядається за наявними матеріалами.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2022 у зв`язку перебування суддів Чорногуза М.Г., Тищенко А.І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/14400/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2022 для розгляду справи №910/14400/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14400/21 прийнято до провадження у визначеному складі. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 23 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

01.10.2018 між позивачем і відповідачем укладено договір оренди № б/н (надалі - договір), згідно з умовами якого позивачка (орендодавець) зобов`язалася передати відповідачу (орендарю) в тимчасове платне користування нежитлове приміщення № 160 розташоване на першому поверсі загальною площею 272,60 м2 по вул. Митрополита Андрія Шептицького, 10 у м. Києві, а відповідач - прийняти та проводити оплату за оренду указаного майна та здійснювати інші платежі на умовах договору.

Згідно з п. 1.1. договору об`єкт оренди передається орендарю з метою подальшого використання для господарської діяльності у власних потребах при здійсненні ним своєї статутної діяльності.

Відповідно до Додатку № 1 до договору розмір орендної плати за об`єкт оренди (договірна ціна) за 1 календарний місяць оренди складає 33750 грн. без урахування ПДВ.

Орендна плата сплачується орендарем щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця у безготівкову порядку на поточний рахунок орендодавця (п. 3.2. договору).

Додатково до орендної плати орендар сплачує орендодавцю витрати на утримання орендованого майна та комунальні послуги. Розмір орендної плати, передбачений п. 3.1. договору, включає плату за користування земельною ділянкою.

Строк дії договору відповідно до умов п.п. 2.1., 2.3. договору встановлений з моменту його підписання до 31.12.2019. Якщо протягом одного місяця до закінчення строку дії договору оренди жодна сторона не заявить про намір припинити договір, строк даного договору автоматично поновлюється на один рік, або на інший строк, який буде погоджений сторонами.

Договором від 10.01.2021 сторони розірвали договір оренди.

Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями зазначених договорів.

З наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі нежилого приміщення від 01.10.2018 вбачається факт передачі позивачем відповідачу орендованого майна за спірним договором, а відповідно до Акту повернення-передачі нежилого приміщення відповідач повернув позивачу орендоване за договором майно 10.01.2021.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач стверджує, що всупереч умов цього договору відповідач не сплатив орендну плату за користування вищевказаними приміщенням за період березня-червня 2020 року, заборгувавши 67 500 грн. та не відшкодував вартість наданих йому протягом 2019-2020 років комунальних послуг, заборгувавши 8010,18 грн, а всього - 75510,18 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що доказів належної сплати відповідачем зазначеної орендної плати, комунальних послуг за договором суду не надано, а також не надано належних та допустимих доказів, які б дали змогу дійти висновку про неможливість використання орендованого майна у спірний період, а тому доводи відповідача про звільнення його від плати за користування орендованим майном суд визнав необґрунтованими.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа», колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом статті 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Отже, з викладеного вище вбачається, що відповідно до вимог ст. 762 ЦК України позивач відповідно до укладеного між сторонами договору набув право на одержання орендної плати за використання його майна, відшкодування наданих комунальних послуг протягом 01 жовтня 2018-10 січня 2021 р.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи доводи позивача та надані ним розрахунки відповідно до умов договору, факт несплати відповідачем на користь позивача належної орендної плати в розмірі 67500 грн за березень 2020- червень 2020 підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача за період грудня 2019-7 грудня 2020 років.

На підтвердження факту не відшкодування наданих відповідачу протягом 2019-2020 років комунальних послуг вартістю 8010,18 грн позивачем надано копію договору з Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» про надання послуг з вивезення побутових відходів № Вп-18427-Дн від 18.07.2019, акт звірки взаєморозрахунків до вказаного договору та платіжне доручення №99 від 24.05.2021 на суму 8 010,18 грн.

При цьому, доказів належної сплати відповідачем зазначеної орендної плати та комунальних послуг за договором суду не надано.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що через запровадження карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) він протягом березня-червня 2020 року був позбавлений можливості користуватись орендованим приміщенням. Також вказував, що з моменту встановлення карантину введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 (із наступними змінами і доповненнями) і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України. Зазначав, що між ним та позивачкою була усна домовленість про 50% зменшення орендної плати за спірний період.

Аналогічні доводи містить також і апеляційна скарга, перевіривши які, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями), якою установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 215 від 16.03.2020, заборонено з 17.03.2020 роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту;

Приписами п. 14 Перехідних положень ЦК України встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користування майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано доказів досягнення між сторонами відповідної домовленості щодо зменшення орендної плати.

Колегією суддів враховано, що відповідач посилається на те, що між сторонами була усна домовленість про 50% зменшення орендної плати за спірний період, однак суд наголошує, що при цьому слід звернути увагу на наступне.

В обгрунтування доводів відповідача про звільнення його від плати за користування орендованим майном останній зазначає, що він не міг здійснювати господарську діяльність в орендованому приміщенні у зв`язку з карантинними обмеженнями, оскільки підприємство в орендованому приміщенні здійснювало діяльність з торгівлі книжковою продукцією.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1.1. договору об`єкт оренди передається орендарю з метою подальшого використання для господарської діяльності у власних потребах при здійсненні ним своєї статутної діяльності.

Водночас, статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» матеріали справи не містять, однак з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності відповідача є: 47.61. Роздрібна торгівля книгами в спеціалізованих магазинах (основний); 46.19. Діяльність посередників у торгівлі: 68.10. Купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 68.31. Агенства нерухомості; 68.32. Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту; 70.22. Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 46.49. Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення.

Аналізуючи наведені вище обставини в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника про звільнення його від плати за користування орендованим майном у зв`язку з карантинними обмеженнями, є не підтверджені належними та допустимими доказами, з яких, враховуючи види діяльності відповідача та предмет договору (надання об`єкту оренди для господарської діяльності у власних потребах) можна було б достеменно встановити, що об`єкт оренди використовувався саме для здійснення того виду діяльності, робота якого була заборонена Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 215 від 16.03.2020.

За недоведеності вказаного вище, відсутні підстави для висновку про можливість застосування приписів ч. 6 ст. 762 та п. 14 Перехідних положень ЦК України до даних правовідносин.

Підсумовуючи викладене, з огляду на необґрунтованість доводів скаржника звільнення його від плати за користування орендованим майном та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів оплати заявлених позивачем сум, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 622 ЦК України підлягає стягненню 75510,18 грн боргу: (67500 грн боргу за орендну плату + 8010,18 грн вартості наданих протягом 2019-2020 років комунальних послуг).

Наведені вище висновки суду першої інстанції відповідачем в поданій апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не спростовано.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14400/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14400/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква. Українська національна мережа» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14400/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/14400/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв