ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Справа№ 910/21001/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Коробенка Г.П.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 11.07.2022 року у справі №910/21001/20 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021, повний текст якого складено 28.07.2021

у справі №910/21001/20 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТ ПРОД ТОРГ» (попереднє найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Фінанс Груп")

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 5 801 687,97 грн.

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Міністерство оборони України (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Фінанс Груп" (далі - відповідач про стягнення штрафних санкцій у розмірі 5 801 687,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору №286/2/18/177 про закупівлю послуг з організації харчування від 29.12.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21001/20 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, скаржником заявлено в апеляційній скарзі клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що у відповідача відбулася зміна його найменування та адреси його місцезнаходження.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2021, вказану вище апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21001/20 залишено без руху.

09.12.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 13.12.2021 задоволено клопотання Міністерства оборони України про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21001/20; поновлено Міністерству оборони України пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21001/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21001/20; розгляд апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21001/20 призначено на 25.01.2022 на 10:30 год.; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

З 25.01.2022 головуючий суддя Яковлєв М.Л. та суддя Шаптала Є.Ю. перебували на лікарняному.

01.02.2022 головуючий суддя Яковлєв М.Л. вийшов з лікарняного. Проте суддя Шаптала Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, продовжував перебувати на лікарняному, у зв`язку з чим розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/560/22 від 01.02.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/21001/20.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/21001/20, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Куксов В.В., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21001/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Коробенко Г.П., а також розгляд вказаної скарги Міністерства оборони України призначено на 01.03.2022 о 11:40 год.

01.03.2022 розгляд вказаної апеляційної скарги не відбувся у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України.

З метою здійснення подальшого розгляду апеляційної скарги визначеним вище складом суду, ухвалою суду від 14.04.2022 справу №910/21001/20 перепризначено на 30.05.2022 о 13:00.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суд від 30.05.2022 розгляд апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21001/20 відкладено на 11.07.2022 о 11:00 год.

Відповідач наданим їм процесуальним правом повторно не скористався та у судове засідання, яке відбулося 11.07.2022, не з`явився, своїх представників не направив та про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, суд апеляційної інстанції відповідно до ч.6 ст.120 ГПК України повідомляв відповідача про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, шляхом направлення копії ухвал суду на наявну в матеріалах справи електронну пошту останнього, а також ухвали суду неодноразово направлялися поштовим зв`язком відповідачу на адреси: 04073, м.Київ, вул. Куренівська, 2-Б; 79000, м. Львів, пр. В`ячеслава Чорновола, буд.57.

Враховуючи викладене та те, що явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача.

Також відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Крім того, колегією суддів встановлено, що відповідачем змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТ ПРОД ТОРГ». Разом з тим, враховуючи, що відбулася лише зміна найменування відповідача та адреси його місцезнаходження, при цьому організаційно-правова форма залишилася без змін, тому вчинення окремої процесуальної дії у відповідності до ч.3 ст.52 ГПК України не потребує.

11.07.2022 в судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.12.2018 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, був укладений договір №286/2/18/177 (далі - Договір) про закупівлю послуги з організації харчування (послуги з харчування (годування), забезпечення продуктами харчування особового складу, (штатних тварин) військових частин (установ) Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах у зоні відповідальності оперативних командувань за місцем постійної дислокації).

Згідно з п.2.1 Договору виконавець зобов`язався у 2019 році надати замовнику послуги з організації харчування (послуги з харчування (годування), забезпечення продуктами харчування особового складу, (штатних тварин) військових частин (установ) Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах у зоні відповідальності оперативних командувань за місцем постійної дислокації), зазначені у специфікації до цього Договору, освіження продовольства, а замовник - прийняти послуги і оплатити у строки та за цінами згідно з положеннями цього договору.

Відповідно до п.2.4 Договору ціна, кількість та строки надання послуг зазначаються у специфікації договору.

У відповідності до п.6.16.10 Договору виконання плану освіження харчових продуктів відображається в акті стану освіження запасів продовольства, які складаються щомісячно представником замовника та представником виконавця у трьох примірниках і надаються: перший примірник - представнику замовника, другий - представнику виконавця, третій - замовнику.

Виконавець відповідно до заявки представника замовника здійснює оновлення/освіження харчових продуктів (п.6.16.1 Договору).

Пунктом 6.17.1 Договору передбачено, що контроль здійснюється за: технологією приготування їжі, її якістю; відповідно даних накладних фактичній наявності виданих харчових продуктів; санітарним станом об`єктів продовольчої служби; безпекою якості харчових продуктів під час постачання та зберігання; відповідністю харчових продуктів, що використовуються для надання Послуг за цим Договором чинним стандартам; порядком зберігання харчових продуктів на складі (або місцях); якістю та повнотою доведення встановлених норм харчування до кожного військовослужбовця та норм годування для штатних тварин і забезпечення їх кормами та фуражем, вивозом і видачею їжі; порядком освіження харчових продуктів; дотримання санітарних заходів під час кулінарної обробки харчових продуктів, приготування і роздачу готової їжі, утримання їдалень, складів, овочесховищ; своєчасним проходженням медичного обстеження обслуговуючим персоналом, який задіяний в організації продовольчого забезпечення; використанням і утриманням виконавцем військового майна та його обслуговуванням відповідно до експлуатаційної документації.

Згідно з п.6.17.3 Договору виявлені порушення умов цього Договору фіксуються в: щоденному акті приймання наданих послуг з харчування, зведеному акті приймання наданих послуг із харчування, в графах книги обліку контролю за якістю приготування їжі та акті про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання - у разі надання послуги щодо організації харчування; акті приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами та акті про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання - у разі надання послуги щодо забезпечення харчовими продуктами.

При виявленні порушень будь-яких умов договору представником замовника складається акт про порушення договірних зобов`язань за участі представника виконавця, а у разі його відсутності або відмови - членами комісії та засвідчується підписами сторін. У разі відмови представника виконавця підписувати акт, цей факт фіксується підписами членів комісії, після чого акт надсилається замовнику. На підставі акта замовником оформляється претензія та направляється в установленому порядку виконавцю.

Відповідно до п.8.2.3 Договору при порушенні умов цього Договору щодо своєчасного та/або повного освіження харчових продуктів відповідно до заявки представника замовника, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 20% вартості неосвіжених або несвоєчасно освіжених харчових продуктів за кожен день прострочення, а в разі їх псування в результаті не освіження з вини виконавця - зобов`язаний поставити харчові продукти свіжого виробництва на заміну зіпсованих.

Як зауважує позивач, відповідно до заявки на освіження продовольства військової частини А2788 на перше півріччя 2019 року освіженню підлягали борошно пшеничне І ґатунку в кількості 5 424,00 кг - у квітні 2019 року, консерви м`ясні в кількості 186 273,675 кг - у січні 2019 року.

На підставі акту № 31 стану освіження запасів продовольства за травень 2019 року та акту № 36 від 09.07.2019 стану освіження запасів продовольства за червень 2019 року у військовій частині А2788 зафіксовано факт неосвіження 163 789,50 кг консерви м`ясної та 5 424,00 кг борошна пшеничного 1 ґатунку.

У зв`язку з цим військовою частиною А2788 складено акт № 37 від 09.07.2019 та акт № 32 від 10.06.2019 порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання.

Виходячи з того, що вартість борошна пшеничного становила 7,50 грн за 1 кг, консерви м`ясних - 50,97 грн за 1 кг, загальна вартість неосвіжених продуктів склала 8 348 350,82 грн.

Отже, Міністерством за не освіження борошна пшеничного І ґатунку нарахований за період з 01.05.2019 по 30.06.2019 штраф у розмірі 20 % на суму 8 136,00 грн (40 680,00 грн х 20% = 8 136,00 грн) та пеня в сумі 481,48 грн (40 680,00 грн х 0,1% : 100 х 61 день = 481,48 грн); за не освіження консервів м`ясних 669 670,16 грн штрафу в розмірі 20 % (8 348 350,82 грн х 20% = 669 670,16 грн) та 1 252 252,50 грн пені (8 348 350,82 грн х 0,1% : 100 х 150 днів = 1 252 252,50 грн).

Із метою вжиття заходів досудового врегулювання спору Міністерством направлялися до відповідача претензії № 286/6/4925 від 29.07.2019, 286/6/4926 від 29.07.2019, однак відповіді або грошових коштів позивач не отримав.

Крім того, відповідно до заявки №38 від 09.07.2019 на освіження продовольства військової частини А2788 на друге півріччя 2019 року освіженню в липні 2019 року підлягали томатна паста у кількості 13062,00 кг, оцтова есенція - 1,5 кг, консерви м`ясні - 186 156,60 кг.

З огляду на не проведення освіження вищезазначених продуктів харчування у військовій частині А2788 складено акт № 46 стану освіження запасів продовольства за липень 2019 року, акт № 48 стану освіження запасів продовольства за серпень 2019 року, акт № 51 стану освіження запасів продовольства за вересень 2019 року.

Відтак, у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань складено акти порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 47 від 31.07.2019, № 49 від 09.09.2019, № 52 від 10.10.2019.

Таким чином, за не освіження харчових продуктів позивачем нараховано: за не освіження консерви м`ясної штраф у сумі 2 107 904,94 грн (10 539 524,68 грн вартість консерви м`ясної х 20% = 2 107 904,94 грн), пеню в сумі 642 910,72 грн (10 539 524,68 грн. вартість консерви м`ясної х 0,1% : 100 х 61 день = 642 910,72 грн); за не освіження томатної пасти: штраф у розмірі 78 940,32 грн (394 701,60 грн вартість томатної пасти за 12 412,00 кг. х 20% = 78 940,32 грн), пеню в розмірі 24 076,70 грн (394 701,60 грн вартість томатної пасти за 12 412,00 кг. х 0,1% : 100 х 61 день = 24 076,70 грн); за не освіження оцтової есенції: штраф у сумі 9,90 грн (49,50 грн вартість оцтової есенції х 20% = 9,90 грн), пеню в розмірі 3,05 грн (49,50 грн вартість оцтової есенції х 0,1% : 100 х 61 день = 3,05 грн).

Крім того, у військовій частині А1789 20.02.2019 проведено перевірку та складено акт про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 190 від 21.02.2019, зведений акт № 13/А1789 з приймання наданих послуг щодо забезпечення харчуванням за період з 11 лютого по 20 лютого 2019 року (включно), акт № 13/20 приймання наданих послуг щодо забезпечення харчуванням від 20.02.2019.

Так, за використання відповідачем під час надання послуги з харчування харчових продуктів з порушенням маркування та харчових продуктів, які є небезпечними, позивачем нараховані: 6 415,31 грн штрафу (32 076,54 грн вартості наданої послуги щодо забезпечення харчуванням за 20.02.2019) х 20% : 100 = 6 415,31 грн).

За порушення санітарних норм і правил утримання приміщень їдальні Міністерством нараховано 1700,00 грн штрафу (17,00 грн неоподаткований мінімум доходів громадян х 100 = 1700 грн).

Відтак, позивачем за порушення договірних зобов`язань направлялась до відповідача претензія № 286/6/2589 від 09.04.2019, однак відповіді або грошових коштів замовник не отримав.

Крім того, відповідно до заявки на постачання (освіження, оновлення) продовольства в/ч НОМЕР_1 на І півріччя 2019 року від 04.01.2019 № 102/33 підлягало освіженню борошно пшеничне І гатунку у кількості 4350,00 кг у лютому 2019 році.

Актом стану освіження № 102/450 від 01.03.2019 зафіксовано факт неосвіження борошна пшеничного І гатунку у встановлені заявкою строки.

Отже, за не освіження борошна пшеничного І гатунку Міністерством нараховано 2 479,50 грн штрафу (12 397,50 грн вартості борошна пшеничного І гатунку х 20% : 100 = 2 479,50 грн) та 347,20 грн пені (12 397,50 грн вартості борошна пшеничного І гатунку х 0,1% : 100 х 28 днів = 347,20 грн).

Позивач звертався до відповідача з відповідною претензією №286/6/2646 від 11.04.2019, проте вимоги претензії у добровільному порядку останнім не виконані.

Також, актом про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 518 від 13.06.2019, зведеним актом № 49/А 1789 приймання наданих з 11 червня по 20 червня 2019 року (включно) послуг, актом № 49/12 приймання наданих послуг з харчування від 12.06.2019 встановлено не введення встановлених норм харчування до особового складу (12.06.2019 - обід), у зв`язку з чим нараховано штраф у розмірі 2660,19 грн (13 300,93 грн вартість наданої послуги із харчування за обід (45%) 12.06.2019) х 20% : 100 = 2660,19 грн).

За порушення санітарних норм і правил утримання приміщень їдальні позивачем нараховано 1700,00 грн штрафу (17,00 грн неоподаткований мінімум доходів громадян х 100 = 1700 грн).

Листом від 25.06.2019 № 604 командир в/ч А1789 повідомив відповідача, що вказані в акті № 518 від 13.06.2019 про порушення договірних зобов`язань недоліки усунуті.

З огляду на що позивач звернувся до господарського суду за даними позовними вимогами.

В свою чергу, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що освіження продуктів харчування можливе лише тих, строк зберігання яких не закінчився. У той же час, на момент складання актів про порушення договірних зобов`язань строки придатності продуктів харчування закінчилися. Також відповідач наголосив на закінченні строку спеціальної позовної давності про стягнення штрафних санкцій.

Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України, яка передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно частини 7 статті 193 вищезазначеної норми, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч.1 ст.629 ЦК України).

У відповідності до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (ч.2 ст.231 ГК України).

Згідно з ч.4 ст.231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 8.2.1 Договору сторони погодили, що в разі виявлення порушень договірних зобов`язань щодо використання виконавцем під час надання послуги з харчування харчових продуктів, які є небезпечними та з порушенням маркування, виконавець сплачує замовнику штраф за кожен встановлений та зафіксований випадок у розмірі 20% від вартості наданої послуги, відповідно до акту приймання наданих послуг з харчування на день виявлення порушення.

Відповідно до абзацу 4 пункту 8.2.2 Договору при порушенні санітарних норм і правил утримання приміщень їдальні, з урахуванням прийому-передачі рухомого та нерухомого майна, технологічного (немеханічного, механічного, теплового), холодильного обладнання та при виявленні факту неякісного миття посуду, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за кожний встановлений та зафіксований випадок.

При порушенні умов цього Договору щодо своєчасного та/або повного освіження харчових продуктів відповідно до заявки представника замовника, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 20% вартості неосвіжених або несвоєчасно освіжених харчових продуктів за кожен день прострочення, а в разі їх псування в результаті не освіження з вини виконавця - зобов`язаний поставити харчові продукти свіжого виробництва на заміну зіпсованих (п.8.2.3 Договору).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, відповідачем порушено договірні зобов`язання зі своєчасного освіження харчових продуктів, про що складено акти № 37 від 09.07.2019 до 09.07.2020, за актом № 32 від 10.06.2019 до 10.06.2020, за актом № 47 від 31.07.2019 до 31.07.2020, за актом № 49 від 09.09.2019 до 09.09.2020, за актом № 52 від 10.10.2019 до 10.10.2020, № 102/450 від 01.03.2019. Також за актами № 190 від 21.02.2019, № 518 від 13.06.2019 зафіксовано надання відповідачем послуги з харчування харчових продуктів з порушенням маркування та харчових продуктів, які є небезпечними, та за порушення санітарних норм і правил утримання приміщень їдальні.

Судом першої інстанції правомірно відхилено посилання відповідача на обставини щодо закінчення строку придатності продуктів харчування на час складання вищезазначених актів, оскільки відповідні акти складені саме за порушення строків освіження, встановлених у заявках позивача, тобто після граничного строку для освіження продуктів харчування.

Відповідачем відповідно до вимог ст.76, 77 ГПК України не доведено та матеріали справи не містять доказів дотримання останнім положень Договору з виконання плану освіження харчових продуктів.

Розрахунок штрафних санкцій, наданий позивачем, відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично вірним. Контррозрахунку нарахованих позивачем штрафних санкцій відповідачем не надано.

З огляду на що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором та правомірне нарахування позивачем штрафних санкцій у розмірі 5 801 687,97 грн.

Проте, не зважаючи на встановлені обставини справи судом першої інстанції відмовлено в задоволені позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності, з огляду на наступне.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з ч.1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (частина 2 статті 258 Цивільного кодексу України).

Таким чином, оскільки нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Аналогічна позиція наведена в постановах Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 911/1563/18, від 22.08.2019 у справі № 914/508/17, від 11.11.2019 у справі № 904/1038/19, від 11.02.2020 у справі № 916/612/19.

Згідно з ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як свідчать матеріали справи, відповідач реалізував своє право на заявлення про застосування позовної давності до винесення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції за порушення зобов`язань, зафіксованих у актах перевірки, строк пред`явлення вимог про стягнення штрафних санкцій становить: за актом № 37 від 09.07.2019 до 09.07.2020, за актом №32 від 10.06.2019 до 10.06.2020, за актом №47 від 31.07.2019 до 31.07.2020, за актом № 49 від 09.09.2019 до 09.09.2020, за актом № 52 від 10.10.2019 до 10.10.2020, № 190 від 21.02.2019 до 21.02.2020, №102/450 від 01.03.2019 до 01.03.2019, № 518 від 13.06.2019 до 13.06.2020.

Зважаючи на те, що з даним позовом Міністерство звернулося до суду 28.12.2020, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені штрафні санкції у загальному розмірі 10 942,01 грн за актом № 190 від 21.02.2019 та №102/450 від 01.03.2019 не підлягають стягненню у зв`язку із пропуском строку спеціальної позовної даності в один рік.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі щодо цієї частині позовних вимог, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають в цій частині на правильні висновки суду першої інстанції.

Водночас, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення щодо іншої частини позовних вимог не врахував положення п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та дійшов до помилкових висновків про наявність підстав для застосування строку позовної давності.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, зокрема, доповнено Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктами 12-14. Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. установлено на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 19 грудня 2020 р. на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626).

Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 1 жовтня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

З огляду на що, строк позовної давності в один рік щодо нарахованих позивачем штрафних санкцій у загальному розмірі 5 790 745,96 грн за актом № 37 від 09.07.2019, за актом №32 від 10.06.2019, за актом №47 від 31.07.2019, за актом № 49 від 09.09.2019, за актом № 52 від 10.10.2019 та за актом № 518 від 13.06.2019 був продовжений починаючи з 02.04.2020 на весь період дії карантину згідно п.12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим застосування строку позовної давності в цій частині позовних вимог є необґрунтованим, а тому підлягають задоволенню.

Відтак, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права; позов слід задовольнити частково.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21001/20 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21001/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 5 790 745,96 грн та прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТ ПРОД ТОРГ» (попереднє найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Фінанс Груп" (7900, м.Львів, пр. Вячеслава Чорновола, буд. 57; ) на користь Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр-т Повітрофлотський, буд.6; ) 5 790 745,96 грн (п`ять мільйонів сімсот дев`яносто тисяч сімсот сорок п`ять гривень дев`яносто шість копійок) штрафних санкцій, 86 859,97 грн (вісімдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень дев`яносто сім копійок) витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 130 291,79 грн (стотридцять тисяч двісті дев`яносто одну гривню сімдесят дев`ять копійок) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4.В решті рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21001/20 залишити без змін.

5.Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/21001/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 14.07.2022.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Г.П. Коробенко