ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"02" червня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/684/21

За позовом Приватного акціонерного товариства Технологія, м. Суми

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Котнар Хілл, с. Мужієво Берегівського району Закарпатської області

про стягнення 1 140 428 грн. 63 коп., в тому числі 1 002 256 грн. основного боргу, 65 007 грн. 48 коп. пені, 57 471 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 15 693 грн. 44 коп. трьох процентів річних (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог),

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Райніш М.І.

представники:

Позивача не з`явився

Відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Приватним акціонерним товариством Технологія, м. Суми заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Котнар Хілл, с. Мужієво Берегівського району Закарпатської області про стягнення 1 065 542 грн. 13 коп., в тому числі 952 253 грн. основного боргу, 62 418 грн. 44 коп. пені, 37 614 грн. 11 коп. трьох процентів річних та 13 256 грн. 58 коп. відсотків за користування грошовими коштами.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2021 року відкрито провадження у справі № 907/684/21 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.11.2021 року. Явку уповноважених представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою. Встановлено відповідачу строк на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачу, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів з дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачу строк для надання суду та відповідачу відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів з дня одержання копії відзиву.

Ухвалами суду від 23.11.2021 року, 08.12.2021 року та 25.01.2022 року підготовчі засідання відкладалися з підстав, наведених в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 08.12.2021 року задоволено заяву позивача № 226/1 від 29.11.2021 року (вх. № 02.3.1-02/8721/21 від 30.11.2021 року) про збільшення розміру позовних вимог, якою останній просить стягнути з відповідача 1 140 428 грн. 63 коп., в тому числі 1 002 256 грн. основного боргу, 65 007 грн. 48 коп. пені, 57 471 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 15 693 грн. 44 коп. трьох процентів річних.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.02.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді, закрито підготовче провадження у справі № 907/684/21 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 16.03.2022 року. Явка уповноважених представників учасників процесу судом визнана на власний розсуд.

Ухвалою суду від 16.03.2022 року судове засідання відкладено на 02.06.2022 року.

Позивачем через підсистему Електронний суд подано клопотання б/н від 02.06.2022 року (вх. № 02.3.1-02/2758/22 від 02.06.2022 року) про розгляд даної справи за відсутності його уповноваженого представника.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. Разом з тим, представник відповідача на електронну адресу суду надіслала клопотання № 03/05 від 30.05.2022 року (вх. № 02.3.1-02/2711/22 від 31.05.2022 року), яким просить суд відкласти розгляд справи на 30 днів з метою надання їй часу для вивчення обставин і матеріалів справи. В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача зазначає, що з огляду на відсутність головного бухгалтера та нещодавню заміну юриста, ТОВ Котнар Хілл не мало можливості підготувати аргументовані заперечення проти позову та скористатись своїм правом на участь у судовому процесі. Крім того, зазначає про неможливість приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. При цьому, представник відповідача до клопотання про відкладення розгляду справи жодних документальних доказів у підтвердження викладених у ньому обставин суду не надала.

Проаналізувавши мотиви, наведені представником відповідача у вищезазначеному клопотанні, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.

Приписами ст. 216 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

У даному контексті суд зазначає, що сторони мають не тільки процесуальні права, але й процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частина 4 вказаної статті регламентує, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Зловживання правом має місце, коли під видимою формальною реалізацією прав учасника провадження, що визначені ст. 43 ГПК України, такий учасник провадження має намір затягувати судовий процес.

Разом з тим, згідно зі статтею 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд звертає увагу на те, що представником відповідача не обґрунтовано об`єктивної неможливості розгляду даної справи без участі відповідача або його представника. Посилання на необхідність підготовки аргументованих заперечень проти позову судом до уваги не приймаються, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач упродовж підготовчого провадження у справі правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотання щодо поновлення строків на подання такого суду не подавав. Крім того, судом неодноразово відкладалися підготовчі засідання за клопотанням відповідача.

Таким чином, представником відповідача не наведено обставин, які є перешкодою для подальшого розгляду справи без його участі, та могли би бути підставою для відкладення розгляду справи.

Крім того, представник відповідача не зазначив об`єктивної неможливості проведення судового засідання, яке призначене на 02.06.2022 року, без участі відповідача або його представника.

При цьому, представник відповідача до клопотання про відкладення розгляду справи долучила трудовий контракт № 5-юрст від 27.05.2022 року, з преамубли якого вбачається, що такий укладений між ТзОВ Котнар Хілл та ОСОБА_1 , а підписаний працівником Ганною Балаєва.

У даному контексті суд також звертає увагу на те, що у відповідності до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, 15.03.2022 року Верховна Рада України затвердила проект Закону України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14.03.2022 року № 7168, відповідно до якого воєнний стан в Україні продовжено із 26.03.2022 року строком на 30 діб до 25.04.2022 року. 22.05.2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні № 2263-ІХ від 22.05.2022 року, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб.

Згідно зі ст. 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану, правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

З аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства випливає, що запровадження на території держави режиму воєнного стану не має прямого впливу на процес здійснення судочинства (за винятком випадку неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій ведуться активні бойові дії).

Суд звертає увагу, що відповідачем у межах даного спору є юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю Котнар Хілл, територіально розташована в Закарпатській області, де наразі не ведуться бойові дії, а відтак, відсутні підстави для нездійснення правосуддя судами, в тому числі і Господарським судом Закарпатської області.

Водночас, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ухвалою суду від 16.03.2022 року явка учасників справи в судове засідання 02.06.2022 року судом була визнана на власний розсуд, відтак, виходячи із засад змагальності та диспозитивності у господарському судочинстві, передбачених статтями 13, 14 ГПК України, учасники справи на власний розсуд скористалися наданим їм частиною 1 статті 42 ГПК України процесуальним правом на участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті.

Згідно з приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані покликанням на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором переведення боргу № 511 від 26.06.2020 року в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого на підставі Договору поставки № 1 від 03.01.2012 року товару, внаслідок чого у ТзОВ Котнар Хілл виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 1 002 256 грн. Крім того, у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, останньому нараховано пеню в сумі 65 007 грн. 48 коп., інфляційні втрати в розмірі 57 471 грн. 71 коп. та три проценти річних у сумі 15 693 грн. 44 коп.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу, зазначену у витязі з ЄДРЮОФОПтаГФ; повідомлення про вручення ухвал суду містяться у матеріалах справи), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення із приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Приватним акціонерним товариством Технологія (постачальником, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Котнар М (покупцем) було укладено Договір поставки № 1 від 03.01.2012 року (далі Договір), за умовами якого постачальник передає у власність покупця оболонки декоративні для оформлення пляшок (далі товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах даного Договору.

Ціна товару включає в себе ПДВ, вартість тари (упаковки) і витрати постачальника на поставку товару у відповідності з умовами поставки. Ціна товару узгоджується сторонами у протоколах, що є невід`ємною частиною даного Договору, і зазначається у видаткових накладних постачальника. Загальну суму даного Договору становить сумарна вартість товару, поставленого постачальником покупцю, за всіма погодженими сторонами заявками (видатковими накладними) протягом строку дії Договору (п. п. 3.1., 3.3. Договору).

За змістом п. 9.5. Договору, даний Договір набирає чинності із дня його підписання та діє до 31.12.2013 року, але в будь-якому випадку до завершення взаєморозрахунків між сторонами.

В подальшому, сторонами було досягнуто домовленостей щодо пролонгації Договору поставки № 1 від 03.01.2012 року шляхом укладення Додаткових угод б/н від 25.12.2013 року, б/н від 22.12.2015 року, б/н від 26.12.2017 року (якою продовжено строк дії Договору до 31.12.2019 року) та б/н від 05.08.2019 року (якою продовжено строк дії Договору до 31.12.2021 року).

На виконання умов Договору поставки № 1 від 03.01.2012 року Приватним акціонерним товариством Технологія поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю Котнар М товар на загальну суму 1 487 256 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та довіреностями на отримання товару.

26.06.2020 року між Приватним акціонерним товариством Технологія (кредитором, позивачем у справі), Товариством з обмеженою відповідальністю Котнар М (первісним боржником) та Товариством з обмеженою відповідальністю Котнар Хілл (новим боржником, відповідачем у справі) було укладено Договір переведення боргу № 511 (далі Договір), за умовами якого первісний боржник передає, а новий боржник приймає боргові зобов`язання первісного боржника перед кредитором з оплати товару, поставленого кредитором первісному боржнику, що виникли за Договором поставки № 1, укладеним між кредитором і первісним боржником 03.01.2012 року (далі Основний договір), в розмірі 1 487 256 грн., а первісний боржник зобов`язаний сплатити за це новому боржнику грошові кошти в сумі 1 487 256 грн.

Наявність боргу підтверджується: - Договором поставки № 1 від 03.01.2012 року; - актом звірки взаємних розрахунків станом на 24.07.2020 року між кредитором і первісним боржником; - видатковою накладною № прРН-0006865 від 21.10.2019 року, товарно-транспортною накладною № 6865 від 21.10.2019 року; - видатковою накладною № прРН-0007435 від 07.11.2019 року, товарно-транспортною накладною № 7435 від 07.11.2019 року; - видатковою накладною № прРН-0007749 від 19.11.2019 року, товарно-транспортною накладною № 7749 від 19.11.2019 року; - видатковою накладною № прРН-0008205 від 29.11.2019 року, товарно-транспортною накладною № 8205 від 29.11.2019 року; - видатковою накладною № прРН-0008836 від 24.12.2019 року, товарно-транспортною накладною № 8836 від 24.12.2019 року; - видатковою накладною № прРН-0000007 від 02.01.2020 року, товарно-транспортною накладною № 7 від 02.01.2020 року; - видатковою накладною № прРН-0002020 від 06.04.2020 року, товарно-транспортною накладною № 2020 від 06.04.2020 року (п. 1.1. Договору).

Підпунктом 2.3.1. пункту 2.3. Договору встановлено, що новий боржник зобов`язаний прийняти на себе виконання обсягу грошових зобов`язань, які існують у первісного боржника за Основним договором, укладеним між кредитором та первісним боржником. Сума грошового зобов`язання (грошового боргу), яка визнана первісним боржником і передається за цим Договором новому боржнику, складає 1 487 256 грн. Зазначена сума боргу підтверджується документами, які підтверджують дійсність вимог кредитора по виконанню зобов`язань за Основним договором, переліченими в пункті 1.1. цього Договору. Новий боржник, підписуючи зі свого боку цей Договір, визнає зазначену в даному пункті суму зобов`язань, і засвідчує, що йому були передані всі документи, які підтверджують дійсність вимог кредитора по виконанню зобов`язань за Основним договором.

Новий боржник зобов`язується виконати грошове зобов`язання первісного боржника перед кредитором шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора, вказаний в даному Договорі в наступному порядку: - 485 000 грн. в строк до 31.10.2020 року; - 700 000 грн. в строк до 30.12.2020 року; - 302 256 грн. в строк до 28.02.2021 року. Грошові зобов`язання визнаються виконаними з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора (підпункт 2.3.3. пункту 2.3. Договору).

За змістом підпункту 2.5.1. пункту 2.5. Договору, кредитор має право вимагати від нового боржника своєчасного і повного виконання прийнятих на себе боргових зобов`язань відповідно до цього Договору.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що у разі несвоєчасного виконання новим боржником своїх обов`язків за цим Договором, останній самостійно несе відповідальність за виплату пені, неустойок та інших штрафних санкцій, передбачених Основним договором.

Відповідно до пункту 3.3. Договору сторони домовились, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, винна сторона несе відповідальність у вигляді нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення платежу від суми несплаченого платежу.

За приписами п. 7.1. Договору, Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Як зазначено судом попередньо, на підставі п. 2.3.3. Договору переведення боргу № 511 від 26.06.2020 року відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити позивачу заборгованість первісного боржника згідно з графіком здійснення платежів у чітко визначених розмірах, зокрема: 700 000 грн. у строк до 30.12.2020 року 302 256 грн. у строк до 28.02.2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, станом на момент розгляду даного спору судом ТзОВ Котнар Хілл взяті на себе грошові зобов`язання не виконало, у зв`язку з чим його заборгованість перед позивачем становить 1 002 256 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором переведення боргу № 511 від 26.06.2020 року в частині повної та своєчасної оплати стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 002 256 коп. у примусовому порядку. Крім того, за прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань позивачем нараховано 65 007 грн. 48 коп. пеню, 57 471 грн. 71 коп. інфляційні нарахування та 15 693 грн. 44 коп. три проценти річних.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання ідповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново господарськими визнаються цивільно правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд із цим, на підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 521 Цивільного кодексу України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, якою передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з вимогами ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу припису цієї статті правомірність правочину презюмується.

Як вбачається із матеріалів справи, Договір переведення боргу № 511 від 26.06.2020 року підписаний та скріплений печатками уповноважених осіб первісного та нового боржників, а також кредитора, у встановленому порядку не визнаний недійсним та не розірваний. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що, уклавши тристоронній договір про переведення боргу та погодившись із його умовами, відповідач визнав факт переходу до нього прав та обов`язків покупця за Договором поставки № 1 від 03.01.2012 року, зокрема, в частині обов`язку по сплаті боргу за поставлений позивачем товар.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем, як новим боржником, взятих на себе зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати заборгованості за поставлений за Договором № 1 від 03.01.2012 року товар, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 1 002 256 грн.

При цьому, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів щодо повної оплати суми заборгованості за Договором переведення боргу № 511 від 26.06.2020 року у встановлені у підпункті 2.3.3. пункту 2.3. Договору строки.

Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 1 002 256 грн. основного боргу є законними, документально доведеними та обґрунтованими, а відтак, підлягають задоволенню.

На підставі п. 3.3. Договору переведення боргу № 511 від 26.06.2020 року позивач просить стягнути з відповідача суму 65 007 грн. 48 коп. пені.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 230 232 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, винна сторона несе відповідальність у вигляді нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення платежу від суми несплаченого платежу.

Позивачем за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання нарахована пеня в розмірі 65 007 грн. 48 коп.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми пені, суд зазначає, що пеня в розмірі 65 007 грн. 48 коп. нарахована правомірно (розгорнутий розрахунок пені міститься в матеріалах справи) та підлягає стягненню з відповідача повністю.

Крім того, за прострочення оплати вартості поставленого товару позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача суму 57 471 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 15 693 грн. 44 коп. трьох процентів річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Нарахування інфляційних втрат у відповідності до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши перевірку нарахування позивачем трьох процентів річних за заявлені боргові періоди, судом встановлено, що сума 15 693 грн. 44 коп. трьох процентів річних обрахована вірно та підлягає стягненню з відповідача повністю.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми 57 471 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань за заявлений позивачем борговий період, суд встановив, що стягненню з відповідача підлягає сума 57 461 грн. 37 коп. В задоволенні решти заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань слід відмовити, оскільки позивачем невірно обчислено сукупний індекс інфляції.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 002 256 грн. основного боргу, 65 007 грн. 48 коп. пені, 57 461 грн. 37 коп. інфляційних нарахувань та 15 693 грн. 44 коп. трьох процентів річних є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позов підлягає задоволенню частково. В решті позовних вимог належить відмовити.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 17 106 грн. 27 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 130, 191, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Котнар Хілл, вул. Ракоці Ференца II, будинок 274/А, с. Мужієво, Берегівський район, Закарпатська область, 90260 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 43148896) на користь Приватного акціонерного товариства Технологія, просп. Курський, будинок 147-А, м. Суми, 40031 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 14022407) 1 140 418 (Один мільйон сто сорок тисяч чотириста вісімнадцять гривень) грн. 29 коп., в тому числі 1 002 256 (Один мільйон дві тисячі двісті п`ятдесят шість гривень) грн. основного боргу, 65 007 (Шістдесят п`ять тисяч сім гривень) грн. 48 коп. пені, 57 461 (П`ятдесят сім тисяч чотириста шістдесят одну гривню) грн. 37 коп. інфляційних нарахувань та 15 693 (П`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто три гривні) грн. 44 коп. трьох процентів річних, а також суму 17 106 (Сімнадцять тисяч сто шість гривень) грн. 27 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 08.07.2022 року.

Суддя Пригара Л.І.