ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2022 р. Справа№ 910/17707/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Ковальського Г.В. за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН ЛОГІСТИК"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 (повний текст складено 13.01.2022)

у справі №910/17707/21 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХІДНА НАФТОГАЗОВА КОМПАНІЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН ЛОГІСТИК"

про стягнення 430 468, 80 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАХІДНА НАФТОГАЗОВА КОМПАНІЯ" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН ЛОГІСТИК" (далі - відповідач), у якому просило суд стягнути з відповідача 430 468,80 грн неоплаченої вартості товару, поставленої згідно Договору поставки нафтопродуктів №ЗН-МО-2961 від 30.04.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 січня 2022 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН ЛОГІСТИК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХІДНА НАФТОГАЗОВА КОМПАНІЯ" - 430 468, 80 грн заборгованості та 6 457,03грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАН ЛОГІСТИК" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки необхідною умовою для отримання оплати було виконання позивачем зобов`язання з надання відповідачу рахунків на оплату товару, а також надання паспортів якості товару, чого позивачем не було виконано і дане прострочення є підставою для відмови виконання відповідачем зобов`язань з оплати; дана справа не є малозначною і позивач просив розглядати справу за правилами загального позовного провадження із викликом сторін, однак суд необґрунтовано розглянув її у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін; позивач не зазначив у позовній заяві електронну адресу відповідача, тому вона підлягала залишенню без руху.

Відповідач був повідомлений про дату та час розгляду справи в порядку, визначеному статтями 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) шляхом направлення ухвали суду на повідомлену відповідачем адресу електронної пошти, однак представника у судове засідання не направив, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАХІДНА НАФТОГАЗОВА КОМПАНІЯ", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАН ЛОГІСТИК", як покупцем, був укладений договір поставки нафтопродуктів №ЗН-МО-2961 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар (нафтопродукти) у відповідності до умов Договору та додаткових угод до нього (п. 1.1 Договору).

У пункті 2.1.1 Договору визначено обов`язок постачальника на підставі наданих покупцем заявок та додаткових угод до Договору передати у власність покупця товар відповідно до умов Договору з оформленням видаткових накладних та інших документів.

Відвантаження товару здійснюється на підставі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди (п. 4.1 Договору).

За змістом пунктів 4.2, 4.3 Договору товар поставляється покупцю партіями, в кількості та по ціні, що визначаються додатковими угодами на умовах: FCA франко-перевізник на складі постачальника; CPT-фрахт/перевезення оплачені до місця названого покупцем; EXW-франко-завод на складі названому постачальником. Конкретна умова поставки визначається в додаткових угодах. При тлумаченні умов поставки по Договору застосовуються "Інкотермс" в редакції 2000 року.

Згідно п. 4.9 Договору датою поставки товару вважається:

- при базисі поставки EXW - дата, вказана в актах приймання-передачі товару;

- при базисах поставки FCA, CPT - дата виписки товарно-транспортних накладних.

Крім того, 30 квітня 2021 року сторонами було підписано додаткову угоду про врегулювання відносин електронного документообігу до Договору, відповідно до п. 2.2 якої сторони домовилися про те, що починаючи з 30.04.2021, документи, передбачені п. 1.3 даної додаткової угоди, що укладаються та/або складаються на виконання Договору або у зв`язку із ним, будуть укладатися в формі електронних документів з використанням програмних засобів, зазначених в п.п. 1.2.1-1.2.5.

У пункті 1.3 додаткової угоди сторони домовились, що на виконання умов цієї додаткової угоди при виконані Договору або у зв`язку із ним будуть застосовуватися наступні види електронних документів: заявка покупця на відвантаження товару; додаткова угода до договору поставки нафтопродуктів на поставку партії нафтопродуктів; рахунок на оплату; видаткова накладна; акт коригування ціни товару до видаткової накладної; акт приймання-передачі).

Е-документи вважаються підписаними і набирають чинності з моменту підписання з використанням КЕП стороною одерржувачем Е-документа, отриманого від сторони-відправника з накладним нею КЕП. (п. 2.6 додаткової угоди).

Згідно п. 2.7 додаткової угоди, видаткова накладна, акт коригування ціна товари до видаткової накладної, акт приймання-передачі у формі Е-документу вважаються підписаними і є чинним також у випадку, коли такий документ був підписаний КЕП стороною-відправником та надісланий стороні-одержувачу, і при цьому сторона-одержувач протягом 5 робочих днів з дня отримання такого документа його не підписала КЕП та не надіслала стороні-відправнику мотивованої відмови від його підписання.

На виконання умов Договору позивач у період червня-липня 2021 року поставив відповідачу нафтопродукти (паливо дизельне) на загальну суму 2090317,20 грн, який відповідач отримав, що підтверджується видатковими накладними: від 04.06.2021 на суму 281 952,00 грн, від 14.04.2021 на суму 503 100,00 грн, від 29.06.2021 на суму 214 796,40 грн, від 09.07.2021 на суму 428 328,00 грн, від 15.07.2021 на суму 444 614,40 грн, від 19.07.2021 на суму 217526,40 грн.

Кожна з видаткових накладних підписана електронними підписами керівників обох сторін у відповідності до умов додаткової угоди без будь-яких зауважень щодо кількості, якості та комплектності поставленого товару.

Також, відповідно до п.5.2 Договору позивачем були виставлені рахунки на оплату: №1916 від 04.06.2021 на суму 281 952,00 грн, №2912 від 14.04.2021 на суму 503 100,00 грн, №3227 від 29.06.2021 на суму 214 796,40 грн, №3542 від 09.07.2021 на суму 428 328,00 грн, №3718 від 15.07.2021 на суму 444 614,40 грн, №3823 від 19.07.2021 на суму 217 526,40 грн.

Рахунки на оплату підписані електронним підписом директора позивача містить відмітку "Документ доставлено контрагенту".

Однак, в порушення умов договору відповідач отриманий товар оплатив не в повному обсязі, в загальній сумі 1 659 848,40 грн, що підтверджується довідкою АТ "Альфа-Банк" від 27.10.2021 №93241-28.1, з якої вбачається, що відповідач у період з 18.00.2021 по 22.10.2021 здійснював часткові платежі по кожному з вищенаведених рахунків, із зазначенням їх дати і номеру.

18 жовтня 2021 року позивач направив відповідачу вимогу про оплату повної вартості товару, у якій вказав, що заборгованість станом на 13.10.2021 становить 440 468,80 грн та вимагав невідкладно сплатити заборгованість. Вимога отримана відповідачем 19.10.2021, що підтверджується поштовим задоволенням про вручення, однак сплачено лише 10 000,00 грн 22.10.2021, що підтверджується вищевказаною довідкою банку.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 430 468,80 грн боргу з оплати за поставлені нафтопродукти.

За наслідком розгляду даного спору, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, на порушення яких посилається відповідач у апеляційній скарзі, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Частиною 3 статті 12 ГПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно ч.5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частинами 1, 2 ст. 247 ГПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Предметом розгляду даної справи є вимоги про стягнення 430 468,00 грн, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн) та не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 135 000,00 грн).

Позивач у позовній заяві просив суд призначити розгляд справи за правилами загального позовного провадження із викликом сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 08 листопада 2021 року було вирішено відкрити провадження у справі, відмовити у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відхиляючи клопотання позивача, суд першої інстанції виходив із малозначності справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України та характеру спірних правовідносин.

Однак при цьому суд першої інстанції залишив поза увагою приписи частини 5 статті 252 ГПК України, якою визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач, що підтверджується матеріалами справи, у позові просив розглядати справу не лише за правилами загального провадження, а й з викликом сторін.

Згідно ч. 6 ст. 252 ГПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Проте у даній справі відсутня перша умова, оскільки предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже, справа підлягала розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Також зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем не було зазначено офіційну електронну адресу відповідача, що не відповідає положенням ст. 162 ГПК України та, відповідно до ст.174 ГПК України, мало б наслідком залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, тому, у відповідності до частини 3 статті 277 ГПК України рішення Господарського суду міста Києва підлягає скасуванню.

Щодо розгляду спору по суті позовних вимог, то апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі поставки нафтопродуктів №ЗН-МО-2961 від 30.04.2021, який за правовою природою є договором поставки.

Предметом розгляду даного спору є матеріально-правова вимога про стягнення вартості поставленого, але не оплаченого у повному обсязі товару.

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Умовами п.1.2 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування та кількість товару, умови поставки на кожну окрему партію товару визначаються відповідними додатковими угодами до цього договору, узгодженими сторонами, які після їх підписання є невід`ємними частинами цього Договору.

Позивач вказує, що додаткові угоди щодо поставки окремих партій товару не були укладені, оскільки відповідач не підписав їх в системі електронного документообігу, однак товар передавався на підставі видаткових накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Наявними у матеріалах справи видатковими накладними, які підписані повноважними представниками обох сторін електронним підписом в порядку, визначеному додатковою угодою про врегулювання відносин електронного документообігу до Договору, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару загальною вартістю 2 090 317,20 грн, і відповідач цей факт не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 664 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 2.1.2 Договору визначено, що постачальник зобов`язується за вимогою покупця надати копії Сертифікатів відповідності або копії Свідоцтва на визнання.

Згідно пункту 3.1 Договору визначено, що якість товару, що поставляється, повинна відповідати технічним умовами або державним стандартам, що діють в Україні та підтверджується паспортом якості.

Таким чином, умовами Договору передбачена передача сертифіката (свідоцтва) лише за вимогою покупця та не визначено обов`язку передачі паспорту якості і відповідач не надав доказів звернення до позивача з вимогою надати відповідні сертифікати.

Згідно п.5.4.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155 встановлено, що з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об`єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об`єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N1-ТТН (нафтопродукт), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт.

Отже, при прийнятті нафтопродуктів відповідач мав перевірити їх відповідність паспорту якості, однак вказаною інструкцією не встановлено обов`язку передавати паспорт якості покупцю і відповідач не надав доказів наявності будь-яких претензій щодо якості поставленого товару.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.1 Договору покупець здійснює 100% попередню оплати за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою.

Покупець здійснює оплату товару на підставі виставленого постачальником рахунку протягом поточного банківського дня, тобто дня виставлення рахунку, що відповідає даті рахунку, або відповідно до умов, передбачених в додаткових угодах до Договору (п. 5.2 Договору).

Матеріалами справи підтверджується, що сторони відступили від умов договору щодо 100% попередньої оплати, отже, в силу приписів ст. 692 ЦК України, відповідач зобов`язаний був оплатити товар після його прийняття, однак отриманий товар оплатив частково, в сумі 1 659 848,40 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 430 468,80 грн, розмір та наявність якого відповідач не спростував.

Доводи відповідача про те, що він не отримував рахунки на оплату, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, оскільки на рахунках містяться відмітка про їх доставку відповідачу через систему електронного документообігу, а згідно довідки банку відповідач в якості підстави платежів посилався на дати і номери рахунків.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору за подання позовної заяви, а витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта), на підставі ч.9 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН ЛОГІСТИК" задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13 січня 2022 року.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН ЛОГІСТИК" (03040, м. Київ, вул. Деміївська, буд. 43; ідентифікаційний код 36958491) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХІДНА НАФТОГАЗОВА КОМПАНІЯ" (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 15, оф. 52; ідентифікаційний код 33064160) 430 468, 80 грн (чотириста тридцять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень 80 коп) заборгованості та 6 457, 03 грн (шість тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень 03 коп) судового збору. 5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.07.2022.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук