ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2022 р. Справа№ 910/18903/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Поливач В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2022

у справі № 910/18903/21 (суддя Сташків Р.Б.),

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"

про стягнення 288 187,32 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2021 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач або НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду міста Києва з указаним позовом про стягнення з Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (далі - відповідач або ДП «КиївГазЕнерджи») заборгованості з якої: 191 691,94 грн пені, 34 029,51 грн 3% річних та 62 465,87 грн інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу №17-419-РО від 29.09.2017 (далі - Договір) у період з жовтня 2017 року до вересня 2018 року.

Позов мотивовано тим, що відповідач прострочив оплату отриманого ним природного газу, а тому позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та пункту 7.2 Договору за період прострочення оплати були нараховані відповідачу фінансові та штрафні санкції у вищевказаних сумах.

Відповідач позов не визнав. Заперечення мотивовано тим, що, заявлені позивачем суми штрафних та фінансових санкцій підлягають списанню на підставі абзацу 3 статті 6 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» № 1639-ІХ, який набрав чинності 29.08.2021 (далі - Закон № 1639).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 у справі №910/18903/21 позов задоволено, позов задоволено повністю. Стягнуто з Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 191 691,94 грн (сто дев`яносто одну тисячу шістсот дев`яносто одну гривню 94 копійки) пені, 34029,51 грн (тридцять чотири тисячі двадцять дев`ять гривень 51 копійку) 3% річних, 62465,87 грн (шістдесят дві тисячі чотириста шістдесят п`ять гривень 87 копійок) інфляційних втрат, а також 4322,81 грн (чотири тисячі триста двадцять дві гривні 81 копійку) судового збору.

Рішення мотивовано обґрунтованістю позовних вимог та доведеністю факту оплати поставленого товару з простроченням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 у справі №910/18903/21 скасувати в частині стягнення 191 691,94 грн пені та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким стягнути пеню у сумі 1,00 грн. В іншій частині просить судове рішення залишити без змін.

В прохальній частині апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що суд неповно з`ясував обставини, які є підставою для застосування приписів ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, оскільки не врахував виключних обставин відповідача. Крім того, суд залишив поза увагою те, що позивач не подав доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.22 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2022 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18903/21 та невідкладено надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/18903/21. Копію ухвали надіслано Господарському суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 поновлено Дочірньому підприємству "КиївГазЕнерджи" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 у справі №910/18903/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 у справі №910/18903/21. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 25.07.2022 о 14:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 20.07.2022. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 20.07.2022. Явка учасників справи визнана не обов`язковою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу відхилити, та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 25.07.2022 з`явилися представники позивача, відповідача.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

29.09.2017 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено Договір, відповідно до якого продавець зобов`язувався передавати покупцеві у 2017-2018 роках природний газ, а покупець зобов`язувався приймати та оплачувати його на умовах цього Договору (пункт 1.1).

У подальшому до Договору було укладено додаткові угоди № 1 від 05.04.2018, № 2 від 04.06.2018, № 3 від 06.08.2018, № 4 від 05.09.2018, якими змінювалися періоди постачання природного газу, обсяги газу, порядок та умови передачі природного газу, ціна газу, тощо.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що природний газ, що придбавався за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для впровадження їх виробничо-комерційної діяльності).

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача у період жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень - вересень 2018 року природний газ на загальну суму 3 100 220,38 грн, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 169639,09 грн, від 30.11.2017 на суму 408583,80 грн, від 31.12.2017 на суму 509620,03 грн, від 31.01.2018 на суму 575684,69 грн, від 28.02.2018 на суму 566160,47 грн, від 31.03.2018 на суму 596811,73 грн, від 30.04.2018 на суму 121929,02 грн, від 31.05.2018 на суму 41355,65 грн, від 30.06.2018 на суму 28975,93 грн, від 31.07.2018 на суму 30597,90 грн, від 31.08.2018 на суму 20430,23 грн, від 30.09.2018 на суму 30431,84 грн.

Зазначені обставини підтверджуються залученими до матеріалів справи копіями вищевказаних: Договору, додаткових угод до нього, актів приймання-передачі природного газу, а також поясненнями представників сторін.

У розділі 6 Договору сторони визначили порядок та умови проведення розрахунків.

Так, відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно з нормативами розподілу коштів, розрахованими відповідно до нормативно-правових актів України (пункт 6.2 Договору).

Згідно із умовами пункту 6.4 Договору за наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного покупцем:

- у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов`язані з одержанням виконання;

- у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

- у третю чергу погашається основна сума заборгованості.

Як зазначає позивач, і це підтверджується залученими до матеріалів справи копіями банківських виписок та відомості позивача з операцій по ДП «КиївГазЕнерджи» з 01.09.2017 до 30.09.2021, копією листа відповідача від 10.01.2019 № 05/01 про зміну призначення платежу, а також не заперечується самим відповідачем, останній здійснював оплату за отриманий природний газ із порушенням умов пункту 6.1 Договору, а саме - допускаючи прострочення в оплаті.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день його прострочення.

Згідно із пунктом 9.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5-ть років.

Прострочення оплати відповідачем природного газу із порушенням умов пункту 6.1 Договору стало підставою для нарахування позивачем вищевказаних сум пені, 3% річних та інфляційних втрат та зверненням із цим позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно з частиною 1 статті 230 та частиною 6 статті 232 ГК України пеня за цим Кодексом визнається штрафною санкцією, нарахування якої, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем за період прострочення на підставі пункту 7.2 Договору, з дотриманням вимог статті 232 ГК України, з наступного дня, від дня прострочення основного зобов`язання, за шість місяців або до моменту погашення основного боргу нараховано відповідачу пеню в загальній сумі 191 691,94 грн, згідно із детальним розрахунком наданим до позову.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування на суму боргу трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За прострочення строків оплати природного газу, позивач на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нарахував відповідачу 34 029,51 грн 3% річних та 62465,87 грн інфляційних втрат, згідно із детальним розрахунком наданим до позову.

Заперечень щодо здійснених позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку нарахованих фінансових та штрафних санкцій, відповідачем суду надано не було.

Колегія суддів, дослідивши наданий позивачем розрахунок вищевказаних сум санкцій, погоджується із судом першої інстанції про його обґрунтованість, розрахунок є арифметично вірним.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання необґрунтованими заперечень відповідача про те, що у даному випадку заявлені позивачем суми штрафних та фінансових санкцій підлягають списанню на підставі абзацу 3 статті 6 Закону № 1639.

З цього приводу суд зазначає, що Закон № 1639 було прийнято із метою подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу.

Статтею 2 Закону № 1639 встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі - Реєстр).

Учасники процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до Реєстру, зокрема: постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем, особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, НАК «Нафтогаз України», розпорядники коштів державного бюджету, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (абзац 18 статті 1 Закону № 1639).

Відповідно до абзацу 15 статті 1 Закону № 1639 Реєстр - це відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (частина 1 статті 3 Закону № 1639).

Рішення про включення або про відмову у включенні до Реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті (абзац 14 частини 2 статті 3 Закону № 1639).

Абзаци 4-13 статті 1 Закону № 1639 визначають заборгованість суб`єктів ринку природного газу, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідач здійснює діяльність з торгівлі газом через місцеві (локальні) трубопроводи. Відповідач надає послуги з постачання природного газу на підставі ліцензії, виданої постановою НКРЕКП від 18.05.2017 № 674.

Як убачається із умов Договору (зокрема пункту 1.2) та пояснень сторін, відповідач придбавав у позивача природний газ виключно для постачання релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для впровадження їх виробничо-комерційної діяльності).

Додані до матеріалів справи вищевказані копії актів приймання-передачі природного газу підтверджують факт постачання природного газу у встановленому Договором порядку, зокрема, сторонами у цих актах зафіксовано, що поставлений природний газ використовується виключно для постачання релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).

Таким чином, відповідач є постачальником природного газу для релігійних організацій.

Згідно із абзацами 4-6, 10 статті 1 Закону № 1639 врегулюванню підлягає наступна заборгованість постачальників природного газу:

- заборгованість постачальників природного газу, в тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам (у тому числі суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ або за прострочення її сплати), не сплачена станом на розрахункову дату;

- заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, не сплачена станом на розрахункову дату;

- заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату.

Тобто, звідси вбачається, що відповідно до Закону № 1639 врегулюванню підлягає заборгованість постачальників природного газу виключно за договорами купівлі-продажу природного газу для постачання побутовим споживачам та за договорами про надання послуг з транспортування природного газу.

Врегулювання інших видів заборгованості постачальників природного газу Законом №1639 не передбачено.

Отже, з аналізу правових норм Закону №1639 вбачається, що врегулювання заборгованості постачальників природнього газу за договорами купівлі-продажу природного газу для постачання релігійним організаціям Законом №1639 не передбачено, що саме по собі унеможливлює застосування положень зазначеного Закону, у тому числі його статті 6, до заявленої до стягнення у даній справі заборгованості (нарахованих позивачем штрафних і фінансових санкцій), яка виникла з Договору.

Крім того, відповідачем також не доведено, що його включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Відтак, відповідачем у супереч вимогам статей 13, 74 ГПК України належними засобами доказування не доведено суду факт того, що заявлені позивачем до стягнення в цій справі суми штрафних та фінансових санкцій, нараховані на підставі Договору, підлягають списанню на підставі абзацу 3 статті 6 Закону № 1639.

Крім того, в ході розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 1 грн, мотивуючи його наступними аргументами:

- позивач, за результатами господарської діяльності, отримує надприбутки, у тому числі невиправдані додаткові прибутки отримані за рахунок інших суб`єктів господарювання у вигляді стягнутих штрафних санкцій;

- відповідно до умов Договору відповідач отримував природний газ виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям, а не для власних господарських потреб;

- законодавчо встановлений спеціальний режим проведення розрахунків за природний газ унеможливлює проведення розрахунків у строки визначені Договором;

- відповідач повністю розрахувався з позивачем за отриманий за Договором природний газ ще до подачі позовної заяви до суду;

- проведені за Договором розрахунки жодним чином не вплинули на господарську діяльність та фінансовий стан позивача, не завдали жодних збитків ні позивачу, а ні іншим суб`єктам господарювання;

- майновий стан відповідача критичний, згідно фінансових звітів за 2019, 2020 роки, дев`ять місяців 2021 року, ДП «КиївГазЕнерджи» є збитковим підприємством та тривалий час перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Позивач заперечив проти клопотання відповідача про зменшення пені, наголошуючи на наступному:

- сторони у Договорі визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою та заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язань;

- відповідно до даних консолідованої фінансової звітності позивача за 2020 рік, останній отримав фінансовий результат у вигляді чистого збитку в сумі більше 19 млрд. грн;

- несвоєчасність оплати контрагентів погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду;

- нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу;

- відповідачем не доведено виключних та достатніх підстав для зменшення пені.

Суд першої інстанції, беручи до уваги наведені відповідачем у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій обставини, визнав необґрунтованим зменшення розміру заявлених до стягнення пені, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні клопотання.

Суд зауважує, що відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 233 ГК України, згідно із якою у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Системний аналіз приписів статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Отже, суд при вирішенні питання щодо зменшення неустойки повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Відповідач, обґрунтовуючи подане ним клопотання, зазначив, що діюче законодавство України покладає на нього спеціальний обов`язок безперебійного постачання природного газу населенню та релігійним організаціям, тобто тим споживачам, які часто не мають змоги розрахуватися за спожитий газ своєчасно та в повному обсязі, значну частину заборгованості, що утворюється внаслідок несвоєчасних розрахунків, повинна відшкодовувати держава за рахунок бюджетного субсидіювання.

Відповідач стверджує, що за рахунок часу, що проходить від моменту виникнення заборгованості, і до моменту відшкодування коштів з Державного бюджету України, збільшується і період нарахування штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних, які із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Однак, відповідачем у супереч вимогам статей 13, 74 ГПК України належними засобами доказування не доведено суду факт того, що сума заборгованості, на яку позивачем були нараховані спірні штрафні санкції за Договором, була погашення за рахунок коштів Державного бюджету України (за рахунок субсидіювання), натомість із наявних у справі банківських виписок слідує, що оплата спірного обсягу природного газу відбувалася за рахунок власних коштів відповідача.

Відповідач також просив суд врахувати його скрутне матеріальне становище, на підтвердження чого ним до клопотання додані копії звітів ДП «КиївГазЕнерджи» про фінансові результати, із яких вбачається, що відповідач в 2019 році мав збиток у розмірі 43482000,00 грн, у 2020 році збиток становив 162253000,00 грн, а на кінець вересня 2021 року збиток склав 258641000 грн.

Суд зазначає, що відповідно до статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань.

Крім того, частиною 1 статті 229 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Судом також враховано, що відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, та погодився з умовами щодо порядку і строків виконання грошових зобов`язань, а також погодився з умовами договору щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені, передбаченої умовами Договору, знаючи на перед вимоги законодавства України про ринок природного газу.

Досліджуючи фінансовий стан позивача, судом враховано, що з консолідованої фінансовій звітності НАК «Нафтогаз України» за 2020 рік слідує, що позивач отримав фінансовий результат у вигляді чистого збитку в розмірі 19,002 млрд. грн.

Також судом обґрунтовано відмічено, що несвоєчасність оплати контрагентів погіршує фінансове становище позивача, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду.

Окрім того, нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за Договором. Так, розмір основного боргу, на який було здійснено поставку природного газу (3 100 220,38 грн), перевищує розмір нарахованої пені (191 691,94 грн) більше ніж в 16 разів.

Зважаючи на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку по необґрунтованість та не доведеність клопотання відповідача, та відмовив у його задоволенні, з чим колегія суддів погоджується. Суд апеляційної інстанції не бачить жодних вагомих підстав вважати інакше. Такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці, у тому числі суду касаційної інстанції, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.

У доводах апеляційної скарги відповідач наполягає на тому, що з урахуванням специфіки спірних правовідносин, фінансового стану відповідача, характеру його діяльності неустойка підлягала зменшенню господарським судом до 1 грн.

З приводу цих тверджень колегія суддів вважає необхідним зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Також відповідач стверджує, що останній не може діяти на загальних принципах господарської діяльності, а діє виключно в межах дозвільних, регулюючих та забороняючи норм чинного законодавства. Звернув увагу на те, що позивачем порушено принципи добросовісності та розумності, оскільки постання газу відповідачем релігійним організаціям здійснювалась відповідачем на умовах імперативного державного регулювання, в тому числі і в частині встановлення ціни, відповідач не отримував ніякого прибутку, що як наслідок створило для нього негативні наслідки. Позивач був обізнаний про цю ситуацію, зокрема про катастрофічну фінансову неплатоспроможність населення та релігійних організацій, однак попри це нараховував санкції.

Крім того, відповідач наголосив, що розрахувався за отриманий газ, а порушення зобов`язань стосується тільки строків проведення розрахунків, що спричинено не з вини відповідача; зазначав, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення позивачем битків у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань.

Суд апеляційної інстанції зазначені доводи скарги не приймає до уваги в якості підстави для скасування судового рішення. Суд зауважує, що не є достатнім для зменшення розміру пені, посилання відповідача на відсутність збитків у позивача, оскільки, зобов`язання мають бути виконані належним чином. Відповідач є господарюючим суб`єктом і несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач уклавши договір розраховував на те, що відповідач здійснить оплату поставленого позивачем відповідачу товару у визначений договором строк. Відповідач в свою чергу уклавши договір погодився зі строками здійснення оплати товару, як і з розміром визначених санкцій за порушення договірного зобов`язання.

Відповідачем в даному випадку не наведено підстави та не надано докази винятковості обставин, які призвели до порушення ним строків сплати товару.

Відтак, доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, дублюють аргументи подані ним в ході розгляду справи у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 у справі №910/18903/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 28.07.2022.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.В. Владимиренко