ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.07.2022 Справа №905/28/22

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Фроловій Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ), в особі регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (84404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Привокзальна, будинок 22; )

до відповідача: державного підприємства "ШАХТОУПРАВЛІННЯ "ПІВДЕННОДОНБАСЬКЕ № 1" (85670, Донецька область, місто Вугледар, вулиця Магістральна, 4; )

про стягнення штрафу в розмірі 134 520,00 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до державного підприємства "ШАХТОУПРАВЛІННЯ "ПІВДЕННОДОНБАСЬКЕ № 1" про стягнення штрафу в розмірі 134 520,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправильне зазначення відповідачем ваги відправленого вантажу у вагонах №56916554, №60729423, №60462306 за накладною №49479538, що підтверджується комерційним актом №496100/133 від 24.07.2021 та стало підставою для нарахування позивачем штрафу в розмірі 134 520,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача під час розгляду справи проти задоволення позовних вимог заперечував. У відзиві на позовну заяву представник відповідача наголошував на тому, що комерційний акт 496100/133 від 24.07.2021 не був направлений на його адресу позивачем. Крім того, різниця між масою вантажу дорівнює 1,3%, 1,4% та 3,8%, що більше природного збитку вугілля на 0,3%, 0,4% та 2,8% відповідно. Крім того, транспортування вугілля у вагонах здійснюється у вагонах не критого типу. У зв`язку з викладеним, на думку відповідача, вказана різниця не може бути підставою для нарахування штрафу у розмірі п`ятикратної плати за всю відстань перевезення. Також відповідач у відзиві на позовну заяву наголошував на тому, що зважування та завантаження вугілля у вагони на підприємстві відповідача здійснювалося на 200 тонних вагонних вагах справних і минулих державну перевірку. Разом із тим, в комерційному акті зазначено про переважування на станції Роти на 150 тонних вагах, без урахування похибки та вивантаження вугілля з вагонів, а різниця в масі виведена в результаті простих арифметичних дій. Крім того, позивач не зважував тару (вагони) без вантажу, у той час як їх вага не завжди відповідає маркуванню на вагонах. Також, на думку відповідача, позивачем окрім комерційного акту не надано жодних доказів у розумінні ст. 32-34 ГПК України на підтвердження неправильного зазначення відправником маси вантажу. Крім того, у вказаному відзиві на позовну заяву відповідач просив у випадку задоволення позовних вимог зменшити розмір штрафу до 1 провізної плати за кожний вагон з огляду на те, що допущене відповідачем порушення не спричинило збитків для залізниці та іншим учасникам господарських відносин та не могло створювати небезпеку на залізничному транспорті.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

15.07.2021 за залізничною накладною на групу вагонів №49479538 зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію Роти Донецької залізниці було відправлено вагони № 56916554, № 60729423, № 54752407 та № 60462306 з вантажем вугілля кам`яне, не поіменоване в алфавіті.

При оформленні залізничної накладної № 49479538 відповідачем вказано массу вантажу: у вагоні № 56916554 65 400 кг, у вагоні № 60729423 66 000 кг, у вагоні №54752407 66 300 кг, у вагоні № 60462306 65 000 кг.

Як свідчить розділ 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена на вагонних вагах (200т) вантажовідправником, заводський номер №0049.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтверджена відміткою представника відправника.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень, про що свідчить відмітка працівника станції відправлення. Відповідні відмітки про наявність зауважень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.2 ст. 908 Цивільного кодексу України та ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 6 Статуту залізниць України (далі - статут) визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів встановлено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у Додатку 1 до цих Правил.

Згідно з п.1.2. Правил, накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Пунктом 1.3. Правил визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ.

У відповідності до статті 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

У графі 55 Правильність внесених відомостей підтверджує представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі.

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Таким чином, позивач не зобов`язаний здійснювати перевірку маси та кількості вантажу завантаженого відправником, при цьому він не позбавлений права перевірити правильність відомостей про вантаж визначених у накладній.

З матеріалів справи вбачається, що на станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень та без перевірки маси та кількості вантажу, про що свідчить електронний цифровий підпис працівника станції відправлення у накладній.

Відповідно до матеріалів справи, 24.07.2021 на станції призначення Рота Донецької залізниці проведено зважування вагонів № 56916554, № 60729423, № 54752407 та № 60462306, які прибули 24.07.2021.

В результаті перевірки встановлено, що маса вантажу, вказана відправником в залізничній накладній №49479538 у графі маса вантажу не відповідає масі вантажу, встановленій на станції Південнодонбаська, про що було складено акт загальної форми №232 від 24.07.2021 та складено комерційний акт №496100/133 від 24.07.2021.

Із зазначеного комерційного акту вбачається, що на підставі акту загальної форми № 232 від 24.07.2021 ст. Роти проведено контрольне комісійне зважування вагонів 56916554, № 60729423, № 54752407 та № 60462306 на тензометричних вагах Миронівська ТЄЦ зав № 497 ВЄТ 150 ВСД, повірених 22.06.2021, що прибули за відправкою, вказаною на звороті цього акту. При комісійному обстеженні в присутності зам. нач. ТТЦ Миронівська ТЄЦ Двадцатова Ю.В., а/ком Дяченко М.В., вагони технічно справні. Вантаж вугілля кам`яне, поверхня вантажу нижче рівня бортів вагону, вантаж промаркований подовжньою смугою жовтого кольору 200мм по усій довжині вагону, слідів крадіжки не виявлено. Фактично при зважуванні виявилося: вагон № 60462306 по документу тара 23300кг, тара 23300кг, нетто 65000кг, по вагам тара 23300 кг, брутто 85880кг нетто 62580 кг, що менше документу на 2420кг. Вагон №60729423 по документу тара 23400 кг, нетто 66000кг, по вагам тара 23400 кг, брутто 88450 кг, нетто 65050 кг, що менше документа на 950 кг. Вагон № 56916554 по документу тара 22600 кг, нетто 65400 кг, по вагам тара 22600кг, брутто 87150кг, нетто 64550кг, що менше документу на 850 кг. Посада начальника вантажного району (двору) за штатним розкладом відсутня.

Доказів того, що комерційний акт з боку залізниці підписано не належними особами, суду не представлено.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно приписів ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Частиною 2 ст. 129 Статуту встановлено, що у разі встановлення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах складається комерційний акт.

Таким чином, у випадку невідповідності маси вантажу інформації визначеної у провізних документах складається комерційний акт і саме він є належним та допустимим доказом такої невідповідності.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 N 334.

При видачі однорідного вантажу, який перевозиться навалом або насипом і прибув від одного відправника на адресу одного одержувача, недостачі, що перевищують норму природної втрати маси вантажу і граничне розходження визначення маси нетто, а також надлишки, що перевищують граничне розходження визначення маси нетто, виявлені в окремих відправках під час перевірки протягом однієї календарної доби, оформляються одним комерційним актом (п. 6 Правил складання актів).

Пунктом 8 Правил складання актів, передбачено, що комерційний акт може бути складений як на станції призначення, так і на станції відправлення або попутній станції.

Враховуючи викладене, проведення контрольного зважування та складання комерційного акту за результатами такого зважування на станції призначення Роти Донецької залізниці, відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно абз. 7 п. 2 Правил складання актів, у тих випадках, коли різниця у масі вантажу, визначеній на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення його маси нетто, комерційний акт не складається, а оформлення видачі вантажу провадиться у порядку, передбаченому Правилами видачі вантажів.

Відповідно до положень п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2 % маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема при перевезення мінерального палива.

Залізнична накладна № 49479538 не містить відомостей про те, що вантаж завантажено у сирому або вологому стані, у зв`язку з чим норма природної втрати вугілля кам`яного, як мінерального палива складає 1 %.

Так, норма природної втрати вантажу у вагоні: №60462306 складає 650кг (65000кг (маса вантажу)*1 %); № 60729423 складає 660кг (66000кг (маса вантажу)*1 %); №56916554 складає 654кг (65400кг (маса вантажу)*1 %).

За даними комерційного акту № 496100/133 від 24.07.2021 маса вантажу у вагонах: №60462306 складає 62580 кг (нетто), №60729423 складає 65050 кг (нетто), №56916554 складає 64550 кг (нетто).

Таким чином, недостача вантажу перевищує норми природної втрати та складає: у вагоні № 60462306 2420 кг (65000кг - 62580кг), у вагоні №60729423 950кг (66000 кг-65050кг), у вагоні №56916554 850 кг (65400 кг-64550кг).

Відповідач у відзиві посилається на те, що складений залізницею комерційний акт, в якому зафіксовано показники нестачі не надсилався на його адресу. Крім того, позивачем здійснено переважування на 150 тонних вагах, коли зважування було здійснено на 200 тонних вагах, без врахування похибки та вивантаження вугілля, а різниця виведена в результаті арифметичних дій, та позивач не зважував тару (вагони) без вантажу, коли їх вага не завжди відповідає маркуванню.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 8 Правил складання актів, комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

Одержувачу станція повинна видати складений комерційний акт у триденний термін. Видача актів одержувачам провадиться під розписку на третьому примірнику акта, який зберігається на станції. Вимоги про видачу актів від імені одержувача може пред`являти особа, яка має довіреність одержувача, оформлену згідно із законодавством. Вимоги про видачу актів можуть пред`являтися протягом шести місяців від дня видачі вантажу (п. 14 Правил складання актів).

З наведених положень вбачається, що комерційний акт вручається одержувачу у триденний термін на його вимогу, яка може пред`являтись протягом шести місяців від дня видачі вантажу, при цьому законодавчо визначеного обов`язку видати чи направити комерційний акт саме відправнику ані зазначені правила ані норми чинного законодавства не містять, у зв`язку з чим посилання відповідача є безпідставними.

Згідно з п. 3.4 розділу III Інструкції "Про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті", затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 N 442 результати зважування на електронних ЗВВТ повинні видаватися у друкованому вигляді, для чого конструкція вагопроцесора має передбачати можливість підключення до нього друкувального пристрою.

Пунктом 3.5 вказаної Інструкції, у ЗВВТ для статичного зважування, прийнятих в експлуатацію до набрання чинності цією Інструкцією, допускається відсутність друкувального пристрою.

Інструкція "Про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті" затверджена наказом N 442 від 31.07.2012, при цьому з технічного паспорту вагонних ваг, на яких станцією призначення здійснено переважування вбачається, що зазначений засіб вимірювальної техніки прийнято в експлуатацію 22 жовтня 2007 року, тобто до набрання чинності Інструкцією, у зв`язку з чим використання означених ваг допускається без друкувального пристрою, тобто без фіксації результатів зважування на електронних ЗВВТ у друкованому вигляді.

До того ж, підставою для покладення матеріальної відповідальності у вигляді штрафу є саме комерційний акт, в якому зафіксовано неправильно зазначену масу вантажу, а не будь-які інші документи в підтвердження його зважування, проте доводи відповідача ніяким чином не спростовують підстави його складення так само як і факт недостачі самого вантажу.

Посилання відповідача на ті обставини, що зважування та завантаження вантажу у вагони здійснювалось на справних та повірених 200 тонних вагонних вагах, тоді як, переваження на станції Роти вчинено на 150 тонних вагах без урахування похибки та зважування тари (вагони) без вантажу, а різниця в масі виведена шляхом простих арифметичних дій, не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Згідно п. п. 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом N 644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України, загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. До розрахункових способів визначення маси вантажу належать: за трафаретом (підсумовування маси вантажу, зазначеної на кожному вантажному місці), за стандартом (множення суми стандартної маси вантажного місця на кількість місць вантажу), за заміром висоти наливу (з подальшим визначенням густини та об`єму вантажу за таблицею калібрування цистерн, розробленою заводом - виробником цистерни). За домовленістю відправника, залізниці та одержувача вантажу можуть бути встановлені інші способи визначення маси вантажу. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Відповідно до ст. 13 Статуту залізниць України для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги.

Пункт 22 Правил видачі вантажів передбачає, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. При цьому, зважування вагону з вантажем на станції відправлення на 200-тонних електронних вагах, а при видачі на станції призначення на 100-150 тонних вагонних вагах або навпаки не є порушенням способу визначення маси вантажу, адже іншим способом визначення маси вантажу є розрахунковий.

У п. 26 Спосіб визначення маси накладної № 49479538 зазначені вагонні ваги (200т) заводський № 0049. За змістом комерційного акту №496100/133 від 24.07.2021 переважування вантажу на станції Роти Донецької залізниці здійснювалось на 150 тонних вагонних вагах вказаної станції, що повністю узгоджується з приписами наведених вище норм.

Відповідно до технічного паспорту, який міститься в матеріалах справи, тензометричні ваги Миронівської ТЄЦ зав. N 497 ВЄТ 150 ВСД, на який було здійснено переважування, пройшли державну повірку 22.06.2021.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач здійснив перевірку маси вантажу тим самим способом що і відповідач - зважанням.

Стосовно доводів відповідача щодо необхідності здійснення зважування маси вагону без вантажу суд зазначає, що залізницею перевірка маси вантажу була здійснена тим же способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення вантажовідправником та виходячи з маси тари кожного з вагонів, яка була зазначена відправником в накладній, за правильність даних в якій відповідає відправник.

Враховуючи викладене, позивачем правомірно складено комерційний акт щодо невідповідності показників маси у накладній та показниками зважування вагону.

Згідно ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, згідно із статтею 118 цього Статуту.

З системного аналізу статей 118 та 122 Статуту вбачається, що штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки чи ні.

Провізна плата за перевезення вантажу, за накладною №49479538 у вагоні №60462306 складає 8968,00грн., у вагоні №60729423 складає 8968,00грн., у вагоні №56916554 складає 8968,00грн.

Таким чином, сума штрафу, яка підлягає стягненню складає 134 520,00 грн (8968,00 х5 + 8968,00х5 + 8968,00х5), що відповідає приписам чинного законодавства та заявленим вимогам позивача.

Щодо заявленого відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про зменшення судом суми штрафу до однієї провізної плати а кожний вагон суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилався на те, що допущене порушення не спричинило збитків для залізниці та інших учасників та могло створювати небезпеку на залізничному транспорті, крім того вартість вантажу відправленого за накладними складає 148 194,83 грн. а розмір штрафу заявлений до стягнення складає 134 520,00 грн. що фактично позбавляє відповідача отримання будь-якої економічної вигоди від господарської операції.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч. 2 ст. 233 ГК України).

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, необхідно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Таку правову позицію сформував у постановах Верховний Суд від 06.09.2019 у справі N 910/16925/18, від 06.11.2018 у справі N 913/89/18, від 04.12.2018 у справі N 916/65/18, від 03.07.2019 у справі N 917/791/18, досліджуючи питання правомірності зменшення судом неустойки, заявленої залізницею.

З наданої відповідачем довідки, долученої до відзиву, вбачається, що загальна вартість вугілля відвантаженого в залізничні вагони складає загалом 148 194,83 грн. при цьому вартість заявленого до стягнення штрафу складає 134 520,00 грн. що майже рівнозначно вартості перевезеного вантажу та свідчить про неспіврозмірність заявлених вимог, оскільки невірне зазначення відомостей внесених до накладної не завдає будь-якої шкоди ані позивачу ані третім особам. Крім того, згідно з актом про початок цілозмінних простоїв по ДП "Шахтоуправління "Піденнодонбаське № 1" від 25.06.2021 заборгованість за спожиту електроенергію станом на 24.06.2021 складає 121,150 млн.грн., що свідчить про незадовільний майновий стан відповідача.

До того ж суд приймає ту обставину, що невірне зазначення маси вантажу відбулося в сторону її незначного зменшення, що ставить під сумнів наявність збитків позивача від такої помилки відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає що в зазначених умовах стягнення штрафу з відповідача в сумі 134 520,00 грн. є надмірним, у зв`язку з чим, суд визнає за можливе задовольнити клопотання позивача про зменшення розміру штрафу до однієї провізної плати за кожен вагон.

Таким чином, сума штрафу яка підлягає стягненню з відповідача складає 26 904,00 грн. (8968,00+8968,00+8968,00).

Враховуючи ту обставину, що спір виник з вини відповідача, судовий збір покладається на останнього у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" до державного підприємства "ШАХТОУПРАВЛІННЯ "ПІВДЕННОДОНБАСЬКЕ № 1" про стягнення штрафу в розмірі 134 520,00 грн., задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "ШАХТОУПРАВЛІННЯ "ПІВДЕННОДОНБАСЬКЕ № 1" (85670, Донецька область, місто Вугледар, вулиця Магістральна, 4; ) на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ) в особі регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (84404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Привокзальна, будинок 22; ) штраф у розмірі 26 904,00 грн., судовий збір в сумі 2270,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 19.07.2022 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.07.2022.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова