УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

19.07.2022Справа № 910/5771/22

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинська фабрика спеціального паперу" (м. Житомирська обл., м. Малин)

до 1) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (м. Київ);

2) Акціонерного товариства "Житомиробленерго" (м. Житомир)

про визнання дій протиправними, визнання недійсним та дискримінаційним листа, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Малинська фабрика спеціального паперу" (далі - ТОВ "Малинська фабрика спецпаперу", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕП, відповідач-1) та Акціонерного товариства "Житомиробленерго" (далі - АТ "Житомиробленерго", відповідач-2), у якому просить:

1) визнати протиправними дії НКРЕП щодо видачі листа № 15538/17.2.1/7-21 від 31.12.2021;

2) визнати дискримінаційним та недійсним лист НКРЕП № 15538/17.2.1/7-21 від 31.12.2021;

3) визнати протиправними дії АТ "Житомиробленерго" щодо позбавлення ТОВ "Малинська фабрика спецпаперу" права на застосування тарифу І класу напруги електричної енергії і застосування тарифу на рівні ІІ класу напруги електричної енергії;

4) зобов`язати АТ "Житомиробленерго" здійснити перерахунок вартості наданої послуги з розподілу електричної енергії за період з січня 2022 по дату ухвалення рішення шляхом застосування тарифу для І класу напруги електричної енергії;

5) зобов`язати АТ "Житомиробленерго" надати ТОВ "Малинська фабрика спецпаперу" акти приймання-передачі розподілу електричної енергії згідно зі ст. 49, 60 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Вивчивши подані матеріали, суддя приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), враховуючи наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

У той же час, у позові відсутні правові підстави (тобто норми закону, на підставі яких суд розглядатиме вимоги) в частині: визнання недійсним листа НКРЕП № 15538/17.2.1/7-21 від 31.12.2021; визнання протиправними дій АТ "Житомиробленерго" у позбавленні ТОВ "Малинська фабрика спецпаперу" права на застосування тарифу І класу напруги електричної енергії; зобов`язання АТ "Житомиробленерго" здійснити перерахунок вартості наданої послуги з розподілу електричної енергії.

Також згідно з ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однак, у порушення вказаних норм позивач не надав суду доказів тих обставин, на які він посилається в обгрунтування позову, а саме - доказів того, що ТОВ "Малинська фабрика спецпаперу" має І клас напруги з розподілу електричної енерігії; доказів спільного отримання з АТ «Вайдманн-МПФ» послуг з розподілу електричної енергії за І класом напруги; тарифів АТ "Житомиробленерго" на послуги з розподілу електричної енергії І та ІІ класів напруги; скарг ТОВ "Малинська фабрика спецпаперу", адресованих АТ "Житомиробленерго" щодо неправомірного нарахування електричної енергії за лютий-травень 2022, та доказів їх направлення відповідачу-2.

Крім того, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається із позову, ТОВ "Малинська фабрика спецпаперу" заявило 5 вимог немайнового характеру, однак, доказів сплати судового збору за вказані вимоги заявник суду не надав.

Судовий збір згідно з ч.ч. 1, 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору визначені у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за заяву про вжиття заходів та забезпечення позову - 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 2 481,00 грн.

Таким чином, заявник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 12 405,00 грн. (за 5 немайнових вимог), проте, такі вимоги закону не виконав.

Натомість, позивач заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на заборгованість ДП "Київська офсетна фабрика" перед позивачем, що встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 910/11193/21, тяжкий фінансовий стан позивача у зв`язку з військовими діями на території України та безпідставним нарахуванням відповідачами електричної енергії відповідно до ІІ класу напруги.

Суд, розглянувши вказане клопотання, дійшов висновку, що воно задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі.

У пункті 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз`яснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, виходячи з вимог ст. 76, 79 ГПК України, покладається на особу, яка звертається з відповідним клопотанням.

Вказаною нормою передбачено право суду, а не його обов`язок щодо відстрочення сплати судового збору, при цьому статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Так, відповідно до ст. 129 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін, рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, що є гарантією всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи. Порушення конституційних принципів правосуддя є неприпустимим, зокрема, й у питанні сплати судового збору.

Також суд враховує, що положення ст. 8 Закону України "Про судовий збір" дають право суду відстрочити сплату судового збору лише за наявності виключних обставин, з урахуванням того, що в майбутньому заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір такого збору. Проте, зі змісту обґрунтувань позивача щодо відстрочення сплати судового збору не вбачається, що в подальшому він матиме можливість оплатити цей збір. А посилання позивача про наявність боргу у його контрагентів та незадовільний фінансовий стан товариства суд відхиляє, оскільки: 1) вказані обставини позивач не підтвердив належними доказами; 2 ) вони не є виключною обставиною, що дає право суду відстрочити сплату збору.

Отже, за висновком суду заявник не навів виключних обставин, що є підставою для відстрочення судового збору, та не надав доказів, що такі обставини настали, тому клопотання про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Водночас, суд зазначає, що сума судового збору у розмірі 12 405,00 грн. є адекватною та співмірною із кількістю заявлених позовних вимог немайнового характеру, а тому сплата судового збору у вказаній сумі не може розцінюватись як обмеження права на доступ до правосуддя, що узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини (рішення суду від 10.07.1998 року у справі компанії "Тіннеллі та сини, Лтд. та ін." і "Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства", Reports 1998-IV, с. 1660, п. 72), у яких Європейський суд з прав людини визнає фінансування функціонування органів судової влади в якості "законної мети" та в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (рішення суду від 12.06.2007 у справі "Станков проти Болгарії" (Case of Stankov v. Bulgaria, заява N 68490/01, п. 57).

Також у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У даному випадку суд вважає, що сплата судового збору не є обмеженням права на доступ до суду, а є легітимним (передбаченим законом) обов`язком заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір у розумному співвідношенні розміру судового збору у залежності від майнових чи немайнових вимог. Невиконання заявником такого обов`язку наділяє суд правом не приймати позов до розгляду та залишати позовну заяву без руху.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. 162, 164, 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинська фабрика спеціального паперу" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Акціонерного товариства "Житомиробленерго" про визнання дій протиправними, визнання недійсним та дискримінаційним листа, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Малинська фабрика спеціального паперу" строк у десять днів з дня вручення даної ухвали на усунення вказаних в ній недоліків шляхом належного виконання вимог ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України.

Роз`яснити, що у разі неусунення недоліків у визначений судом строк, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Головіна К. І.