ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2022/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Аленіна О.Ю., Таран С.В.

секретар судового засідання Арустамян К.А.

за участю представників сторін:

Від ОСББ «Франко 39» - адвокат Лупу С.С.

Від Одеської міської ради Садардінова І.В. в порядку самопредставництва

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021, ухвалене суддею Рогою Н.В., м. Одеса, повний текст складено 03.12.2021

у справі № 916/2022/21

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франко 39»

до відповідачів:

1. Виконавчого комітету Одеської міської ради

2. Одеської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог.

У липні 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франко 39» (далі ОСББ «Франко 39») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради (далі Виконком) та Одеської міської ради, в якому просило суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Виконкому від 25.11.2004 № 710 в частині, що стосується оформлення свідоцтва про право власності Одеської міської ради від 15.04.2009 (бланк серії САС №629425) на нежитлові приміщення підвалу загальною площею 556,2 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, буд. 39 (далі нерухоме майно);

- скасувати державну реєстрацію права власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради від 30.04.2009 на вищевказане нерухоме майно.

Позов мотивований тим, що спірне нерухоме майно є допоміжним приміщенням та є спільною сумісною власністю власників квартир багатоквартирного будинку, які необхідні для його обслуговування.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 у справі № 916/2022/21 позов ОСББ Франко 39 задоволено частково, скасовано державну реєстрацію права власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради від 30.04.2009 на нежитлові приміщення підвалу, стягнуто з відповідачів на користь позивача по 1135 грн. витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд врахував висновок експерта № 04/21 від 25.06.2021, виготовлений на замовлення ОСББ «Франко 39», в якому зазначено, що спірне приміщення підвалу відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, які необхідні для його обслуговування.

Крім того, в ході огляду судом доказів за їх місцезнаходженням, судом було встановлено, що у зазначеному підвальному приміщенні знаходяться загальнобудинкові інженерні комунікації систем водопостачання та водовідведення, необхідні для обслуговування житлового будинку (запірна арматура мереж водопостачання та опалення); водяний, тепловий та електролічильник; елеваторний вузол, що відповідає за систему опалення багатоквартирного будинку; електрощитова, від якої розведені труби, в яких розміщені електродроти, що від щитових розходяться до кожного під`їзду, та від яких залежить електричне постачання місць загального користування та квартир, обладнання провайдерів, які забезпечують співвласників будинку інтернет зв`язком. При цьому, іншого приміщення, у якому можливо було б розташувати зазначені комунікації у будинку не має. Вхід до підвального приміщення можливий лише через вузький прохід, який розташований у під їзді №1 будинку, та який закритий решіткою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що більш вірогідним є те, що спірне приміщення підвалу відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, які необхідні для його обслуговування, та є спільною власністю власників квартир багатоквартирного будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення Виконкому від 25.11.2004 .№ 710 в частині, що стосується оформлення свідоцтва про право власності Одеської міської ради від 15.04.2009 на нежитлові приміщення підвалу, суд зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки вказане рішення вже було реалізоване, вичерпало свою дію та не призведе до поновлення прав позивача.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 по справі № 916/2022/21, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення, прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Суд дійшов помилкового висновку, що саме при передачі багатоквартирного будинку з управління КП «ЖКС «Вузівський» в управління (на баланс) ОСББ «Франко 39» було передано все підвальне приміщення будинку.

Судом не було досліджено, яке саме підвальне приміщення було передано на обслуговування ОСББ «Франко 39».

Наданий позивачем висновок експерта № 04/21 від 25.06.2021, виготовлений на замовлення ОСББ «Франко 39», не може вважатись належним доказом у справі, а тому наявні підстави для призначення судової будівельно-технічної експертизи.

У позовній заяві та доданих до неї документах відсутні будь-які відомості про те, чи використовуються наразі позивачем вказані приміщення для обслуговування будинку та чи використовувались раніше. Позивачем не доведено, що спірні нежитлові приміщення підвалу не можуть використовуватись, як самостійний об`єкт цивільно-правових відносин.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

До Південно-західного апеляційного надійшов відзив ОСББ «Франко 39 на апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 по справі № 916/2022/21.

Позивач вказує, що навіть якщо у нежитловому приміщенні підвалу не було б жодних інженерних комунікацій та технічних пристроїв, без доступу до яких експлуатація житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, буд. 39 є неможливою, то з урахуванням того, що багатоквартирний житловий будинок №39 за адресою: м. Одеса, вул. І. Франко, будувався ще у 1973 році та не мав у своєму складі приміщень, які з самого початку будівництва будувалися як такі, що мали інше призначення, ніж пов`язане із обслуговуванням будинку та власників квартир цього будинку, таке підвальне приміщення є допоміжним приміщенням незалежно від наявності або ВІДСУТНОСТІ у цьому приміщенні будь-якого обладнання або комунікацій.

Позивач зазначає, що ні Одеська міська рада, ні виконавчий комітет Одеської міської ради жодної участі в утриманні та обслуговуванні нежитлових приміщень підвалу ніколи не брали, обов`язкових платежів на утримання майна багатоквартирного будинку, як усі співвласники квартир, ніколи не сплачували. Більш того, представники Одеської міської ради жодного разу не зверталися до позивача із вимогами про надання доступу до приміщення підвалу, з огляду на що твердження про перешкоджання доступу до нежитлових приміщень підвалу є голослівними та нічим не підтвердженими. Крім того, доводи про перешкоджання ОСББ «Франко 39» доступу до спірного нежитлового приміщення у суді першої інстанції не заявлялися взагалі.

Окрім того, позивач вказав, що нежитлове приміщення підвалу використовується ОСББ «Франко 39» безпосередньо для обслуговування усього будинку, оскільки інженерні комунікації, які безпосередньо забезпечують наявність тепла, води, електроенергії, інтернет зв`язку тощо усім 135 квартирам, розташовані саме у цьому підвальному приміщенні.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 по справі № 916/2022/21 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 призначено справу № 916/2022/21 до розгляду на 10.02.2022 о 10:30 год.

10.02.2022 у судовому засіданні по справі №916/2022/21 було оголошено перерву до 17.02.2022 о 11:00.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Поліщук Л.В. з 15.02.2022, судове засідання, призначене на 17.02.2022 об 11:00, не відбулось, про що було складено довідку секретаря судового засідання.

Розпорядженням керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду № 241 від 23.02.2022 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку та тимчасовою непрацездатністю судді Поліщук Л.В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 916/2022/21.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2022 справу № 916/2022/21 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя - Богатир К.В., судді Таран С.В., Аленін О.Ю.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2022 прийнято апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 по справі № 916/2022/21 до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Богатиря К.В., суддів: Таран С.В., Аленіна О.Ю.; визначено, що про дату, час та місце судового засідання учасники справи будуть повідомлені додатково.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.06.2022 призначено справу №916/2022/21 за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 до розгляду на 28 липня 2022 року о 11:00 год.; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, в залі судових засідань № 7, 3-й поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

28.07.2022 у судовому засіданні прийняли участь представники ОСББ «Франко 39» - адвокат Лупу С.С. та Одеської міської ради Садардінова І.В. в порядку самопредставництва. Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.06.2022, якою справу №916/2022/21 призначено на 28 липня 2022 року о 11:00 год., була отримана Виконавчим комітетом Одеської міської ради 12.07.2022.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 28.07.2022, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021, до суду не повідомлялося.

Таким чином, на думку колегії суддів в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 по суті, не дивлячись на відсутність представника одного з відповідачів, якого слід вважати повідомленим про судове засідання належним чином. Відсутність представника одного з відповідачів у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя.

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану справу №916/2022/21 за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 було розглянуто Південно-західним апеляційним господарським судом у розумний строк, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт оскаржує рішення лише в частині скасування державної реєстрації права власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради від 30.04.2009 на нежитлові приміщення підвалу загальною площею 556,2 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 39, реєстраційний номер майна: 27185377. В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 не було оскаржено, тому не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, доводи відзиву, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Згідно вимог п. 5 Постанови Верховної ради УРСР «Про введення в дію Закону УРСР «Про власність» від 26.03.1991 Раді Міністрів України було доручено забезпечити, за участю Кримської АРСР, а також виконавчих комітетів обласних рад народних депутатів, розмежування майна між власністю Української РСР та власністю відповідно Кримської АРСР, міста Києва та інших областей.

На підставі Постанови Кабінету міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 № 266-ХХІ затверджений Перелік державного майна, що передано у власність Одеської обласної ради та Перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування. Згідно з п. 1 розділу «Житлово-комунальне господарство» додатку 2 до вказаного рішення у комунальну власність адміністративно-територіальної одиниці м. Одеси передано весь житловий та нежитловий фонд місцевих Рад народних депутатів.

В подальшому, рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.11.2004 № 710 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси» проведено технічну інвентаризацію нежитлового підвального приміщення, загальною площею 556,2 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, буд. 39 та на підставі вказаного рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради Одеській міській раді видано свідоцтво про право власності від 15.04.2009 № САС629425 на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 556,2 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, буд. 39.

З матеріалів справи вбачається, що ОСББ «Франко 39» було створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку №39 по вул. Івана Франко у м.Одесі, з метою забезпечення і захисту прав співвласників, належного утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутом, затверженим установчими зборами 05.06.2016.

Завданням та предметом діяльності ОСББ «Франко 39» є забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами тощо (п.3 розділу ІІ Статуту).

Рішенням Одеської міської ради №1360-УІІ від 07.12.2016 «Про передачу багатоквартирних жилих будинків, що обліковуються на балансі комунальних підприємств житлово-комунального сервісу Одеської міської ради, в управління (на баланс) об`єднань співвласників багатоквартирних будинків», вирішено передати багатоквартирні жилі будинки, що обліковуються на балансі комунальних підприємств житлово-комунального сервісу Одеської міської ради, в управління (на баланс) об`єднань співвласників багатоквартирних будинків згідно з додатком.

Додатком до рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 №1360-VIII затверджено перелік багатоквартирних жилих будинків, що обліковуються на балансі комунальних підприємств житлово-комунального сервісу Одеської міської ради та передаються в управління (на баланс) об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, зокрема, пунктом 78 переліку визначено:

- суб`єкт, що передає майно ЖКС «Вузівський»;

- адреса знаходження майна, що передається м. Одеса, вул. Івана Франко, 39;

- суб`єкт, якому передається майно ОСББ «Франко 39».

Згідно з технічним паспортом від 10.05.2017 багатоповерховий житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. І.Франка. 39, був побудований у 1973 році.

З Експлікації до технічного паспорту вказаного житлового будинку вбачається наявність підвалу під номером Н1, загальна площа приміщень в підвалі 556,2 кв.м, з них підсобні/допоміжні приміщення площею 556,2 кв.м.

Відповідно до Акту прийняття-передачі багатоквартирного будинку по вул. Ів. Франка, 39 з управління (з балансу) КП «ЖКС «Вузівський» в управління (на баланс) ОСББ «Франко 39» від 28.02.2017 проведено обстеження активів житлового будинку, визначені характеристики багатоквартирного будинку та ОСББ «Франко 39», від КП «ЖКС «Вузівський» прийнято в управління багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. І. Франко, 39. При цьому, згідно зазначеного Акту, площа підвалу у будинку, що передається, становить 1280 кв.м.

26.05.2021 представник позивача звернувся до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради із адвокатським запитом, в якому просив повідомити чи знаходяться будь-які приміщення багатоквартирного будинку №39 по вул. Івана Франко у м. Одесі у власності та/або користуванні територіальної громади Одеської міської ради та/або Одеської міської ради чи її органів, та надати копії документів, на підставі яких такі об`єкти нерухомого майна набуті у власність та/або користування (правовстановлюючі документи (свідоцтва про право власності тощо), а також рішення виконавчого комітету Одеської міської ради або рішення Одеської міської ради, які є/стали підставою для видачі правовстановлюючих документів).

1 липня 2021 року Департаментом комунальної власності Одеської міської ради була надана відповідь за № 01-19/1516 з якої, серед іншого, вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності від 15.04.2009 (бланк серії САС №629425) нежитлові приміщення підвалу загальною площею 556,2 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 39 належать територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності.

В якості додатку надано копії правовстановлюючих документів на 11 аркушах, зокрема, свідоцтво по право власності на нежитлові приміщення підвалу від 15.04.2009 про те, що об`єкт в цілому складається з приміщень під літ «А», загальною площею 556,2 кв.м., відображених у технічному паспорті від 13.03.2009 року, та належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.11.2004 №710.

Відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 30.04.2009 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради зареєстроване право комунальної власності на нежитлові приміщення підвалу загальною площею 556,2 кв.м., підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, САС 629425. 15.04.2009. виконавчий комітет Одеської міської ради, реєстраційний номер майна: 27185377.

Звертаючись до суду першої інстанції із даним позовом, ОСББ «Франко 39» зазначило, що приймаючи вищевказане спірне рішення Виконавчий комітет Одеської міської ради безпідставно вирішив оформити та видати Одеській міській раді свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 39, оскільки вказане приміщення відноситься до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, який знаходиться в управлінні (на балансі) позивача.

Натомість, відповідачі з позицією позивача не погоджуються, наголошують на тому, що спірне нежитлове приміщення перейшло до комунальної власності на підставі рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 №266-ХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», яким до переліку майна, переданого у власність міст обласного призначення, включено житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради від 30.04.2009 на спірне нерухоме майно, яка оскаржується апелянтом.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (частини перша та друга статті 368 ЦК України).

Частиною першою статті 369 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно абзацу 6 статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" під допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку розуміють приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), в той час як нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004 №4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.11.2011 №N14-рп/2011.

Так, в рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 визначено: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.".

В рішенні Конституційного Суду України від 09.11.2011 №14-рп/2011 додатково роз`яснено: "1. В аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-ХІ1 зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою."

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не може бути оскаржені.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід враховувати як місце їхнього розташування, так і загальну характеристику сукупності властивостей таких приміщень, зокрема спосіб і порядок їх використання. Однак вказаним не обмежується коло обставин, які встановлюються для правильного вирішення відповідного спору.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №915/1096/18, від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі №904/1040/18, від 15.05.2019 у справі №906/1169/17, від 06.08.2019 у справі №914/843/17, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Визначальним для правильного вирішення даного спору є з`ясування та визначення правового статусу спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення, чи належать усі спірні приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень.

В матеріалах справи наявний висновок судової будівельно-технічної експертизи, виконаної згідно заяви голови правління ОСББ «Франко 39» для подання до Господарського суду Одеської області, який було складено 25.06.2021. На вирішення експертизи було поставлено наступні питання:

1. Чи відноситься до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку приміщення підвалу загальною площею 556,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка. 39 та належать на праві власності територіальній громаді міста Одеси, в особі Одеської міської ради?

2. Чи відноситься до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку приміщення підвалу, загальною площею 1324,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 39?».

Висновком експерта №04/21 від 25.06.2021 судової будівельно-технічної експертизи в результаті проведеного обстеження приміщення підвалу, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 39, встановлено, що:

«В результаті проведеного обстеження встановлено, що в приміщеннях підвалу, загальною площею 556,2 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 39, наявні наступні комунікації:

1. загальнобудинкові інженерні комунікації систем водопостачання та водовідведення, необхідні для обслуговування житлового будинку (запірна арматура мереж водопостачання та опалення);

2. водяний, тепловий та електролічильник;

3. елеваторний вузол, що відповідає за систему опалення багатоквартирного будинку;

4. електрощитова. від якої розведені труби, в яких розміщені електрод роти, що від щитових розходяться до кожного під`їзду, та від яких залежить електричне постачання місць загального користування та 135 квартир;

5. обладнання провайдерів, які забезпечують співвласників будинку інтернет зв`язком.

На підставі викладеного, згідно з ДБН В. 2.2-15-2019 «Будівлі і споруди. Житлові будівлі. Основні положення» встановлено, що приміщення підвалу загальною площею 556,2 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 39, відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, які необхідні для його обслуговування. Дані приміщення є складовою частиною підвалу загальною площею 1324,5 кв.м.

2. В результаті проведеного обстеження встановлено, що в приміщеннях підвалу, загальною площею 1324.5 кв.м., які розташовані за адресою:м. Одеса, вул. Івана Франка. 39, в цілому наявні наступні комунікації (див. Фототаблиці дод. №1):

1. загальнобудинкові інженерні комунікації систем водопостачання та водовідведення, необхідні для обслуговування житлового будинку (запірна арматура мереж водопостачання та опалення);

2. лічильники тепла та водопостачання, електролічильник;

3. 2 елеваторних вузла, які відповідають за опалення в багатоквартирному будинку;

4. 2 електричні щитові;

5. труби, в яких розміщенні електричні дроти, що від щитових розведені до кожного під`їзду, та від яких залежить електропостачання 135 квартир будинку та місць загального користування:

6. обладнання провайдерів, яке відповідає за забезпечення інтернет зв`язком співвласників будинку;

На підставі викладеного, згідно з ДБН В. 2.2-15-2019 «Будівлі і споруди. Житлові будівлі. Основні положення», встановлено, що приміщення підвалу, загальною площею 1324,5 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 39, відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, які необхідні для його обслуговування.»

Отже, наявними матеріалами справи, зокрема висновком експерта, підтверджується приналежність спірних приміщень до допоміжних приміщень, призначених для забезпечення експлуатації житлового будинку і побутового обслуговування мешканців цього будинку.

Крім того, в ході огляду судом першої інстанції доказів за їх місцезнаходженням, а саме: огляду підвального приміщення загальною площею 556,2 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 39, судом першої інстанції було також встановлено, що у зазначеному підвальному приміщенні знаходяться загальнобудинкові інженерні комунікації систем водопостачання та водовідведення, необхідні для обслуговування житлового будинку (запірна арматура мереж водопостачання та опалення); водяний, тепловий та електролічильник; елеваторний вузол, що відповідає за систему опалення багатоквартирного будинку; електрощитова, від якої розведені труби, в яких розміщені електродроти, що від щитових розходяться до кожного під`їзду, та від яких залежить електричне постачання місць загального користування та квартир; обладнання провайдерів, які забезпечують співвласників будинку інтернет зв`язком. При цьому, іншого приміщення, у якому можливо було б розташувати зазначені комунікації у будинку не має. Вхід до підвального приміщення загальною площею 556,2 кв.м можливий лише через вузький прохід, який розташований у під`їзді №1 будинку, та який закритий решіткою.

Колегія суддів зазначає, що наявні матеріали справи не містять доказів існування в житловому будинку окремих нежитлових приміщень, які не належать до житлового фонду, тобто є самостійними об`єктами нерухомого майна, з іншим призначенням, ніж допоміжні приміщення, зокрема проектної документації, акта введення будинку в експлуатацію.

Також відсутні в матеріалах справи і докази створення міською радою або іншими особами спірних приміщень шляхом нового будівництва або проведення реконструкції підвалів житлового будинку, їх перебудови у нежитлові приміщення на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування.

Слід також відзначити, що доказів на підтвердження зміни цільового призначення житлового будинку в цілому, або окремих його частин, наявні матеріали справи не містять, а учасниками справи не надано.

При цьому підставою оформлення за Одеською міською радою права власності на спірні приміщення шляхом видачі свідоцтва було рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси від 25.11.2004 № 710, яке не стосувалося зміни статусу спірних приміщень та було спрямовано на оформлення документів про право власності Одеської міської ради на ці приміщення.

Колегія суддів також відзначає, що відповідачами до матеріалів справи не надано доказів перебудови підвалу у нежитлове приміщення на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування та проектної документації.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що це приміщення було запроектовано, як самостійний об`єкт нерухомого майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спірні приміщення є допоміжними, оскільки такі приміщення первинно планувалися як допоміжні, вони не є ізольованими, належать до житлового фонду і не є самостійним об`єктом нерухомого майна, належать власникам квартир будинку на праві спільної сумісної власності, представником яких виступає позивач.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною першою статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на встановлені судами у справі обставини щодо належності спірних приміщень до спільної сумісної власності спільного майна власників квартир у багатоквартирному будинку, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією позивача у справі щодо незаконності рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.11.2004 №710 та оформлення і видачі територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради свідоцтва про право власності серії САС №629425 від 15.04.2009 на підвальне приміщення площею 556,2 кв.м в будинку № 39 по вул. І. Франко у м. Одеса.

Наведені вище висновки повністю узгоджуються із практикою Верховного Суду щодо розгляду подібних спорів, яка міститься у постановах від 13.04.2021 по справі №916/2961/18, від 08.04.2020 по справі №915/1096/18, №904/5047/18 від 15.09.2020, №904/1040/18 від 22.11.2018, №906/150/19 від 23.06.2020.

При вирішенні даного спору визначальним є визначення правового статусу нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відносяться спірні приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку.

Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Відтак відповідне рішення Ради, яке посвідчує право власності на спірне приміщення, не змінює його правового статусу за умови встановлення у справі належності спірних приміщень до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, а отже позивачу не потрібно доводити право власності на ці приміщення, оскільки за наявності у них статусу допоміжних приміщень, вони перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.11.2018 по справі №904/1040/18.

Згідно ч.2 ст.393 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Відповідно до норм законодавства територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради не могло належати на праві власності підвальне приміщення, загальною площею 556,2 кв.м, що розташоване в будинку № 39 по вул. І. Франко у м. Одеса.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Відповідно до положень ст. 6 цього Закону співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначене також знайшло відображення у ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, відповідно до яких право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами п.п.. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020р.) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені у у постанові від 13.10.2021р. у справі №911/1968/20 Верховний суд зазначив, що відповідно до положень частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, а видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

У той же час колегією суддів вже надано правову оцінку рішенню виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.11.2004 №710, на підставі якого було оформлене свідоцтво про право власності серії САС №629425 від 15.04.2009

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСББ «Франко 39» у частині скасування державної реєстрації права власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради від 30.04.2009 на нежитлові приміщення підвалу загальною площею 556,2 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, буд. 39, реєстраційний номер майна: 27185377.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем порушувалося право власності Одеської міської ради на приміщення підвалу шляхом не допуску власника в особі міської ради до підвального приміщення, а також не досліджено чи є нагальна необхідність проведення ремонтних робіт нежитлових приміщень підвалу, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Одеською міською радою, незважаючи на прийняття виконавчим комітетом Одеської міської ради рішення від 25.11.2004р. №710 та реєстрацію права власності на підвальне приміщення площею 556,2 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 39, за територіальною громадою міста Одеси на праві комунальної власності, не вчинялося дій щодо утримання даного приміщення, проведення у ньому будь-яких ремонтних робіт тощо.

Ні Одеська міська рада, ні виконавчий комітет Одеської міської ради жодної участі в утриманні та обслуговуванні нежитлових приміщень підвалу ніколи не брали, обов`язкових платежів на утримання майна багатоквартирного будинку, як усі співвласники квартир, ніколи не сплачували. Крім того, доводи про перешкоджання ОСББ «Франко 39» доступу до спірного нежитлового приміщення у суді першої інстанції не заявлялися взагалі.

Посилання апелянта про те, що в експертному висновку не зазначено, яку саме площу займають виявлені загальнобудинкові інженерні комунікації для обслуговування всього будинку, не зазначено, де саме виявлено загальнобудинкові інженерні комунікації, не приймаються колегією суддів до уваги, адже площа інженерних комунікацій та його точне розташування жодним чином не може вплинути на визначення приміщення як допоміжного.

Окрім того, відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18, від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18, від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 916/2961/18.

Отже, навіть якщо у нежитловому приміщенні підвалу не було б жодних інженерних комунікацій та технічних пристроїв, без доступу до яких експлуатація житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, буд. 39, є неможливою, то з урахуванням того, що багатоквартирний житловий будинок №39 за адресою: м. Одеса, вул. І. Франко, будувався ще у 1973 році та не мав у своєму складі приміщень, які з самого початку будівництва будувалися як такі, що мали інше призначення, ніж пов`язане із обслуговуванням будинку та власників квартир цього будинку, таке підвальне приміщення є допоміжним приміщенням незалежно від наявності або відсутності у цьому приміщенні будь-якого обладнання або комунікацій.

Крім того, судом першої інстанції було здійснено огляд доказів за їх місцезнаходженням, а саме: огляд підвального приміщення загальною площею 556,2 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. І. Франко, 39, та встановлено, що у зазначеному підвальному приміщенні знаходяться загальнобудинкові інженерні комунікації систем водопостачання та водовідведення, необхідні для обслуговування житлового будинку (запірна арматура мереж водопостачання та опалення); водяний, тепловий та електролічильник; елеваторний вузол, що відповідає за систему опалення багатоквартирного будинку; електрощитова, від якої розведені труби, в яких розміщені електродроти, що від щитових розходяться до кожного під`їзду, та від яких залежить електричне постачання місць загального користування та квартир: обладнання провайдерів, які забезпечують співвласників будинку інтернет зв`язком.

Щодо доводів про те, що на думку апелянта, судом першої інстанції неправомірно відхилене клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів тощо. Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 182 ГПК України суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до статті 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.10.2021 закрито підготовче провадження у справі № 916/2022/21.

Клопотання відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи було подано 04.11.2021.

При цьому, Одеською міською радою взагалі не зазначено та не обґрунтовано наявність поважних причин, через які відповідач не міг звернутися з даним клопотанням на стадії підготовчого засідання, яке тривало з липня по жовтень 2021 року, а також не заявлено клопотання про поновлення строку на подання таких доказів, що прямо вбачається із тексту поданого клопотання, з огляду на що господарський суд цілком правомірно залишив подане клопотання без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 по справі №916/2022/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 по справі №916/2022/21 потрібно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 по справі №916/2022/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 по справі №916/2022/21 залишити без змін.

Витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.07.2022.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

С.В. Таран