ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" липня 2022 р. м.Вінниця Cправа № 902/1079/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л.,

за відсутності представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ", м.Кишинів, Республіка Молдова

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт", смт Браїлів Жмеринського району Вінницької області

про стягнення 949407,58 грн заборгованості згідно договору про надання послуг

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ", м.Кишинів, Республіка Молдова

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК", м.Одеса

про визначення недійсним договору про відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/1079/21 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" 949407,58 грн заборгованості, що нарахована в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору №26/08/20-2 від 26.08.2020, право вимоги за яким згідно Договору №1 від 30.09.2021 перейшло до нового кредитора (позивача), та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" про визнання недійсним Договору №1 про відступлення права вимоги від 30.09.2021, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК".

Первісні позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" (первісний кредитор) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" договору №26/08/20-2 від 26.08.2020 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в частині розрахунків за надані послуги з перевезення.

При цьому, мотивуючи наявність права вимоги за вказаною заборгованістю, позивач посилається на умови укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" Договору №1 від 30.09.2021 про відступлення права вимоги.

Ухвалою від 02.11.2021 суд постановив відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначити на 30 листопада 2021 року.

22.11.2021 відповідачем було подано клопотання про залишення позову без розгляду, обґрунтоване тим, що пунктом 6.3 договору №26/08/20-2 від 26.08.2020 сторони погодили, що "розбіжності, вимоги і претензії, що виникають з цього Договору або у зв`язку з ним, в тому числі, але не виключно, щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення, підлягають остаточному розгляду в Третейському суді при Рівненській торгово-промисловій палаті. Окрім того, сторони дійшли згоди, що у разі заміни кредитора або боржника у зобов`язанні за згодою сторін, останній повинен повідомити нового кредитора або боржника про існування даного Третейського застереження".

При цьому звернення до Господарського суду Вінницької області, на думку відповідача, є порушенням умов договору та підставою для застосування положення п.7 ч.1 ст.226 ГПК України.

25.11.2021 в системі "Електронний суд" представником позивача зареєстровано заперечення на клопотання (заяву) відповідача, в якій останній зазначає, що оскільки позивачем є нерезидент України, такий спір не може бути переданий на розгляд третейського суду.

13.12.2021 судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Поділля Агропродукт" №1-19/11 від 19.11.2021 про залишення позову без розгляду. Судове рішення мотивоване тим, що позивач є нерезидентом України, а тому, відповідно до п.12 ст.6 Закону України "Про третейські суди" спір у справі №902/1079/21 не підлягає розгляду третейським судом, що виключає можливість застосування положення п.7 ч.1 ст.226 ГПК України.

09.12.2021 до суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" про визнання недійсним Договору №1 від 30.09.2021 про відступлення права вимоги, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК".

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, заявник зазначає, що внаслідок укладення оспорюваного Договору з нерезидентом України третейське застереження, яке містилося в Основному договорі, фактично анульовано, чим було звужено права відповідача у справі на судовий захист. Тобто, на переконання позивача за зустрічним позовом, відповідачами за зустрічним позовом внесено зміни в умови Основного договору, що вказує на порушення вимог ст.514 ЦК України. Крім того, заявник вказує на недотримання сторонами оспорюваного договору вимоги щодо отримання згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні.

Ухвалою суду від 14.12.2021 вказану зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №902/1079/21.

30.12.2021 надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" на зустрічну позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення зустрічного позову у повному обсязі. Позиція відповідача за зустрічним позовом зводиться до того, що зустрічним позивачем не вказано підставу недійсності оспорюваного ним договору, а також невірно трактовано положення умов Основного договору щодо обов`язковості отримання згоди боржника на заміну кредитора.

Проти задоволення зустрічного позову виступив також другий відповідач за зустрічним позовом (Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК"), який 31.12.2021 у відзиві на зустрічну позовну заяву підтримав правову позицію Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ".

У відповіді на відзив, поданій до суду 21.01.2022, позивач за зустрічним позовом фактично підтримав позицію, викладену ним у зустрічному позові.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем за первісним позовом 09.02.2022 було подано контррозрахунок 3% річних та пені.

09.02.2022 на електронну пошту та, в подальшому, в системі "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" сформовано позовну заяву про визнання недійсною третейської угоди у вигляді третейського застереження в пункті 6.3. Договору №26/08/20-2 від 26.08.2020 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" зазначило, що третейське застереження не відповідає вимогам ч.5 ст.12 Закону України "Про третейські суди", а саме - не містить конкретного предмету спору, що підлягає вирішенню третейським судом з урахуванням вимог ст.1, 5, 6 Закону України "Про третейські суди" щодо мети та предметної підвідомчості.

Одночасно ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" повідомило про намір вступити у справу №902/1079/21 як позивач (третя особа) із самостійними вимогами, що невід`ємно пов`язані з предметом спору (ст.49 ГПК України).

За результатами розгляду вказаної позовної заяви, судом постановлено ухвалу від 14.02.2022, якою позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" б/н від 09.02.2022 про визнання третейської угоди недійсною повернуто заявнику на підставі ч.6 ст.180 ГПК України. Судове рішення мотивоване тим, що подана позовна заява містить інший предмет позову, ніж первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" та зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт", що суперечить вимогам ч.5 ст.49 ГПК України.

11.02.2022 на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшла заява первісного позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій останній погодився із контррозрахунком 3% річних та пені, який здійснено первісним відповідачем, та просив суд задовольнити первісний позов з урахуванням уточнених позовних вимог.

У запереченні на відповідь на відзив, що надійшло 14.02.2022, відповідач 2 за зустрічним позовом повторно заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог. Аргументуючи таку позицію, ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" звернуло увагу суду на те, що неможливість реалізації положень п.6.3 Основного договору обумовлене особливостями чинного законодавства України, а не скасуванням третейського застереження внаслідок укладення оспорюваного договору. Також відповідачем підтримано позицію щодо відсутності умови щодо обов`язкового отримання згоди боржника для заміни кредитора у даному зобов`язанні.

Позицію ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" також підтримав відповідач 1 за зустрічним позовом у запереченні на відзив на зустрічну позовну заяву, яке надійшло 17.02.2022 на електронну пошту суду та в подальшому через систему "Електронний суд".

Крім того, 16.02.2022 на адресу суду засобами електронного зв`язку від ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" надійшло клопотання б/н від 16.02.2022 "про відкладення розгляду справи до вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" та визначення дати її розгляду" та заява про розгляд даного клопотання без участі представника останнього.

Суд звертає увагу, що підготовчі засідання неодноразово відкладались за клопотаннями сторін з метою надання їм часу остаточно сформувати свої правові позиції, надати заперечення на доводи та аргументи опонентів по справі та ознайомитись із матеріалами господарської справи.

На визначену судом дату (17.02.2022) з`явився представник первісного відповідача. Представник первісного позивача скористався правом участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Відповідач 2 за зустрічним позовом не забезпечив явку свого повноважного представника у судове засідання, при цьому про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - шляхом оформлення телефонограми (том 2, а.с.68).

За результатами слухання справи судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" про зменшення суми позовних вимог від 11.02.2022 (вх. №01-34/1398/22 від 11.02.2022), закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 10.03.2022.

03.05.2022 до суду надійшло клопотання первісного позивача про долучення доказу (а саме: Додаткової угоди №1 від 28.04.2022 до Договору №1 від 30.09.2021 про відступлення права вимоги) до матеріалів справи. Крім того, у судовому засіданні 03.05.2022 первісним позивачем було заявлено, а 31.05.2022 підтримано усне клопотання про визнання поважним та поновлення строку на подання доказу по справі, мотивоване тим, що надана до суду додаткова угода була укладена 28.04.2022, а тому не могла бути подана разом із позовною заявою від 29.10.2021.

30.05.2022 на електронну адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом, Товариства з обмеженою відповідальністю "Г.І.В Транс Логістик" разом з клопотання про поновлення строку для звернення до суду із вказаною заявою.

Ухвалою від 31.05.2022 суд постановив визнати поважними причини пропуску Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" процесуального строку на подання до суду доказу, долученого до клопотання від 03.05.2022 (вх. №1638 від 03.05.2022), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" заяви від 27.05.2022 про залучення до участі у справі третьої особи, а також поновити вказані процесуальні строки. Доказ, долучений Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" до клопотання від 03.05.2022 (вх. №1638 від 03.05.2022), прийнято судом до розгляду у справі №902/1079/21.

Разом з тим суд відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" у задоволенні заяви від 27.05.2022 про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом, Товариства з обмеженою відповідальністю "Г.І.В Транс Логістик", оскільки майбутнє рішення у даній справі прямо не вплине на права та обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Г.І.В Транс Логістик", а тому, на переконання суду, підстав, передбачених приписами ст.50 ГПК України, для задоволення вказаного клопотання немає.

22.06.2022 на електронну пошту суду надійшли пояснення позивача за первісним позовом, якими останній звертає увагу суду на застосування практики Верховного Суду України у правовідносинах, подібних до тих, які є предметом розгляду у даній справі.

На визначену судом дату (23.06.2022) з`явився представник первісного відповідача. Представник первісного позивача скористався правом участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Відповідач 2 за зустрічним позовом не забезпечив явку свого повноважного представника у судове засідання, при цьому про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - шляхом направлення ухвали від 31.05.2022 на відому суду адресу електронної пошти представника, а також додатково шляхом оформлення телефонограми.

За результатами слухання справи судом постановлено ухвалу, якою оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 07.07.2022 з огляду на задоволення відповідного клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК".

У судовому засіданні 07.07.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів взяв участь представник позивача за первісним позовом, який підтримав первісні позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Крім того, останній заперечив проти задоволення зустрічного позову, вважаючи його безпідставним.

Представники позивача та відповідача 2 за зустрічним позовом правом участі у судовому засіданні не скористались, разом з тим повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що слідує із клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" про розгляд справи за відсутності представника та клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" про відкладення розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши думку представника первісного позивача, дійшов висновку про задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" про розгляд справи за відсутності представника та врахування його позиції щодо задоволення первісного позову та відмови у зустрічних позовних вимогах при ухваленні рішення.

Разом з тим суд відхиляє клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" про відкладення розгляду справи, мотивоване вступом у справу нового представника, з огляду на його необґрунтованість.

Суд звертає увагу, що судові засідання з розгляду справи по суті неодноразово відкладались за клопотаннями сторін з огляду на введення на території України воєнного стану, неможливість представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" брати участь в судових засіданнях в зв`язку з перебуванням у місті Одеса.

За результатами розгляду справи по суті суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення. Після виходу суду з нарадчої кімнати (08.07.2022) учасники справи не з`явились.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

26.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" (виконавець) укладено договір №26/08/20-2 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом (Основний договір), відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом (відповідно із товарно-транспортною накладною) до відповідного пункту призначення у встановлений Договором або Замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а Замовник зобов`язується сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену плату.

Пунктом 2.3 Договору передбачено: "Плата за послуги здійснюється після їх фактичного надання, протягом 10 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, вказаних нижче, факту підписання Актів приймання-передачі наданих послуг, визначення маси вантажу згідно п.2.3.1 Договору та проведення звірки взаємних розрахунків між Замовником та Виконавцем. При відсутності зауважень щодо наданих Послуг за цим Договором, Замовник підписує Акт передачі-прийняття наданих послуг протягом 10 (десяти) банківських днів після його отримання, а також отримання документів, що підтверджують надання Послуг за цим Договором, а саме два оригінальних примірники товарно-транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем, складені за формою наведеною в Додатку №5, що є невід`ємною частиною цього Договору, два оригінальних примірника Реєстру ТТН, перевезень, згідно Додатку №4. У разі наявності претензій щодо наданих Послуг, Замовник протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з моменту отримання Акту передачі-прийняття наданих послуг, зобов`язаний направити мотивовану відмову від підписання акту".

Відповідно до п.4.7 Договору за порушення термінів оплати Замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, від вартості несвоєчасно виконаного зобов`язання.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2020 року, а в частині не виконаних зобов`язань, що виникли протягом строку дії цього договору - до повного виконання (п.6.1 Договору).

Також сторони у п.6.3 узгодили, що "Усі спори розбіжності, вимоги або претензії між Сторонами, що виникли з цього Договору (правочину) або у зв`язку з ним, або витікають з нього, у тому числі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, Сторони будуть прагнути вирішити шляхом переговорів. Усі спори, розбіжності, вимоги і претензії, що виникли з цього Договору або у зв`язку з ним, в тому числі, але не виключно, щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення підлягають остаточному розгляду в Третейському суді при Рівненській торгово-промисловій палаті, місцезнаходження якого за адресою; 33028, м, Рівне, вул.Гетьмана Мазепи, буд. 19 (далі - Третейський суд) відповідно до регламенту зазначеного суду. На підставі цієї третейської угоди підлягають розгляду також будь-які інші суперечки між Сторонами, які не виникають з зазначеного у попередньому абзаці цього пункту Договорі, але є наслідком визнання цього Договору недійсним, або таким, що не був укладений. Сторони прийшли до взаємної згоди про те, що третейський розгляд здійснюється Третейським судом, в складі одного третейського судді, який призначається в порядку, передбаченому Регламентом зазначеного суду. Про місце проведення третейського розгляду Сторони повідомляються ухвалою суду. Мова третейського розгляду українська. Сторони не вважають за необхідне ведення протоколу засідання Третейського суду. Сторони дійшли згоди, що у випадку неявки Сторін або однієї Сторони на засідання Третейського суду суддя може розглянути спір без участі Сторони (Сторін) за наявними у справі документами (доказами). У разі неявки відповідача до суду він має право подати до суду письмовий відзив. Рішення Третейського суду буде остаточним і обов`язковим для Сторін. Сторони зобов`язуються добровільно виконувати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Сторони дійшли згоди, що у разі заміни кредитора або боржника у зобов`язанні за згодою Сторін, останній повинен повідомити нового кредитора або боржника про існування даного Третейського застереження. Ця угода укладена Сторонами на підставі й у відповідності зі статтями 1, 5, 6, 12 Закону України "Про третейські суди" від 11.05.2004 р. №1701-IV, статей 212, 626-628 Цивільного кодексу України.

На виконання зазначеного Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" надало Товариству з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" транспортно-експедиторські послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, що підтверджується актами наданих послуг та не спростовується учасниками справи (том 1, а.с. 105-123).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт", в свою чергу, у повному розмірі оплатило отримані послуги, що слідує з платіжних доручень, які містяться у матеріалах господарської справи (том 1, а.с. 124-180).

Разом з тим, позивач стверджує, що відповідач (Замовник) не дотримувався строків оплати, зазначених у п.2.3. Основного договору, чим порушив права та законні інтереси Виконавця як Сторони Основного договору. Несвоєчасне виконання грошового зобов`язання стало підставою нарахування інфляційних збитків, пені та 3% річних.

З метою досудового врегулювання спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" надіслало Товариству з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" претензію №1 від 10.08.2021 про стягнення пені, 3% річних та збитків від інфляції (том 1, а.с.57-101). Направлення претензії підтверджується наданими позивачем описом вкладення, поштовою накладною та чеком ПАТ "Укрпошта", які датуються 10.08.2021 (том 1, а.с.102-103), а її отримання первісним відповідачем по справі 18.08.2021 - трекінгом поштового відправлення з офіційного сайту "Укрпошти" (том 1, а.с.104) та не спростовується останнім.

Відповідно до ч.6 ст.222 ГК України претензія розглядається в місячний строк з дня її одержання, якщо інший строк не встановлено цим Кодексом або іншими законодавчими актами. Обґрунтовані вимоги заявника одержувач претензії зобов`язаний задовольнити.

Як стверджує позивач, та не спростовує відповідач, упродовж строку понад 30 днів відповідач не надав відповіді на претензію №1 від 10.08.2021.

30.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІАНТ», що зареєстроване за законодавством Республіки Молдова, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоспецтранс ТЕК» укладено Договір №1 відступлення права вимоги (том 1, а.с.42-45), відповідно до п.1.1. якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором №26/08/20-2 від 26.08.2020 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, укладеним між Первісним кредитором та юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт".

Відповідно до п.1.2. Договору Новий кредитор замість Первісного кредитора повністю одержує право вимоги до Боржника щодо належного виконання зобов`язань за Основним договором на суму 955 731,34 грн, що становить на дату укладання цього Договору еквівалент 35 962,20 доларів США (сума відступлених прав вимоги).

Також сторони дійшли згоди, що "Підписанням цього Договору Сторони підтверджують передачу Первісним кредитором Новому кредитору всіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги за Основним договором. До Нового кредитора переходять всі права Первісного кредитора у Основному договорі в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, з урахуванням особливостей, встановлених законодавством України. Одночасно з підписанням цього Договору Первісний кредитор передає Новому кредитору обов`язок повідомлення Боржника про відступлення права вимоги за Основним договором. Обов`язок направлення повідомлення Боржнику покладається на Нового кредитора. У відповідності до частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у Основному договорі здійснюється без згоди Боржника" (пункти 2.1-2.4 Договору).

При цьому у пункті 5.3 Договору зазначено, що відступлення права вимоги за цим Договором жодним чином не змінює жодних умов, передбачених Основним договором.

На виконання положень 2.3 Договору №1 від 30.09.2021 про відступлення права вимоги первісним позивачем було направлено на адресу первісного відповідача повідомлення №12/10 від 11.10.2021 про заміну кредитора у зобов`язанні (том 1, а.с.47-48), що підтверджується описом вкладення, поштовою накладною та чеком ПАТ "Укрпошта", які датуються 11.10.2021 (том 1, а.с.49-50) та не спростовується первісним відповідачем.

Наявність права вимоги щодо стягнення заборгованості за неналежне виконання замовником умов договору №26/08/20-2 від 26.08.2020 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, яке виникло внаслідок укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" Договору №1 від 30.09.2021 про відступлення права вимоги, стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІАНТ» до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Разом з тим оспорення дійсності договору, на підставі якого у первісного позивача виникло право звернення стягнення, обґрунтоване відсутністю згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні та зміна умов Основного договору, стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" із зустрічним позовом.

При ухваленні рішення у справі №902/1079/21 суд дійшов висновку, що першочерговому вирішенню підлягають зустрічні позовні вимоги, оскільки, з огляду на характер спірних правовідносин, їх задоволення виключає задоволення первісного позову.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.203 ЦК встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин Цивільний Кодекс імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину в порядку, передбаченому процесуальним законом.

При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Передусім оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. Тобто стороння особа, якщо вона має заінтересованість та доведе це, управі пред`являти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами.

За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" під такою слід розуміти тих, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Це може бути у випадках, коли:

- права заінтересованої особи порушені договором, який оспорюється, і можуть бути в такий спосіб відновлені або іншим чином захищені;

- інтереси такої особи можуть бути реалізовані, унаслідок чого вона здатна буде набути прав.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" просить суд визнати недійсним договір №1 від 30.09.2021 про відступлення права вимоги, мотивуючи свою позицію тим, що укладеним договором Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" порушили право позивача на "...швидкий та ефективний спосіб вирішення господарського спору у третейському суді".

На підтвердження своєї позиції позивач за зустрічним позовом звертає увагу суду на положення п.6.3 Основного договору, у якому сторони погодили: "...усі спори, розбіжності, вимоги і претензії, що виникли з цього Договору або у зв`язку з ним, в тому числі, але не виключно, щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення підлягають остаточному розгляду в Третейському суді при Рівненській торгово-промисловій палаті".

Разом з тим внаслідок укладення оспорюваного договору про відступлення права вимоги новим кредитором стало Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ", яке не є резидентом України, а тому в силу приписів п.12 ст.6 Закону України "Про третейські суди" №1701-IV від 11.05.2004 спір між новим кредитор та боржником (позивачем за зустрічним позовом) не може розглядатись у третейському суді.

Порушення права на розгляд спору між сторонами у третейському суді стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" до суду із зустрічним позовом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали господарської справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Згідно зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Разом з цим Верховний Суд України неодноразово наголошував (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), що під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Частина 1 ст.1 Цивільного Кодексу України ЦК України встановлює поняття врегульованих цивільним законодавством цивільних правовідносин, які можна поділити на дві однорідні групи: а) особисті немайнові та б) майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Доктрина цивільного права особистими немайновими відносинами визнає суспільні відносин, що виникають з приводу немайнових благ, в яких проявляються індивідуальні особливості особистості чи організації шляхом виявлення та оцінки їх моральних, інших соціальних якостей.

Майнові відносини є суспільними відносинами, які виникають з приводу приналежності (присвоєння) або використання різного роду матеріальних благ, які визнаються речами, роботами, послугами.

При цьому право на звернення до суду за судовим захистом - це інститут процесуального права, який регулює підстави та порядок порушення судової діяльності по захисту прав, свобод та інтересів.

Підсумовуючи викладене вище, суд констатує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт", звернувшись з зустрічним позовом про визнання недійсним Договору №1 від 30.09.2021 про відступлення права вимоги, не навело доводи та не довело належними та допустимими доказами наявності порушених цивільних прав позивача за зустрічним позовом внаслідок укладення між відповідачами за зустрічним позовом оспорюваного договору, з огляду на що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Крім того, судом критично оцінюються доводи позивача за зустрічним позовом щодо наявності в Основному договорі умови щодо обов`язкового отримання згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні.

У передостанньому реченні п.6.3. Договору сторони узгодили: "... у разі заміни кредитора або боржника у зобов`язанні за згодою Сторін, останній повинен повідомити нового кредитора або боржника про існування даного Третейського застереження".

Частинами 3, 4 ст.213 ЦК України визначено: "При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення."

Слідуючи приписам зазначеної норми, суд враховує, що відповідно до положень ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому ч.1 ст.520 ЦК України передбачено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином трактування вказаної вище умови Основного договору (п.6.3) дає підстави вважати, що сторонами дотримано вимоги цивільного законодавства щодо наявності обов`язкової згоди кредитора на заміну боржника у зобов`язанні та відсутності обов`язку отримання такої згоди у разі заміни кредитора.

При дослідженні даної умови договору судом встановлено, що сторони використовують розділовий сполучник "або" для відокремлення необхідності отримання згоди іншої сторони (а саме: кредитора) виключно у разі заміни боржника у зобов`язанні.

Як визначає тлумачний словник української мови, сполучник "або" - це розділовий сполучник, що вживається на означення того, що з ряду перелічуваних предметів (явищ тощо) можливий тільки один.

На підставі чого суд дійшов висновку, що зазначення "за згодою Сторін" після вказівки щодо заміни боржника у зобов`язанні та відділення розділовим сполучником "або" даної гіпотези від гіпотези "у разі заміни кредитора", свідчить про те, що сторони узгодили необхідність отримання згоди іншої сторони виключно у разі заміни боржника.

Згідно з ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Суд, дослідивши матеріали первісного позову дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ч.3 ст.929 ЦК України).

Як слідує з встановлених судом обставин справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" у період з 15.09.2020 по 30.11.2020 надавало Товариству з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" послуги на виконання договору транспортного експедирування (а саме: договір №26/08/20-2 від 26.08.2020). Факт надання та прийняття вказаних послуг підтверджується актами наданих послуг, підписаними представниками обох сторін (том 1, а.с.105-123), та не оспорюється сторонами.

Пунктом 2.3. вказаного договору сторони узгодили, що плата за послуги здійснюється після їх фактичного надання, протягом 10 банківських днів з факту підписання актів приймання-передачі наданих послуг.

Як слідує з матеріалів справи (том 1, а.с.124-180) та не оспорюється сторонами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" станом на 06.08.2021 повністю виконало свої грошові зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК".

Разом з тим оплата наданих послуг здійснювалась замовником з порушенням встановленого угодою сторін строку.

Частиною 1 ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.1-2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" є боржником у зобов`язанні з огляду на несвоєчасне виконання останнім обов`язку з оплати наданих послуг.

Внаслідок укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" договору №1 від 30.09.2021 про відступлення права вимоги (том 1, а.с. 42-45) до первісного позивача перейшли права кредитора за договором №26/08/20-2 від 26.08.2020 про надання транспортно-експедиторських послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст.513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Враховуючи викладене вище Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" є належним позивачем та має право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" грошового зобов`язання за договором №26/08/20-2 від 26.08.2020 про надання транспортно-експедиторських послуг.

Суд, розглянувши вимоги первісного позивача про стягнення інфляційних збитків, 3% річних та пені, зазначає таке.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.7 Основного договору сторони узгодили, що "за порушення термінів оплати Замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, від вартості несвоєчасно виконаного зобов`язання".

Беручи до уваги те, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення замовником оплати вартості наданих послуг, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

При цьому суд констатує, що перше прострочення виконання зобов`язання з оплати наданих послуг на суму 264396,19 грн виникло 30.09.2020, оскільки останнім (десятим) днем, коли зобов`язання повинно було бути виконаним є 29.09.2020.

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв`язку із частковою оплатою (на суму 150000,00 грн) сума заборгованості з 02.10.2020 зменшилась до 114396,19 грн. Внаслідок проведених 06.10.2020 та 13.10.2020 платежів виникла переплата у розмірі 481266,05 грн. Однак, після надання виконавцем 29.09.2020 послуг на суму 836072,63 грн, з 14.10.2020 утворилась заборгованість у розмірі 354806,58 грн, яка поступово зростала внаслідок подальшого надання послуг та при цьому частково погашалась замовником.

Остаточне погашення заборгованості відбулось 06.08.2021.

Перевіривши правильність визначених позивачем до стягнення пені та 3% річних за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "Ліга 360" (з урахуванням заяви б/н від 11.02.2022 про зменшення розміру позовних вимог), суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині в межах вимог, заявлених до стягнення, а саме: 391539,60 грн - пені та 95483,22 грн - 3% річних.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних збитків, з урахуванням виявлених помилок (зокрема, неправильне визначення позивачем періодів) за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "Ліга 360", судом встановлено, що розмір інфляційних збитків, які підлягають до стягнення становить 423953,47 грн, вказана сума підлягає задоволенню, при цьому в стягненні 38431,29 грн - інфляційних збитків слід відмовити.

Таким чином позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат (судового збору) у справі №902/1079/21 слід зазначити таке.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд констатує, що первісним позивачем не подано до суду заяву (клопотання) про повернення надмірно сплаченого судового збору. З огляду на викладене питання про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛІАНТ" судового збору, у зв`язку із поданням останнім заяви про зменшення розміру позовних вимог, судом не розглядається.

Пунктом 3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" покладаються витрати зі сплати судового збору в сумі 13664,64 грн. При цьому судовий збір в сумі 576,47 грн слід залишити за первісним позивачем пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо понесених зустрічним позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт", судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

З урахуванням викладеного, витрати зі сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви залишаються за Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт".

Керуючись статтями 2, 3, 7, 8, 10-15, 16, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" (вул.Заводська, буд.7, смт Браїлів, Жмеринський район, Вінницька область, 23130; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІАНТ», зареєстрованого за законодавством Республіки Молдова, найменування мовою країни реєстрації Societateа cu Raspundere Limitata "LIANT" (вул.Бенулеску Бодоні, 45, м.Кишинів, Республіка Молдова; ідентифікаційний код 589) 423953,47 грн - інфляційних збитків; 95483,22 - 3% річних; 391539,60 грн - пені та 13664,64 грн витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

3. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІАНТ» у справі №902/1079/21 в частині стягнення 38431,29 грн інфляційних збитків - відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" у справі №902/1079/21 відмовити повністю.

5. Витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом залишити за позивачем за зустрічним позовом.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

7. Примірник повного судового рішення надіслати на відомі суду адреси електронної пошти: представника ТОВ "ЛІАНТ" Спектора Ю.І. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), представника ТОВ "Поділля Агропродукт" (ІНФОРМАЦІЯ_3) та представника ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" Кравченка Д.А. ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

8. Товариству з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" рішення суду від 08.07.2022 у справі №902/1079/21 також направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 13 липня 2022 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" (вул.Заводська, буд.7, смтБраїлів, Жмеринський район, Вінницька область, 23130)