РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.07.2022Справа № 910/3447/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Інфо»

про стягнення 21 197, 49 грн.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 5» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Інфо» про стягнення 21 197, 49 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на порушення відповідачем свого обов`язку зі сплати за отримані послуги з утримання будинку за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13-А.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2022 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

22.06.2022 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заву, в якому відповідач просив в задоволені позову відмовити.

04.07.2022 від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

Відповідач є власником квартири за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 13-А кв. № 40, загальна площа якої складає 256 м2, що підтверджується інформаційною довідкою отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.11.2021 № 286221107.

Житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує будинок за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 13-А, є позивач.

Між позивачем та відповідачем, який є власником квартири за вказаною адресою не було укладено договорів на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до абз. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Позивач на підставі Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.04.2017 № 386 «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим», яким визначено тарифи на послуги з утримання вказаного вище будинку, здійснив розрахунок заборгованості відповідача за надані послуги з утримання будинку у розмірі 17 174, 80 грн за період з 01.12.2020 по 01.11.2021.

У зв`язку з добровільною несплатою відповідачем позивачу вказаної суми заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення основної заборгованості у розмірі 17 174, 80 грн за період з 01.12.2020 по 01.11.2021 та нараховану на вказану заборгованість пеню у розмірі 2697, 49 грн., 3 % річних у розмірі 286, 62 грн та інфляційних втрат у розмірі 1038, 57 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Із змісту ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що до житлово-комунальних послуги з управління багатоквартирним будинком зокрема входить забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку (зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території), обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку, інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 ГПК України).

Згідно із ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

В суду відсутні будь-які сумніви у добросовісному здійсненні як позивачем так і відповідачем їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Позивач в обґрунтування своїх доводів викладених у позовній заяві посилається на докази, що долучені лише до позовної заяви, а саме: Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.11.2021 № 286221107; Договори: від 26.10.2007 № 75/8-пр, від 01.01.2018 № Р5/18/ТО, від 03.01.2008 № 317-Ж, які укладені між позивачем та третіми особа на обслуговування будинку; Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.04.2017 № 386 «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим».

У позовній заяві позивач вказує, що розрахунок заборгованості за надані послуги у розмірі 17 174, 80 грн за період з 01.12.2020 по 01.11.2021 здійснено за тарифами на послуги з утримання житлового будинку затвердженими Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.04.2017 № 386 «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до повноважень органів місцевого самоврядування зокрема належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Як вже зазначалось позивач у позовній заяві вказує, що розрахунок заборгованості за надані послуги у розмірі 17 174, 80 грн за період з 01.12.2020 по 01.11.2021 здійснено за тарифами на послуги з утримання житлового будинку затвердженими Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.04.2017 № 386, яке втратило чинність згідно з Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» від 14.11.2019 № 1977 зареєстровано в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 26.11.2019 за № 249/2426.

Будь-яких інших доказів на підтвердження доводів позивача, зокрема щодо здійснення вірного розрахунку за надані позивачем відповідачу послуги у відповідності до вимог закону матеріали справи не містять, як і не містять належних доказів надання позивачем відповідачу відповідних послуг.

Відповідно до п. 81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Господарський суд, враховуючи викладене, вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача основної суми заборгованості у розмірі 17 174, 80 грн необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, господарський суд також відмовляє в задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вони є похідними від вимоги про стягнення основної суми заборгованості в задоволенні якої судом відмовлено.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у відповідності до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва