ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" липня 2022 р. Cправа № 902/90/22

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Глобі А.С.

За участю представники сторін:

позивача Куйдан О.І., ордер АВ№1036563 від 30.05.2022;

Горенюк О.П., селищний голова, згідно посвідчення;

відповідача Гурба М.В., ордер АВ №1031706 від 22.02.2022;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Вапнярської селищної ради (вул. Незалежності, 140, смт. Вапнярка, Тульчинський район, Вінницька область, 24240)

до: Фізичної особи-підприємця Кондратової Ірини Олександрівни ( АДРЕСА_1 )

про розірвання договору оренди нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

Вапнярська селищна рада звернулась до Господарського суду Вінницької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кондратової Ірини Олександрівни про розірвання договору оренди нерухомого майна від 20.02.2018.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2022 дану справу передано на розгляд судді Маслію І.В.

Ухвалою від 03.02.2022 суд постановив відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначити на 28 лютого 2022 року о 12:00 год.

21.02.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

22.02.2022 від відповідача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

На визначену судом дату (28.02.2022) представники сторін не з`явились.

Ухвалою від 28.02.2022 суд постановив відкласти підготовче засідання на 21.03.2022 о 12:30 год.

На визначену судом дату (21.03.2022) у судове засідання з`явились представники обох сторін. Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення судового засідання, проти задоволення якого не заперечив представник відповідача.

Суд протокольною ухвалою постановив задовольнити вищевказане клопотання позивача, продовжити строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 11.04.2022 о 12:00.

На визначену судом дату (11.04.2022) у судове засідання з`явились представники обох сторін, які повідомили суд про те, що усі наявні по справі докази ними подані, та не заперечили проти закриття підготовчого провадження та призначення справи для розгляду по суті.

Суд протокольною ухвалою постановив закрити підготовче провадження та призначити справу для розгляду по суті на 04.05.2022 о 14:30.

03.05.2022 до суду надійшла заява відповідача про відкладення судового засідання.

На визначену судом дату (04.05.2022) представники сторін не з`явились.

Ухвалою суду від 04.05.2022 відкладено розгляд справи по суті на 30.05.2022 о 12:00 год., з підстав викладених у відповідній ухвалі.

30.05.2022 до суду засобами електронного зв`язку від позивача надійшло клопотання про витребування у відповідача інформації.

На визначену судом дату в судове засідання 30.05.2022 з`явились представники сторін.

Представники позивача підтримали клопотання про витребування у відповідача інформації.

Представник відповідача щодо даного клопотання заперечив.

Суд розглянувши дане клопотання протокольною ухвалою відхилив дане клопотання у зв`язку з його необґрунтованістю.

За наслідками судового засідання (30.05.2022) судом, на підставі усного клопотання представника позивача, оголошено перерву в судовому засіданні до 15.06.2022 о 12:00 год що відображено в протоколі судового засідання (Протокольна ухвала).

На визначену судом дату в судове засідання 15.06.2022 з`явились представники сторін.

Представник позивача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи листування між позивачем та відповідачем, представник відповідача про долучення даних матеріалів не заперечив.

За наслідками судового засідання (15.06.2022), за обопільною згодою сторін, судом оголошено перерву до 06.07.2022 о 15:00 год що відображено в протоколі судового засідання (Протокольна ухвала).

На визначену судом дату в судове засідання 06.07.2022 з`явились представники сторін.

Представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив у позові відмовити, крім того зазначив, що на протязі п`яти днів після ухвалення рішення відповідачем будуть подані докази понесених судових витрат на адвоката відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.07.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

20 лютого 2018 року між Вапнярською селищною радою (позивач, в договорі Орендодавець) та Суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою Кодратовою Іриною Олександрівною (відповідач, в договорі Орендар) укладено нотаріально посвідчений договір оренди нерухомого майна (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець зобов`язується передати Орендарю, а Орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (оренду) нежитлове приміщення, частину приміщення поліклініки, зазначене в плані під літерою- Б2 , загальною площею 14,05 кв.м., визначені у Договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення виробничої діяльності.

Вищевказане нерухоме майно, яке передається в оренду за Договором (надалі іменуються як "Нерухоме майно"), знаходиться за адресою: смт. Вапнярка, Томашпільського району, Вінницької області, вул. Незалежності, будинок під №196 (сто дев`яносто шість), і належать Орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області від 26.11.2014 року, індексний номер 30062785. Право власності на об`єкт нерухомості зареєстровано за Наймодавцем у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №39 від 26.11.2014 року, згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 112807962 від 05.02.2018 року. Ринкова вартість об`єкта, що передається у найм (оренду), становить 32132 (тридцять дві тисячі сто тридцять дві) грн., згідно звіту з ринкової вартості об`єкта нерухомості від 04.12.2017 року оцінювач Біневский М.В (п. 1.2. Договору).

Нерухоме майно надається Орендарю для використання його у виробничій діяльності Орендаря (п. 1.3. Договору).

Нерухоме майно передається Орендодавцем і приймається в оренду Орендарем на умовах сплати останнім Орендодавцю плати за користування Нерухомим майном шляхом: перерахування грошових коштів на банківський рахунок, зазначений Орендодавцем. Орендна плата підлягає сплаті до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, і становить 1606,60 грн щоквартально. Компенсація Орендарем Орендодавцю плати, за. спожиті комунальні послуги, використану електроенергію, водопостачання, послуги телефонної лінії здійснюється за фактично отримані послуги (тобто з дати підписання акту здачі-приймання орендованого Нерухомого майна) на підставі рахунків Орендодавця у термін 5 днів з моменту отримання цих рахунків Орендарем та не входить до орендної плати. На дату укладення Договору Орендодавець зобов`язаний здійснити звірку заборгованості з відповідними комунальними службами та надати Орендарю акт звірки (п. 2.1. - 2.3. Договору).

Орендоване Нерухоме майно та інше майно вважаються фактично переданими Орендодавцеві/Орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання. У момент підписання цього акта Орендар/Орендодавець передає Орендодавцю/Орендарю ключі від Нерухомого майна. Оплата оренди, комунальних та інших послуг Орендарем здійснюється по день фактичного звільнення приміщення Нерухомого майна. Орендодавець гарантує, що Нерухоме майно, передане в оренду, не обтяжене правами третіх осіб, не є предметом спору, не продане, не подароване, не передане в заставу (п. 5.2.- 5.4. Договору).

Цей Договір є укладеним з моменту його підписання, нотаріального посвідчення на строк 10 (десять років) і діє до двадцятого лютого дві тисячі двадцять восьмого року. У разі, якщо не пізніше 1 місяця до закінчення дії Договору жодна із Сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону, він вважається продовженим на тих самих умовах на строк, встановлений при укладанні Договору. Після підписання Договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди/додаткові договори та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього Договору, втрачають юридичну силу. Зміни до Договору можуть бути внесені за взаємною згодою Сторін, які оформлюються Договором про внесення змін до цього Договору. Цей Договір може бути припинений відповідно до чинного законодавства та умов Договору (п. 7.1. - 7.4. Договору).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції діючої на період укладення Договору) істотною умовою договору є - орендна плата з урахуванням її індексації. Починаючи з липня 2019 року відповідач припинила сплату індексації. Всі листи та виставлені рахунки орендарем ігнорувались. Кондратова І.О. аргументувала відмову сплачувати індексацію тим, що в Договорі такий пункт відсутній.

Тому на думку позивача заборгованість відповідача зі сплати індексації орендної плати складає 2487,56 грн.

Крім того, 05.11.2020р. Вапнярською селищною радою VIII скликання прийнято рішенням №1285 «Про утворення відділу Центру Надання адміністративних Послуг у Вапнярській селищній раді та Затвердження Положення про нього».

Вказаний Центр буде розташовано в приміщенні бувшої поліклініки за адресою смт. Вапнярка вул. Незалежності 196, тобто в приміщені частину якого орендує заявниця.

За для створення належних умов функціонування Центру надання адміністративних послуг, Вапнярською селищною радою із залучених коштів з державного бюджету проводяться ремонтні роботи, у вказаному приміщенні.

12.04.2021р. працівниками Вапнярської селищної ради надано відповідачу повідомлення щодо призупинення використання орендованого приміщення та запропоновано підписати додаткову угоду до Договору оренди нерухомого майна відповідно до п. 6 ст. 762 ЦК України, якою пропонувалось звільнити орендаря від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Дане повідомлення ФОП Кодратовою І.О. було проігноровано, вона і надалі продовжувала використовувати орендоване приміщення.

28.05.2021р. Вапнярською селищною радою знову було надано ФОП Кондратовій І.О. в присутності працівників поліції, повідомлення про призупинення своєї діяльність в орендованому приміщені на період проведення ремонтних робіт та пропонували підписати додаткову угоду до Договору оренди нерухомого майна відповідно до п. 6 ст. 762 ЦК України. Дане повідомлення також було проігноровано.

24.11.2021 р. Вапнярською селищною радою направлено лист відповідачу щодо припинення використання орендованого приміщення та розірвання договору оренди нерухомого майна. Дане звернення залишилось також без результатне. Орендарка не зважаючи на всі наші листи та проведення ремонтних робіт підрядними організаціями, продовжувала проводити прийом пацієнтів в орендованому приміщенні.

Окрім вказаного, відповідач без дозволів та погоджень з сторони Вапнярської селищної ради, розмістила на будівлі поліклініки рекламну вивіску (зовнішню рекламу) , що не відповідає умовам договору зокрема п. 4.1. Договору, оскільки відповідач орендує не всю будівлю, а лише кімнату в будівлі, а тому вона має право розміщувати таблички та рекламні стенди при вході в орендований кабінет, а не на зовнішній частині будівлі.

21.12.2021 на позачерговій 21 сесії VIII скликання Ваннярської селищної ради прийнято рішення №1355 «Про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна від 20.02.2018 року з ФОП Кондратовою Іриною Олександрівною».

За твердженням позивача він згоден компенсувати відповідачу кошти за поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, про це відповідача неодноразово повідомляли.

Однак через ігнорування звернень відповідачем, Вапнярська селищна рада немає змоги закінчити ремонтні роботи, що в свою чергу є загрозою повернення коштів в державний бюджет та завдасть шкоди як місцевому бюджету так і не дасть можливості створення належних умов для функціонування ЦНАП так необхідного для громади.

Тому позивач вважає, що в даному випадку має місце істотна зміна обставин, якими сторони керувались при укладені договору, а також інші умови, передбачені ч.2 ст.652 ЦК України для розірвання договору, оскільки при укладанні Договору оренди нерухомого майна 20.02.2018 Вапнярська селищна рада не могла передбачити таку істотну зміну обставин, як передачу в 2020 р. функцій по утворенню ЦНАП міській, селищній, сільській радам.

Відповідно зміна обставин зумовлена причинами, які Вапнярська селищна рада не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

Крім того, відповідач у позовній заяві зазначив що готовий компенсувати всі доведені орендарем в судовому засіданні понесені витрати, стосовно орендованого приміщення.

З огляду на це позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання Договору оренди нерухомого майна.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що між сторонами укладено Договір оренди нерухомого майна від 20.02.2018 року, який був посвідчений державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Вінницької області за реєстровим № 256.

Договором оренди встановлено обов`язок сплачувати на користь позивача орендну плату в фіксованому розмірі 1606,00 грн. щоквартально до 5-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Договір оренди не передбачає обов`язку здійснювати сплату орендної плати з урахуванням індексації, як про це зазначає позивач.

Також, до Договору оренди майна не укладалось будь-яких додатків, в тому числі щодо зміни розміру орендної плати.

Договір оренди є чинним та діє відповідно до визначених в ньому Сторонами умов.

Відповідно до норм законодавства орендна плата сплачується в розмірі визначеному договором. Розмір орендної плати може бути змінений або за згодою сторін, або у випадках передбачених договором оренди чи законом.

Спеціалізованим законодавством щодо оренди комунального майна, яке діяло на момент укладення Договору оренди, було передбачено визначення розміру орендної плати в договорі та можливість її зміни виключно за погодженням сторін.

Ні Договором оренди, ні відповідним законодавством, яке діяло на момент укладення договору, не було передбачено обов`язку здійснювати плату за оренду комунального майна з урахуванням індексації.

За твердженням відповідача, остання належним чином здійснює виконання взятих на себе зобов`язань за Договором оренди та щоквартально сплачує на користь позивача орендну плату, зокрема, за період з моменту укладення Договору оренди та до цього часу сплачено на користь позивача орендну плату в розмірі 26427,81 гри., що підтверджується банкірськими квитанціями від 21.05.2018 року, 18.07.2018 року, 30.10.2018 року, 26.12.2018 року, 18.04.25019 року, 12.07.2019 року, 4.10.2019 року, 23.12.2019 року, 1.04.2020 року, 23.06.2020 року, 30.09.2020 року, 24.12.2020 року, 26.03.2021 року, 25.06.2021 року, 1.10.2021 року, 17.12.2021 року, 17.12.2021 року, 28.12.2021 року.

Згідно вказаних квитанцій сплачувалась орендна плата, яка визначалась позивачем в рахунках.

При цьому, починаючи з 4-го кварталу 2020 року позивач перестав надавати рахунки на оплату орендної плати. В зв`язку з цим, відповідач сплачувала орендну плату в розмірі визначеному Договором оренди.

Факт сплати орендної плати, на думку відповідача, в розмірі визначеному Договором оренди свідчить про виконання нею взятих на себе зобов`язань та відсутність прострочення з її боку, як боржника.

В грудні 2021 року відповідач звернулась до позивача з зверненням, в якому пропонувала позивачу внести відповідні зміни до Договору оренди в частині сплати орендної плати з урахуванням індексації та надати розрахунок орендної плати з урахуванням індексації за період з 4-го кварталу 2020 року для врегулювання спірних питань. Проте, звернення позивачем було проігноровано та жодних дій не вчинено.

Відповідач стверджує, що взяті на себе зобов`язання за Договором оренди виконує належним чином, тому відсутні передбачені ст.651 Цивільного кодексу України підстави для розірвання Договору оренди.

Твердження позивача щодо розміщення на будівлі поліклініки рекламної вивіски (зовнішня реклама) без погодження з позивача, на думку відповідача є хибними, оскільки відповідач є фізичною особою-підприємцем та займається стоматологічною практикою, що підтверджується випискою з ЄДРЮОФОПтГФ, витягом з реєстру платників єдиного податку.

Орендоване приміщення відповідач облаштувала та використовує для зайняття стоматологічною практикою, що підтверджується актом санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта від 21.02.2018 року. Приміщення знаходиться першим з лівого боку при вході до будівлі, в якій воно знаходиться. Дана обставина підтверджується технічним паспортом на будівлю.

У відповідності до п.4.1. Договору оренди орендар має право позначити своє місцезнаходження в нерухомому майні шляхом розміщення вивісок, табличок та рекламних стендів при вході та на території земельної ділянки, що прилягає до нерухомого майна, без якого-небудь додаткового узгодження й/або дозволу з боку позивача.

В зв`язку з цим, на зовнішній частині орендованого приміщення над вікном біля входу відповідач розмістила вивіску "Стоматолог", що підтверджується фотографією.

Розміщена вивіска, на думку відповідача не є рекламою та не потребує відповідних дозволів чи погоджень, оскільки вона містить дані про діяльність та розміщена на зовнішній частині орендованого приміщення.

Відповідач стверджує, що не допускала порушення Договору оренди розміщуючи вивіску, оскільки діяла в межах умов визначених Договором. В свою чергу, розміщення вивіски жодним чином не позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору оренди, а тому не може вважатись істотним порушенням. В зв`язку з цим, розміщення вивіски не є підставою для розірвання Договору оренди.

Щодо твердження позивача про порушення умов Договору оренди, а саме не можливість завершити капітальний ремонт, відповідач зазначає наступне.

Орендоване приміщення використовується відповідачем для стоматологічної практики. В зв`язку з цим, відповідач за власні кошти здійснила ремонт вказаного приміщення та привела його до стану, який би відповідав визначеним в законодавстві умовам для здійснення стоматологічної практики. Також, отримала ліцензію на проведення стоматологічної практики саме за адресою орендованого приміщення.

Вищевказані обставини підтверджуються випискою з ЄДРЮОФОПтГО, витягом з реєстру платників єдиного податку, переліком здобувачів ліцензії, актом санітарно- епідеміологічного обстеження об`єкта, відомостями про стан матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання.

Відповідно до абзацу 5 п.3.2. Договору оренди позивач може здійснювати капітальний ремонт в орендованому приміщенні лише у випадку невідкладної потреби в цьому, за попереднім узгодженням з орендарем. Проте, орендоване приміщення не потребує капітального ремонту, оскільки воно повністю відповідає відповідним нормативним вимогам для здійснення господарської діяльності відповідача. Також позивач не погоджував з відповідачем питання щодо проведення капітального ремонту приміщення.

Абзацом 8 п.3.2. Договору оренди позивач зобов`язувався не вчиняти дій, які б перешкоджали користуватись нерухомим майном на умовах Договору, та не втручатись у господарську діяльність відповідача.

Перед прийняттям рішення про проведення капітального ремонту позивач знав про наявність в нього відповідних зобов`язань перед відповідачем за Договором оренди. При цьому, позивач знав, що проведення капітального ремонту в наданому відповідачу в оренду приміщенні буде потребувати припинення здійснення останнім господарської діяльності та звільнення цього приміщення.

На думку відповідача, позивач прийняв рішення про проведення капітального ремонту без врахування положень Договору оренди. Вказані дії з боку позивача спрямовані на порушення права відповідача на користування орендованим приміщенням відповідно до умов Договору оренди. В зв`язку з цим, саме позивач порушує умови Договору оренди та його дії спрямовані на те, щоб позбавити відповідача можливості використовувати орендоване приміщення.

За твердженням відповідача, вона неодноразово повідомляла позивачу про протиправність його дій та пропонувала вирішити спірні питання, що підтверджується заявами до позивача, копії яких додані до позовної заяви. Проте дані звернення позивач проігнорував, вважаючи що він має право ігнорувати умови Договору оренди.

Таким чином, при виконанні Договору оренди орендар має право на безперешкодне користування орендованим приміщенням та на захист права користування ним від порушень, в тому числі і від позивача. В зв`язку з цим, орендар має право на захист від протиправних дій з боку орендодавця, в тому числі і шляхом відмови виконувати вимоги, які суперечать умовам Договору оренди.

Договір може бути розірваний на підставі ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України лише за умови одночасного доведення: - істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору; - наявності всіх чотирьох умов передбачених ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України.

Позивач стверджує, що при укладенні Договору оренди він не міг передбачити таку істотну зміну обставин, як передачу йому функцій по утворенню ЦНАП, та що така зміна обставин зумовлена причинами які позивач не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, проте, на думку відповідача таке твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про адміністративні послуги" (в редакції станом на момент укладення Договору оренди - 20.02.2018 року), - Центри надання адміністративних послуг можуть утворюватися при виконавчому органі міської міста районного значення, селищної, сільської ради у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

З викладеного вбачається що на момент укладення Договору оренди була передбачена можливість створення ЦНАП відповідною місцевою радою. В зв`язку з цим, позивач міг передбачати необхідність створення ЦНАП в майбутньому.

Не зважаючи на це, позивач прийняв рішення про передачу в оренду приміщення та уклав Договір оренди.

Отже, внесення змін до чинного законодавства з приводу покладення обов`язку на місцеві ради створити ЦНАП не є істотною зміною обставин. Крім того, чинним законодавством не передбачено обов`язку позивача утворювати ЦНАП саме на базі будівель лікарень та оздоровчих закладів. Позивач мав і має можливість розміщувати ЦНАП в будь-якому іншому належному йому об`єкті нерухомості.

Крім того на думку відповідача, позивач не надав доказів того, що будівля поліклініки, в якому знаходиться орендоване приміщення, є єдиним приміщенням придатним для розміщення ЦНАП.

Чинним законодавством не передбачено будь-яких обмежень щодо можливості діяльності ЦНАП поруч з медичним кабінетом. Відповідно позивач не позбавлений можливості відкоригувати проектно-кошторисну документацію ЦНАП.

Це свідчить, що позивач має можливість розмістити ЦНАП або в інших будівлях, або поруч з орендованим приміщенням, що виключає дотримання ним умов турботливості та обачності, які від нього вимагалися.

З огляду на це, відсутня друга умова передбачена п.3 ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, доведення якої є необхідним для розірвання договору.

Також позивачем не надано доказів того, що користування відповідачем наданим в оренду приміщенням, якимось чином перешкоджає розміщенню та діяльності ЦНАП в будівлі поліклініки, оскільки надане в оренду приміщення є крайнім лівим приміщенням, яке знаходиться в тамбурному відсіку будівлі між двома дверними блоками, що підтверджується технічним паспортом. Таке знаходження орендованого приміщення не перешкоджає функціюванню ЦНАП та роботі адміністративного персоналу.

Як стверджує відповідач, з її боку не має жодних перешкод в розміщенні ЦНАП та його діяльності.

Крім того, подальше виконання Договору оренди не позбавляє позивача того, на що він розраховував під час його укладення, оскільки укладаючи Договір оренди позивач мав на меті отримати плату за передачу в користування орендованого приміщення. Покладення на позивача обов`язку по створенню ЦНАП жодним чином не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати орендну плату на користь позивача в тому розмірі, який передбачено Договором оренди.

Отже, відсутня третя умова передбачена п.3 ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, доведення якої є необхідним для розірвання договору, а саме, - виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність самої істотної зміни обставин та всіх умов передбачених ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, на думку відповідача, відсутні підстави для розірвання Договору оренди відповідно до вказаної норми, а тому відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір, який за своєю правовою природою є правочином.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1ст. 283ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За приписами ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1ст. 763 ЦК України).

Як встановлено судом, на підставі Договору оренди нерухомого майна від 20.02.2018 позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове користування майно, а саме: нежитлове приміщення, частину приміщення поліклініки, зазначене в плані під літерою- Б2 , загальною площею 14,05 кв.м., за адресою смт. Вапнярка, Томашпільського району, Вінницької області, вул. Незалежності, будинок №196.

Цей договір нотаріально посвідчений державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Вінницької області за реєстровим № 256.

Відповідно до ч. 1 і 4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно із ст. 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України закріплено, що свобода договору є загальною засадою цивільного законодавства.

Верховний Суду України в постанові від 28.01.2015 по справі № 6- 230цс14 надав наступний правовий висновок: «Отже принцип свободи договору відповідно до статей. 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по- друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом».

У ч. 3 та 5 ст. 203 ЦК України визначено, що для чинності правочину волевиявлення його учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями ч. 4 ст. 179 ГК України.

Статтею 598 ЦК України встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

З аналізу норм ст. 651 ЦК України та ст. 188 ГК України вбачається, що за загальним правилом, встановленим чинним як господарським, так і цивільним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони в п. 7.1. -7.4. Договору визначили, що цей Договір є укладеним з моменту його підписання, нотаріального посвідчення на строк 10 (десять років) і діє до двадцятого лютого дві тисячі двадцять восьмого року. У разі, якщо не пізніше 1 місяця до закінчення дії Договору жодна із Сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону, він вважається продовженим на тих самих умовах на строк, встановлений при укладанні Договору. Після підписання Договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди/додаткові договори та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього Договору, втрачають юридичну силу. Зміни до Договору можуть бути внесені за взаємною згодою Сторін, які оформлюються Договором про внесення змін до цього Договору. Цей Договір може бути припинений відповідно до чинного законодавства та умов Договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.611 та ст.651 Цивільного кодексу України підставою для розірвання договору в судовому порядку може бути істотне порушення договору його стороною.

Позивач у позовній заяві зазначає про наявність у відповідача заборгованості зі сплати індексації орендної плати в розмірі 2487,56 грн.

Договором оренди встановлено обов`язок сплачувати на користь позивача орендну плату в фіксованому розмірі 1606,00 грн. щоквартально до 5-го числа місяця наступного за розрахунковим (п. 2.2. Договору).

Відповідно до ч.1 ст. 782 ЦК України Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач щоквартально сплачую на користь позивача орендну плату в розмірі визначеному договором, що підтверджується банківськими квитанціями (а.с.62-68).

Крім того, відповідач зверталась до позивача зі зверненням від 1712.2021, в якому пропонувала позивачу внести відповідні зміни до Договору оренди в частині сплати орендної плати з урахуванням індексації та надати розрахунок орендної плати з урахуванням індексації за період з 4-го кварталу 2020 року для врегулювання спірних питань (а.с. 21-22).

Разом з тим матеріали справи не містять жодної додаткової угоди до договору чи угоди (договору) про внесення змін до Договору обопільно підписаної сторонами.

Крім заборгованості по індексації орендної плати як істотного порушення договору позивач зазначив, що відповідач без дозволів та погоджень Вапнятської селищної ради розмістила на будівлі поліклініки рекламну вивіску (зовнішню рекламу).

Дана обставина, на думку позивача, також є істотним порушенням договору.

Однак дана обставина оцінюється судом критично, оскільки відповідно до п.4.1. Договору оренди Орендар має право позначити своє місцезнаходження в нерухомому майні шляхом розміщення вивісок, табличок та рекламних стендів при вході та на території земельної ділянки, що прилягає до нерухомого майна, без якого-небудь додаткового узгодження й/або дозволу з боку Орендодавця.

Судом встановлено, що на зовнішній частині орендованого відповідачем приміщення над вікном біля входу розміщена вивіска "Стоматолог та номер телефону", що підтверджується фотографією (а.с. 56).

У відповідності до ч.6 ст.9 Закону України "Про рекламу", - Вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

У відповідності до ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законам. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З огляду на викладене, на думку суду відсутні передбачені ст.651 Цивільного кодексу України підстави для розірвання Договору оренди.

Крім того, позивач у позовній заяві наголошує на істотній зміні обставин які потягли за собою необхідність розірвання даного договору на підставі ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, а саме позивач не передбачав в момент укладення Договору оренди передачу йому функцій по створенню ЦНАП та зміна вказаних обставин була зумовлена причинами, які позивач не міг усунути при всій турботливості та обачності.

Так позивач зазначає, що відповідно до ст.12 Закону України «Про адміністративні послуги» Центр надання адміністративних послуг - це постійно діючий робочий орган або виконавчий орган (структурний підрозділ) органу місцевого самоврядування або місцевої державної адміністрації, що зазначені у частині другій цієї статті, в якому надаються адміністративні послуги згідно з переліком, визначеним відповідно до цього Закону.

До листопада 2020 року переваги в отриманні адміністративних послуг мали жителі міст обласного значення та районних центрів, де був законодавчий обов`язок створювати ЦНАП.

Після затвердження нового адміністративно-територіального устрою ситуація змінилася. Питання надання адміністративних послуг тепер вирішується на місцевому півні, а не наприклад на півні районному. В зв`язку з ним. потреба у функціонуванні мережі ЦНАП РДА відпала.

Адміністративні послуги є важливим елементом реформи децентралізації, адже органи місцевого самоврядування отримали додаткові повноваження щодо їх надання. Для громадян значно зручніше отримати ту чи іншу послугу у своїй громаді, ніж їхати в районний центр. 03.11.2020 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації мережі та функціонування центрів надання адміністративних послуг та удосконалення доступу до адміністративних послуг, які надаються в електронній формі» внесено зміни до ч.2 ст.12 Закону України «Про адміністративні послуги», визначено, що Центри надання адміністративних послуг утворюються: 1) Київською, Севастопольською міською, районною у місті Києві, Севастополі державною адміністрацією; 2) міською, селищною, сільською радою.

Саме цим керувалась Вапнярська селищна рада при створенні Центру надання адміністративних послуг. Дані дії спрямовані на забезпечення умов для якісного надання адміністративних послуг жителям Вапнярської громади.

При укладанні Договору оренди нерухомого майна двадцятого лютого дві тисячі вісімнадцятого року з ФОП Кондратовою Іриною Олександрівною, Вапнярська селищна рада не могла передбачити таку істотну зміну обставин, як передачу в 2020 р. функцій по утворенню ЦНАП) міській, селищній., сільській радам.

Крім того, по завершенню робіт з реконструкції буде змінено цільове призначення даної будівлі з «Будівлі лікарень та оздоровчих закладів» на «Будівлі органів державного та місцевого управління». Створення умов для якісного надання адміністративних послуг жителям громади є пріоритетним для громади.

Пунктом 8 ч.1 ст.3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що об`єктами оренди за цим Законом є: майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, державних і комунальних установ та організацій, Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних та фіскальних органів, Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, що не використовується зазначеними органами для здійснення своїх функцій.

Відповідно зміна обставин зумовлена причинами, які Вапнярська селищна рада не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

Разом з тим дані твердження позивача судом оцінюються критично з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 910/13459/19 зазначено, що зі змісту статті 652 Цивільного кодексу України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони б не уклали договір або уклали б його на інших умовах.

Аналіз статті 652 Цивільного кодексу України свідчить про те, що закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

У постанові від 08.12.2020 у справі № 910/11888/19 Верховний Суд також зазначив, що за змістом положень статті 652 Цивільного кодексу України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин в судовому порядку, як і розірвання договору з цих підстав, виходячи з принципу свободи договору, є заходами, що застосовуються за наявності підтвердження дійсної істотної зміни обставин, з яких виходили сторони, укладаючи цей правочин.

Відповідно до правового висновку викладеного в пунктах 6.24, 6.25., 6.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 910/15484/17, де зазначено, що закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.

Застосування статті 652 ЦК України є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для колісної зі сторін договору.

Істотна зміна обставин є оціночною категорією, водночас вона полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

Позивач стверджує, що при укладенні Договору оренди він не міг передбачити таку істотну зміну обставин, як передачу йому функцій по утворенню ЦНАП, та що така зміна обставин зумовлена причинами які позивач не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності.

Проте, таке твердження позивача оцінюється судом критично, оскільки відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про адміністративні послуги" (в редакції станом на момент укладення Договору оренди - 20.02.2018 року) визначає, що Центри надання адміністративних послуг можуть утворюватися при виконавчому органі міської міста районного значення, селищної, сільської ради у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

Тобто на момент укладення Договору оренди була передбачена можливість створення ЦНАП відповідною місцевою радою.

З огляду на це, на думку суду, позивач міг передбачати необхідність створення ЦНАП в майбутньому.

Не зважаючи на це, позивач прийняв рішення про передачу в оренду приміщення та уклав Договір оренди з відповідачем.

Отже, на думку суду, внесення змін до чинного законодавства з приводу покладення обов`язку на місцеві ради створити ЦНАП не є істотною зміною обставин.

Крім того, чинним законодавством не передбачено обов`язку позивача утворювати ЦНАП саме на базі будівель лікарень та оздоровчих закладів.

В матеріалах справи відсутні докази того, що будівля поліклініки, в якому знаходиться орендоване приміщення, була єдиним приміщенням придатним для розміщення ЦНАП.

Отже, відсутня друга умова передбачена п.3 ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, доведення якої є необхідним для розірвання договору.

Крім того, подальше виконання Договору оренди не позбавляє позивача того, на що він розраховував під час його укладення, оскільки укладаючи Договір оренди позивач мав на меті отримати плату за передачу в користування орендованого приміщення.

Покладення на позивача обов`язку по створенню ЦНАП жодним чином не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати орендну плату на користь позивача в тому розмірі, який передбачено Договором оренди.

Отже, відсутня третя умова передбачена п.3 ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, доведення якої є необхідним для розірвання договору, а саме, - виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст.3 ГПК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Оскільки позивач не довів порушення його прав чи законних інтересів відповідачем, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом, не довів наявність визначених законом (ч.2. ст.652 ЦК України) підстав для розірвання договору, суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог про розірвання укладеного між Вапнярською селищною радою та Суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою Кодратовою Іриною Олександрівною договору оренди нерухомого майна від 20.02.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи неведене, господарський суд дійшов висновку про безпідставність пред`явленого позову та відсутність правових підстав для задоволення позову. В позові слід відмовити повністю.

В зв`язку з відмовою в задоволені позову витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Понесені позивачем судові витрати залишити за позивачем.

3. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суди адресу електронної пошти: позивача - , відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК

Повне рішення складено 11 липня 2022 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Незалежності, 140, смт. Вапнярка, Тульчинський район, Вінницька область, 24240)

3 - відповідачу ( АДРЕСА_1)