ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2022 року м.Дніпро Справа № 908/2157/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телекомунікаційно-інформаційні системи" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 15.12.2021р. у справі №908/2157/21

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Телекомунікаційно-інформаційні системи", м. Запоріжжя

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.12.2021р. (повний текст складено - 22.12.2021р., суддя - Черкаський В.І., м. Запоріжжя) у справі №908/2157/21, зокрема, задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Пряма мова" від 08.09.2021р. Визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пряма мова" у розмірі 168000,00 грн. Зобов`язано розпорядника майна включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пряма мова" до реєстру вимог кредиторів у відповідності до вимог Кодексу України з процедур банкрутства. Зобов`язано розпорядника майна включити витрати заявника по сплаті судового збору за подання заяви у розмірі 4540,00 грн. до реєстру вимог кредиторів відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

Визнаючи грошові вимоги ТОВ "Пряма мова" до боржника, місцевий господарський суд виходив з того, що:

- станом на 15.12.2021р. заборгованість боржника перед ТОВ "Пряма мова" не погашена та складає 168000,00 грн.;

- боржник не надав доказів розірвання договору (визнання його недійсним), передачі волокон кредитору, неможливості користування волокнами. Договірні відносини та заборгованість підтверджується доказами, що приєднані до матеріалів справи, оригінали документів оглянуті судом, з ними ознайомлений боржник;

- сторонами (боржником та кредитором) не подавались заяви про застосування строку позовної давності згідно із ст. 267 ЦК України.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

ТОВ "Телекомунікаційно-інформаційні системи" (надалі - ТОВ "ТІС", боржник) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізькоїобласті від 15.12.2021р. в частині визнання кредиторських вимог ТОВ "Пряма мова" на суму 168000,00 грн., відмовити ТОВ "Пряма мова" у визнанні кредитором у справі про банкрутство №908/2157/21.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині порушує норми матеріального та процесуального права;

- до заяви про визнання кредиторських вимог ТОВ "Пряма мова" не додано первинні документи, що підтверджують: факт продовження договору №1282802 від 28.02.2013р.; факт надання послуг операційної оренди (акти, рахунки тощо); право власності чи оренди на оптичні волокна волоконно-оптичних ліній зв`язку;

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови ВС від 26.02.2019р. у справі №908/710/18, від 05.03.2019р. у справі №910/3353/16, від 18.04.2019р. у справі №914/1126/14, від 20.06.2019р. у справі №915/535/17, від 25.06.2019р. у справі №922/116/18, від 15.10.2019р. у справі №908/2189/17, від 24.10.2019р. у справі №910/10542/18, від 07.11.2019р. у справі №904/9024/16);

- у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови ВС від 26.02.2019р. у справі №908/710/18, від 15.10.2019р. у справі №908/2189/17);

- контрагент - ТОВ "Пряма мова" відсутній в бухгалтерському обліку боржника - ТОВ "ТІС", договорів з вказаним підприємством боржник не укладав, господарських операцій не проводив;

- судом не було надано оцінку доказам, які були надані боржником, а саме, що договір між ТОВ "ТІС" (орендодавець) та ТОВ "Пряма мова" підписано ОСОБА_1 , який є директором ТОВ "Пряма мова" та колишнім директором ТОВ ТІС" та займав посаду директора ТОВ "ТІС" в період з 01.04.2014р. по 11.12.2017р. (звільнений за власним бажанням). ОСОБА_1 після свого звільнення з посади директора не передав новому директору ТОВ "ТІС" жодного документу, включаючи печатку ТОВ "ТІС".

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

ТОВ "Пряма мова" у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити ухвалу Господарського суду Запорізької області від 15.12.2021р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що оскаржувана ухвала є обґрунтованою та законною. Господарський суд дотримався норм матеріального та процесуального права під час прийняття ухвали. Боржник використовував волокна, жодних документів, які б підтверджували його бажання припинити договір кредитору направлено ним не було, у зв`язку з чим він був зобов`язаний сплачувати орендну плату, визначену договором. Посилання скаржника на відсутність документів, які б підтверджували факт надання послуг є безпідставним та таким, що не відповідає умовам договору. Боржник здійснював розрахунки за договором до листопада 2017р., що підтверджується випискою по рахунку ТОВ "Пряма мова" у АТ "Укрексімбанк" за період з 01.07.2017р. по 07.08.2021р. щодо розрахунків між ТОВ "Пряма мова" та ТОВ "ТІС". Існування господарських відносин між сторонами підтверджується наступними фактами: 1) підписанням договору; 2) підписанням сторонами акту приймання-передачі майна в операційну оренду; 3) здійсненням ТОВ "ТІС" орендної плати протягом понад чотирьох років. Посилання боржника на те, що договорів між компаніями не укладалось та господарських операцій не проводилось не відповідає дійсності. Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі №338/180/17, постановами Верховного Суду від 06.11.2018р. у справі №926/3397/17, від 11.10.2018р. у справі №922/189/18 виконання спірного договору його сторонами виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Враховуючи передачу боржнику в оренду об`єкта оренди, використання боржником об`єкта оренди та проведення протягом понад чотирьох років орендної плати, договір не може вважатись неукладеним.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2022р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 23.03.2022р.

Судове засідання 23.03.2022р. не відбулось у зв`язку із наявністю обставин, що зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2022р. призначено розгляд справи на 20.07.2022р.

05.07.2022р. арбітражний керуючий - розпорядник майна ТОВ "ТІС" Кірячок І.О. листом №01-32/40 від 05.07.2022р. повідомила суду, що обізнана про дату судового засідання та просила розглядати апеляційну скаргу ТОВ "ТІС" за її відсутності.

18.07.2022р. від ТОВ "ТІС" надійшло клопотання, в якому апелянт повідомив, що апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі. Просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника ТОВ "ТІС" за матеріалами наявними у справі.

В судовому засіданні 20.07.2022р. представник боржника - ТОВ "Пряма мова" в режимі відеоконференції проти доводів апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Решта учасників справи явку своїх представників у судове засідання 20.07.2022р. не забезпечили.

До визначеної дати проведення судового засідання від інших учасників справи не надійшло заяв чи клопотань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, із вказівкою на наявність обставин, які б об`єктивно унеможливили розгляд справи у судовому засіданні 20.07.2022р.

В судовому засіданні 20.07.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

28.02.2013р. між ТОВ "ТІС" (орендар, боржник) та ТОВ "Пряма мова" (орендодавець, кредитор) укладено договір операційної оренди №1282802 (надалі - договір).

За договором орендодавець передає, а орендар приймає в операційну оренду оптичні волокна волокно-оптичних ліній зв`язку, що належать орендодавцю згідно з переліком цих волокон, наведеного у додатку №1 до договору.

Відповідно до п. 1.2 договору волокна передаються орендарю згідно з актом приймання-передачі основних засобів в операційну оренду, що є невід`ємною частиною договору та примірник якого наведений у додатку №3 до договору.

Місячна орендна плата визначається протоколом узгодження договірної ціни, що наведений у додатку №2 з урахуванням ПДВ (п. 3.3 договору).

Згідно із протоколом, розмір щомісячної плати за операційну оренду волокон становить 3500,00 грн.

Відповідно до ч. 3 п. 4.1 договору обов`язком орендаря є своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату.

Сплата орендної плати здійснюється орендарем на поточний рахунок орендодавця щомісячно на підставі договору, моментом оплати є дата зарахування грошових коштів на рахунок орендодавця (п. 3.4 договору).

Орендарем здійснювалась оплата за договором за користування волокнами за період з 01.03.2013р. по 31.10.2017р., з листопада 2017р. орендар припинив здійснення орендних платежів. Всього сплачено 185500,00 грн., що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю бухгалтерського обліку кредитора (акт звірки взаємних розрахунків) та випискою по рахунку кредитора у АТ "Укрексімбанк" за період з 01.07.2017р. по 07.08.2021р.

Станом на 15.12.2021р. заборгованість боржника перед кредитором не погашена та складає 168 000,00 грн.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази, що стосуються фактів, на які учасники провадження у справі посилаються в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права дійшла висновку про наступне.

Предметом судового розгляду в даній справі є заява ТОВ "Пряма мова" про визнання грошових вимог до боржника в сумі 168000,00 грн., яка обґрунтована несплатою боржником в повному обсязі заборгованості з орендної плати за договором операційної оренди №1282802 від 28.02.2013р.

За результатами розгляду вказаної заяви місцевий господарський суд визнав грошові вимоги ТОВ "Пряма мова" у заявленому розмірі.

Об`єктом апеляційного оскарження у даній справі є ухвала суду першої інстанції в частині визнання грошових вимог ТОВ "Пряма мова", в іншій частині ухвала учасниками провадження у справі не оскаржується.

За приписами ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 1 ст. 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Таким чином, одним із основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема, положеннями ст. ст. 45-47 КУзПБ.

Згідно з ч. 1 ст. 46 КУзПБ господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього Кодексу.

Визначення підстав виникнення (природи, характеру) пред`явлених особою вимог до боржника є важливим елементом реалізації наведеної мети, оскільки від цього залежить набуття особою статусу кредитора у справі про банкрутство, який може бути набутий лише за умови пред`явлення вимог до боржника, які ґрунтуються на визначених законом вимогах та підставах.

Поняття кредитора у справі про банкрутство розкрито в абзаці 11 ст. 1 КУзПБ, згідно з яким кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

За приписами абзаців 4, 13 ст. 1 КУзПБ боржником є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Згідно з абзацом 5 ст. 1 КУзПБ грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

Таким чином, положення ст. 1 КУзПБ пов`язують можливість набуття особою (як фізичною, так і юридичною) статусу кредитора у справі про банкрутство з наявністю у неї вимог щодо грошових зобов`язань до боржника.

Такі вимоги залежно від моменту виникнення грошового зобов`язання до боржника можуть бути: конкурсними - вимогами, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточними - вимогами, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Чинний КУзПБ ототожнює вимоги кредиторів до боржника із вимогами щодо грошових зобов`язань до боржника, і саме такі вимоги є предметом розгляду в провадженні у справі про банкрутство.

Виходячи із норм КУзПБ на господарський суд покладено обов`язок надавати правовий аналіз заявлених кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Докази, на яких ґрунтуються грошові вимоги кредитора, повинні надавати право кредитору на звернення до боржника з грошовими вимогами у встановленому чинним законодавством порядку.

Таким чином, заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.

Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом, із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора.

Як встановлено судами у даній справі, грошові вимоги ТОВ "Пряма мова" у сумі 168000,00 грн. виникли на підставі договору операційної оренди №1282802 від 28.02.2013р.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В ст. 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Аналогічні положення містять ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України, яка кореспондується з положеннями ст. 599 ЦК України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Задовольняючи заяву ТОВ "Пряма мова" про визнання кредиторських вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених вимог, а також підтвердження їх долученими до заяви доказами.

Розглядаючи кредиторські вимоги, суд має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір, тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати, чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріали даної справи не містять доказів розірвання договору (визнання його недійсним), доказів повернення орендованого майна кредитору, неможливості користування орендованим майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Слід звернути увагу, що у разі, якщо особа вважає, що її права і законні інтереси порушені безпосередньо внаслідок укладення договору, заборгованість за яким включена до складу кредиторських вимог, така особа мала право звернутися до суду із позовом про визнання недійсним правочину з метою відновлення своїх прав чи інтересів.

Натомість факт наявності договірних відносин та заборгованість підтверджується доказами, що приєднані до матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що до заяви ТОВ "Пряма мова" про визнання кредиторських вимог не було подано первинних документів, що підтверджують наявність заборгованості боржника спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів даної справи, 18.10.2021р. розпорядник майна боржника Кирячок І.О. звернулась до Господарського суду Запорізької області із заявою про застосування строку позовної давності до вимог кредитора відповідно до ст. 267 ЦК України.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що сторонами у справі (боржником та кредитором) не подавались заяви про застосування строку позовної давності згідно із ст. 267 ЦК України.

Разом з тим, апеляційний господарський суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 09.09.2021р. у справі №916/4644/15.

Строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією із гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. №4-рп/2012).

Частиною 1 ст. 223 ГК України встановлено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що полягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами зобов`язання, визначені у главі 19 ЦК України.

Позовна давність відповідно до ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Таким чином, під позовною давністю слід розуміти строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду (висновок, викладений в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 23.04.2019р. у справі №Б-19/207-09).

Верховний Суд звернув увагу, що Закон про банкрутство від 22.12.2011р. №4212-VI в редакції від 19.01.2013р., положення якого втратили чинність з 21.10.2019р., та чинний КУзПБ введений в дію з 21.10.2019р., не встановлюють спеціальних норм, які регулюють застосування позовної давності у справах про банкрутство, в тому числі її застосування при розгляді кредиторських вимог до боржника. Таких норм не містить і ГК України.

Цивільний кодекс України як основний акт цивільного законодавства не містить вичерпного переліку вимог, на які позовна давність не поширюється. Водночас оскільки позовна давність є інститутом цивільного права, вона може застосовуватись виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у ч. 1 ст. 1 ЦК України, та у господарських відносинах (ст. 3 ГК України).

За змістом ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 1 ст. 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що виникають з майново-господарських зобов`язань, визначених ст. 175 ГК України (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019р. у справі №910/10116/18 та від 01.10.2019р. у справі №910/12604/18).

Тому у вирішенні питання застосування позовної давності у справі про банкрутство необхідно керуватися нормами ЦК України, глава19 "Позовна давність" якого включена до книги 1 "Загальні положення", а отже, її положення поширюються не лише на договірні, а й на інші цивільні правовідносини.

У справі, що розглядається, кредитор звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом подання заяви з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство.

Тобто кредитор звернувся до суду в розумінні ст. 16 ЦК України з вимогою про захист свого майнового права та інтересу.

За таких умов положення про позовну давність поширюються і на майнові вимоги кредиторів, заявлені до боржника у справі про банкрутство.

Ураховуючи наведене, у справі про банкрутство при розгляді кредиторських вимог до боржника застосовуються загальні норми цивільного законодавства про позовну давність. Визначені у главі 19 "Позовна давність" ЦК України.

Для визначення кола суб`єктів права на звернення із заявою про застосування позовної давності необхідним є встановлення, що в собі вміщує закріплене у ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України поняття "сторона у спорі" в аспекті його застосування у справі про банкрутство із урахуванням правової природи інституту банкрутства, цілей та завдань провадження у справі про банкрутство.

У процесуальному праві сторонами у спорі визначаються суб`єкти матеріального правовідношення. Такими учасниками у справах позовного провадження є позивач та відповідач (ч. 1 ст. 45 ГПК України).

Натомість провадження у справах про банкрутство має суттєві відмінності від позовного провадження, в тому числі щодо кола учасників таких правовідносин. Провадження у справі про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження.

Передусім це зумовлено особливістю розгляду справ про банкрутство, що полягає у застосуванні специфічних способів захисту її учасників, особливостях процедури банкрутства в рамках якої здійснюється виконання зобов`язань майново-господарського характеру і сплати податків та інших обов`язкових платежів, стадій, інших елементів.

Тож, норми глави 19 ЦК України про позовну давність повинні застосовуватися у відносинах банкрутства із урахуванням цих особливостей розгляду, цілей правового регулювання, порядку провадження у справах про банкрутство, правового статусу учасників тощо.

Аналіз норм ст. 23 Закону про банкрутство (ст. 45 КУзПБ з 21.10.2019р.) свідчить, що розгляд кредиторських вимог у справі про банкрутство за своєю суттю є процесом, в якому беруть участь визначене Законом (КУзПБ) коло суб`єктів, зокрема заявник (конкурсний кредитор), інші кредитори, розпорядник майна та боржник, наділених певним обсягом прав та обов`язків, які кожен з них має право реалізувати під час такого розгляду.

Таке поєднання учасників у справі про банкрутство, які беруть участь у розгляді заяви кредитора, та відносин між наведеними суб`єктами досить часто характеризуються наявністю діаметрально протилежних інтересів цих суб`єктів стосовно ліквідаційної маси, напрямів її використання тощо. Тому визначення обсягу прав учасників, що беруть участь у розгляді заяви кредитора, має важливе значення для реалізації завдань процедури банкрутства, яка здійснюється за умови забезпечення дієвих заходів, що попереджають зловживання та гарантують рівномірне й розмірне задоволення вимог усіх кредиторів неспроможного боржника.

В постанові від 09.09.2021р. у справі №916/4644/15 Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду з метою єдності та сталості судової практики щодо застосування позовної давності під час розгляду грошових вимог кредитора в процедурі розпорядження майном боржника дійшов висновку, що для цілей застосування ч. с. 3, 4 ст. 267 ЦК України під час розгляду таких вимог стороною, яка може зробити заяву про застосування позовної давності, слід розуміти інших кредиторів, боржника та розпорядника майна боржника.

З урахуванням наведеної правової позиції, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо наявності у розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого КірячокІ.О. права на звернення до суду із заявою про застосування позовної давності у справі про банкрутство під час розгляду заяви кредитора про визнання грошових вимог в процедурі розпорядження майном боржника.

Заява розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Кірячок І.О. про застосування позовної давності у даній справі мотивована тим, що строк позовної давності щодо вимог ТОВ "Пряма мова" за договором №1282802 від 28.02.2013р. за період з 31.03.2013р. по 31.08.2019р. сплив і не підлягають виконанню грошові вимоги до боржника на суму 63060,00 грн. (78 місяців * 3 500,00 грн.).

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. -У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку із спливом строку позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом першої інстанції на підставі наданих кредитором доказів обґрунтовано встановлено факт порушення боржником прав ТОВ "Пряма мова" невиконанням умов договору операційної оренди №1282802 від 28.02.2013р.

Разом з тим, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вимоги кредитора - ТОВ "Пряма мова" за період з 31.03.2013р. по 13.09.2018р. подані зі спливом строку позовної давності, про застосування якої було подано відповідну заяву. Проте суд першої інстанції зазначені обставини не врахував, чим порушив норми процесуального права щодо оцінки доказів у справі.

В зв`язку з чим, кредиторські вимоги ТОВ "Пряма мова" до боржника підлягають визнанню частково в сумі 120750,00 грн. за період з 14.09.2018р. по 31.07.2021р.

Ураховуючи межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, частково отримали підтвердження під час апеляційного провадження та спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання кредиторських вимог до боржника в повному обсязі.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності до приписів ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи, оцінки доказів, а також доводів усіх учасників справи.

Зважаючи на те, що місцевий господарський суд не прийняв до уваги подану розпорядником майна боржника заяву про застосування позовної давності у справі, висновок суду першої інстанції про визнання кредиторських вимог ТОВ "Пряма мова" в повному розмірі не можна вважати таким, що відповідає положенням ст. ст. 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Виходячи із меж перегляду справи в апеляційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний господарський суд з підстав, викладених в п. 3.3. даної постанови, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну ухвали суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове визнання грошових вимог.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телекомунікаційно-інформаційні системи" - задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 15.12.2021р. у справі №908/2157/21 змінити, виклавши абзац перший та речення перше абзацу другого резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

"Заяву ТОВ "Пряма мова" від 08.09.2021 року (вх. №18886/08-08/21 від 14.09.2021) задовольнити частково.

Визнати вимоги ТОВ "Пряма мова" у розмірі 120750 грн. 00 коп., інші вимоги відхилити".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.07.2022р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд