ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1184/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання Земляк А.В.,

за участю представників:

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Вакаренко І.В.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" участі не брали,

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2021, прийняте суддею Петровим В.С., м. Одеса, повний текст складено 01.10.2021,

у справі №916/1184/21

за позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой"

про стягнення 4 469 659,55 грн, розірвання договору та виселення

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 р. Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой", в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати в сумі 4411000,14 грн та пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 58659,41 грн, розірвати укладений між сторонами договір оренди №001/57 від 23.12.2019 та виселити відповідача із нежитлових будівель загальною площею 1675,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8А, на користь позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором оренди нежитлових приміщень №001/57 від 20.04.2017, який в подальшому 23.12.2019 було переукладено на новий строк та нотаріально посвідчено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.05.2021 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №916/1184/21.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.09.2021 у справі №916/1184/21 (суддя Петров В.С.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованість з орендної плати за договором оренди нежилих приміщень №001/57 від 20.04.2017 в сумі 2795085,51 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 41926,28 грн; у задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Судове рішення в частині задоволення позову мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором оренди нежитлових приміщень №001/57 від 20.04.2017 у зв`язку з систематичним невнесенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" орендної плати за цим договором. Відмовляючи у задоволенні решти позову, місцевий господарський суд послався на те, що фактично приміщення загальною площею 1675,9 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8А, не було передано на виконання договору оренди нежитлових приміщень №001/57 від 23.12.2019 від орендодавця орендарю, у зв`язку з чим відсутні підстави для сплати останнім орендних платежів за вказаним договором, що, в свою чергу, виключає можливість розірвання цього договору та виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой".

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2021 у справі №916/1184/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що, з огляду на предмет позову, обставини виконання або невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" укладеного між сторонами договору оренди нежитлових приміщень №001/57 від 20.04.2017 не входять до предмета дослідження у даній справі, між тим, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості за вказаним договором, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Водночас апелянт стверджує про те, що місцевим господарським судом стягнуто заборгованість з орендної плати за період часу, який виходить за межі строку позовної давності, про що, за твердженням скаржника, представник останнього зауважував під час розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу №01-13/4019 від 01.11.2021 (вх.№3974/21/Д1 від 04.11.2021) Департамент комунальної власності Одеської міської ради, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення. Зокрема, позивач зазначає про те, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість у загальній сумі 4469659,55 грн, яка складається з заборгованості як за договором оренди нежитлових приміщень №001/57 від 23.12.2019, так і за договором оренди нежитлових приміщень №001/57 від 20.04.2017, що вбачається зі змісту позовної заяви та розрахунку позовних вимог. При цьому позивач зауважує на тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" не заявляло у суді першої інстанції про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості.

Крім того, Департамент комунальної власності Одеської міської ради також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2021 у справі №916/1184/21 в частині відмови у стягненні пені та 1674574,04 грн заборгованості з орендної плати, розірванні договору і виселенні та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в сумі 4411000,14 грн та пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 58659,41 грн, розірвати договір оренди №001/57 від 23.12.2019, укладений між сторонами, та виселити відповідача із нежитлових будівель загальною площею 1675,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8А, на користь позивача.

У даній апеляційній скарзі позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що договір оренди нежитлових приміщень №001/57 від 23.12.2019 фактично виступає новою редакцією раніше укладеного між сторонами договору оренди нежитлових приміщень №001/57 від 20.04.2017, у зв`язку з чим потреба у підписанні нового акту приймання-передачі об`єкта оренди була відсутня, оскільки орендовані приміщення вже були передані у строкове користування Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" за вищенаведеним договором 2017 року. Крім того, Департамент комунальної власності Одеської міської ради наголошує на тому, що з моменту виникнення між сторонами орендних відносин щодо приміщення загальною площею 1675,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8А, відповідачем взагалі не сплачувалась орендна плата, що є істотним порушенням договору оренди та, відповідно, свідчить про наявність правових підстав для стягнення з останнього відповідної заборгованості з урахуванням штрафних санкцій (пені), розірвання вказаного договору та виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой".

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Мишкіної М.А., суддів: Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В. від 25.10.2021 за вказаними апеляційними скаргами відкрито апеляційне провадження, об`єднано останні в одне провадження для сумісного розгляду та призначено справу №916/1184/21 до розгляду на 23.11.2021 о 10:00 год.

У судовому засіданні 23.11.2021 було оголошено перерву до 14:00 год 07.12.2021, а у судовому засіданні 07.12.2021 до 11:30 год 17.12.2021. В подальшому протокольною ухвалою суду від 17.12.2021 відкладено розгляд справи №916/1184/21 на 11:00 год 26.01.2022.

Між тим, у зв`язку з надходженням до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний забудовник" на рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2021 у справі №916/1184/21, з огляду на перебування суддів Мишкіної М.А., Аленіна О.Ю. та Лавриненко Л.В. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду №4 від 10.01.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1184/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі №916/1184/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2022 у визначеному складі суддів прийнято справу №916/1184/21 до свого провадження та призначено останню до розгляду на 16.02.2022 о 10:00.

Однак, враховуючи тимчасову непрацездатністю судді Поліщук Л.В., судове засідання у справі №916/1184/21, призначене на 16.02.2022, не відбулось, про що складено відповідну довідку.

В подальшому, з огляду на звільнення судді Будішевської Л.О. у відставку з 17.02.2022, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1184/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду для апеляційного розгляду справи №916/1184/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 у визначеному складі суддів прийнято справу №916/1184/21 до свого провадження та, з огляду на введення в Україні воєнного стану внаслідок військової агресії Російської Федерації, вирішено про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2021 у справі №916/1184/21 повідомити додатково.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2022 призначено справу №916/1184/21 до розгляду на 22.06.2022 о 12:00; попереджено учасників справи про те, що явка представників останніх у судовому засіданні 22.06.2022 обов`язковою не визнається, а також запропоновано їм надати до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд справи без їх участі або заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

20.06.2022 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" б/н та б/д (вх.№3974/21/Д4 від 20.06.2022), в якому останнє, посилаючись на проведення планових медичних досліджень стану здоров`я його представника, просило відкласти судове засідання у справі №916/1184/21, призначене на 22.06.2022.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" б/н та б/д (вх.№3974/21/Д4 від 20.06.2022) та відкладення розгляду справи №916/1184/21 на 11.07.2022 об 11:00, про що у вищезазначеному судовому засіданні було постановлено протокольну ухвалу.

У судовому засіданні 11.07.2022 представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради власну апеляційну скаргу підтримав, проти задоволення апеляційної скарги відповідача висловив заперечення; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.ІI а.с.75-77).

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності належить об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А, та в цілому складається з будівель літ. "А", "Б", "В", "И", "Е" загальною площею 1675,9 кв.м, основною площею 796,1 кв.м, відображених у технічному паспорті від 15.10.2008, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нежитлові будівлі серії САС №197750 від 24.10.2008, виданим Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

03.03.2009 Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради було проведено державну реєстрацію права комунальної власності нежитлові будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А (реєстраційний номер 26613571), про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22046814 від 03.03.2009. Підставою виникнення права власності у вказаному витязі значиться вищенаведене свідоцтво про право власності серії САС №197750 від 24.10.2008, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

20.04.2017 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради ("Орендодавець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" ("Орендар") укладено договір оренди нежилих приміщень №001/57 (далі договір №001/57 від 20.04.2017), за умовами пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А ("об`єкт оренди"). Характеристика об`єкта оренди наводиться у технічному паспорті, який виданий Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" Виконавчого комітету Одеської міської ради 15.10.2008. Ринкова вартість об`єкту оренди становить 8120580 грн (без урахування податку на додану вартість). Звіт про незалежну оцінку вартості об`єкта оренди складений Приватним підприємством "Дельта Консалтінг", сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №16292/14, виданий 15.04.2014 Фондом державного майна України.

Згідно з пунктом 1.2 договору №001/57 від 20.04.2017 передача в оренду об`єкту, зазначеного у пункті 1.1 цього договору, здійснюється на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна», на підставі розпорядження міського голови №348 від 20.04.2017 "Про передачу в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" нежитлових будівель загальною площею 1675,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А".

В силу пункту 1.3 договору №001/57 від 20.04.2017 термін дії даного договору з 20.04.2017 до 20.03.2020.

У пункті 2.1 договору №001/57 від 20.04.2017 узгоджено, що орендна плата визначається на підставі статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 04.10.1995 зі змінами та доповненнями; рішень Одеської міської ради та Виконкому Одеської міської ради.

За орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 68889,59 грн (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Орендні платежі починають нараховуватися з моменту підписання відповідного акта приймання-передачі орендованих приміщень. Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства. До орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат, плата за користування земельною ділянкою та інші послуги, які надаються спеціалізованими організаціями (пункт 2.2, 2.3 договору №001/57 від 20.04.2017).

Положеннями пункту 2.4 договору №001/57 від 20.04.2017 визначено, що орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця незалежно від результатів його господарської діяльності.

Пунктом 2.5 договору №001/57 від 20.04.2017 передбачено, що розмір орендної плати змінюється у випадках зміни методики її розрахунку, цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішеннями міської ради, що набрали чинності, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до пункту 3.3 договору №001/57 від 20.04.2017 Орендодавець має право виступати з ініціативою розірвання договору оренди у разі невиконання або неналежного виконання Орендарем обов`язків, передбачених цим договором, у тому числі несплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі.

В силу пункту 3.4 договору №001/57 від 20.04.2017 Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в оренду нежиле приміщення згідно з пунктом 1.1 цього договору за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Згідно з пунктом 4.1 договору №001/57 від 20.04.2017 вказані у пункті 1.1 цього договору приміщення Орендодавцем передаються Орендарю виключно під розміщення приватного дошкільного навчального закладу.

У пункті 4.2 договору №001/57 від 20.04.2017 визначено, що Орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату.

Після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання Орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати Орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду, та відшкодувати Орендодавцю збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди (пункт 4.7 договору №001/57 від 20.04.2017).

У пунктах 5.2, 5.3 договору №001/57 від 20.04.2017 сторони узгодили, що за несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Нарахування пені за прострочку виконання обов`язку припиняється через один рік з дня, коли обов`язок повинен бути виконаний. У разі невнесення Орендарем орендної плати протягом 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу Орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення об`єкта оренди. Також Орендодавець має право відмовитись від договору оренди у разі невикористання Орендарем приміщення за його профільним призначенням, невиконання поточного та капітального ремонту в порядку, передбаченому цим договором та законодавством України. У разі відмови Орендодавця від договору останній є розірваним з моменту одержання Орендарем повідомлення Орендодавця про відмову від договору.

За умовами пунктів 7.5, 7.6 договору №001/57 від 20.04.2017 зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться до договору, розглядаються сторонами протягом 20 днів і вносяться у тій самій формі, в якій укладено цей договір. Договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством та зазначеним договором оренди.

Відповідно до пункту 7.7 договору №001/57 від 20.04.2017 після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право на його продовження на нових умовах, у разі належного виконання ним умов договору та за відсутності у Орендодавця наміру передачі об`єкта оренди на наступний термін на конкурсних засадах.

В силу пункту 7.11 договору №001/57 від 20.04.2017 дія договору оренди припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; продажу об`єкта оренди за участю Орендаря; загибелі об`єкта оренди; достроково за згодою сторін або рішенням господарського суду; банкрутства або ліквідації Орендаря; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 7.13 договору №001/57 від 20.04.2017 передбачено, що вступ Орендаря у користування приміщеннями настає одночасно з підписанням акту приймання-передачі вказаних приміщень.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами (пункт 7.17 договору №001/57 від 20.04.2017).

Додатком до договору №001/57 від 20.04.2017 є підписаний сторонами розрахунок орендної плати.

На виконання умов вищезазначеного договору 20.07.2017 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" підписано акт прийому-передачі б/н, з якого вбачається, що Орендареві передано нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А.

23.12.2019 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради ("Орендодавець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" ("Орендар") укладено договір оренди нежилих приміщень №001/57 (далі договір №001/57 від 23.12.2019), за умовами пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А ("об`єкт оренди"). Нежитлові будівлі належать територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на підставі свідоцтва про право власності серії САС №197750 від 24.10.2008; державна реєстрація права власності проведена в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний №26613571. Характеристика об`єкта оренди наводиться у технічному паспорті, який виданий Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" Виконавчого комітету Одеської міської ради 15.10.2008. Ринкова вартість об`єкта оренди становить 8120580 грн (без урахування податку на додану вартість). Звіт про незалежну оцінку вартості об`єкта оренди складений Приватним підприємством "Дельта Консалтінг" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №636/18 від 15.08.2018, виданий Фондом державного майна України).

Згідно з пунктом 1.2 договору №001/57 від 23.12.2019 передача в оренду об`єкта, зазначеного у пункті 1.1 цього договору, здійснюється на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

В силу пункту 1.3 договору №001/57 від 23.12.2019 даний договір укладено до 01.01.2045 року.

Орендна плата визначається на підставі статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунальної майна", рішення Одеської міської ради №4214-VII від 30.01.2019 "Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності територіальної громади м. Одеси". За орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 86213,49 грн (без урахування податку на додану вартість) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства. До орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат, плата користування земельною ділянкою та інші послуги, які надаються спеціалізованими організаціями. Орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця незалежно від результатів його господарської діяльності. Розмір орендної плати змінюється у випадках зміни методики її розрахунку, цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішеннями міської ради, що набрали чинності, в порядку, передбаченому чинним законодавством (пункти 2.1-2.5 договору №001/57 від 23.12.2019).

Пунктом 3.3 договору №001/57 від 23.12.2019 передбачено, що Орендодавець має право виступати з ініціативою розірвання договору оренди у разі невиконання або неналежного виконання Орендарем обов`язків, передбачених цим договором, у тому числі несплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3.4 договору №001/57 від 23.12.2019 Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в оренду нежитлові будівлі згідно з пунктом 1.1 цього договору за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

У пункті 4.1 договору №001/57 від 23.12.2019 сторонами узгоджено, що вказані у пункті 1.1 цього договору приміщення Орендодавцем передаються Орендарю виключно для розміщення приватного дошкільного навчального закладу.

За умовами пункту 4.2 договору №001/57 від 23.12.2019 Орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату.

Положеннями пункту 4.7 договору №001/57 від 23.12.2019 визначено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання Орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати Орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Згідно з пунктами 5.2, 5.3 договору №001/57 від 23.12.2019 за несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Нарахування пені за прострочку виконання обов`язку припиняється через один рік з дня, коли обов`язок повинен бути виконаний. У разі невнесення Орендарем орендної плати протягом 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу Орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення об`єкта оренди. Також Орендодавець має право відмовитись від договору оренди у разі невикористання Орендарем приміщення за його профільним призначенням, невиконання поточного та капітального ремонту в порядку, передбаченому цим договором та законодавством України. У разі відмови Орендодавця від договору останній є розірваним з моменту одержання Орендарем повідомлення Орендодавця про відмову від договору.

В силу пунктів 7.5, 7.6 договору №001/57 від 23.12.2019 зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться до договору, розглядаються сторонами протягом 20 днів і вносяться у тій самій формі, в якій укладено цей договір. Договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством та зазначеним договором оренди.

Дія договору оренди припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; продажу об`єкта оренда за участю Орендаря; загибелі об`єкта оренди; достроково за згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства або ліквідації Орендаря; в інших випадках, передбачених чинним законодавством (пункт 7.11 договору №001/57 від 23.12.2019).

Відповідно до пункту 7.13 договору №001/57 від 23.12.2019 вступ Орендаря у користування приміщеннями настає одночасно з підписанням акту приймання-передачі вказаних приміщень.

У пункті 7.17 договору №001/57 від 23.12.2019 узгоджено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами.

Розділом 8 договору №001/57 від 23.12.2019 сторони передбачили додатки до вказаного договору, а саме: розрахунок орендної плати (пункт 8.1) та акт приймання-передачі (пункт 8.2).

23.12.2019 вищенаведений договір оренди посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. та зареєстровано в реєстрі за №720.

Позивачем до місцевого господарського суду було подано підписаний сторонами розрахунок орендної плати за договором №001/57 від 23.12.2019.

В адресованій відповідачу претензії №01-13/5189 від 18.12.2020 Департамент комунальної власності Одеської міської ради пропонував у місячний строк сплатити заборгованість з орендної плати за користування нежитловими будівлями загальною площею 1675,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А, та пеню, нараховану у зв`язку з несплатою орендних платежів.

Докази задоволення Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" зазначеної вище претензії у матеріалах справи відсутні.

Предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати в сумі 4411000,14 грн і пені за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 58659,41 грн, про розірвання укладеного між сторонами договору оренди №001/57 від 23.12.2019 та про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" із нежитлових будівель загальною площею 1675,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8А, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором №001/57 від 20.04.2017 у зв`язку з систематичним невнесенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" орендної плати за цим договором, при цьому суд першої інстанції врахував, що фактично приміщення загальною площею 1675,9 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8А, не було передано на виконання договору №001/57 від 23.12.2019 від орендодавця орендарю, що свідчить про відсутність підстав для сплати останнім орендних платежів за вказаним договором та, як наслідок, виключає можливість розірвання цього договору і виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой".

Колегія суддів частково погоджується з вищенаведеним висновком Господарського суду Одеської області з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В силу частини шостої статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За умовами частин першої, п`ятої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини третьої статті 285, частин першої та четвертої статті 286 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Правові, економічні та організаційні відносини, що виникають у зв`язку з орендою державного та комунального майна, врегульовано Законом України "Про оренду державного та комунального майна", за умовами якого орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі незалежно від наслідків господарської діяльності; строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

В силу частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями частин першої, другої статті 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Як зазначалося вище, на виконання умов договору №001/57 від 20.04.2017 між сторонами підписано акт прийому-передачі нежилих приміщень б/н від 20.07.2017, з якого вбачається, що Орендареві передано передбачений вказаним договором об`єкт оренди, у зв`язку з чим відповідач відповідно до узгоджених сторонами умов даного договору оренди зобов`язаний був вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця незалежно від результатів його господарської діяльності.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, враховуючи викладені вище норми права та узгоджені сторонами умови договору №001/57 від 20.04.2017, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів сплати відповідачем орендних платежів за вказаним договором за період з 20.07.2017 по 22.12.2019 (включно), що зумовлює наявність у останнього відповідної заборгованості, Південно-західний апеляційний господарський суд, перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку суми основної заборгованості за даним договором оренди, погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованості з орендної плати за цим договором у сумі 2795085,51 грн.

При цьому колегія суддів вбачає, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" було подано письмові пояснення по суті справи б/н та б/д (вх.№25204/21 від 23.09.2021), в яких відповідач зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні з позовною вимогою про стягнення заборгованості з орендної плати за договором №001/57 від 20.04.2017 (т.І а.с.121), між тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, вказана заява про пропуск строку позовної давності для вищенаведеної вимоги про стягнення боргу безпідставно залишилась поза увагою місцевого господарського суду, оскільки жодної оцінки цим доводам надано не було.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з приписами частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом цієї норми, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме: передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. При цьому норма частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України поширюється як на загальну, так і спеціальну позовну давність

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. При цьому суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 19.09.2018 у справі №906/373/17.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

За умовами частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулися до суду з позовом.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до статті 267 вказаного Кодексу мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, загальне правило про початок перебігу позовної давності, яке міститься у статті 261 Цивільного кодексу України, встановлює три можливі варіанти:

-коли особа довідалася про порушення свого права;

-коли особа могла довідатися про порушення свого права;

-коли особа довідалася про порушника свого права.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливим є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Саме такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 20.11.2018 у справі №907/50/16.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №908/6214/14.

В силу частини п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Колегія суддів наголошує на тому, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради, будучи органом, уповноваженим управляти майном комунальної власності територіальної громади міста Одеси, та, відповідно, орендодавцем нежитлових будівель за укладеним між сторонами договором №001/57 від 20.04.2017, безумовно мав бути обізнаним із положеннями та змістом такого договору, у тому числі зі змістом пунктів, які визначають строк та порядок внесення орендної плати (щомісячно до 15 числа поточного місяця), а також передбачають обов`язок орендаря щоквартально здійснювати перевірку розрахунків з орендної плати з орендодавцем не пізніше 20 числа наступного місяця звітного кварталу (пункт 4.11 договору №001/57 від 20.04.2017), у зв`язку з чим, беручи до уваги встановлену законодавцем презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а також момент настання строку виконання зобов`язання (щомісячно протягом періоду користування об`єктом оренди), апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності щодо пред`явлення вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за вказаним договором слід встановлювати щодо кожного місяця оренди.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду про порядок відліку строку позовної давності за вимогами про стягнення боргу з платежів, які підлягали сплаті щомісячно, повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.08.2021 у справі №911/1070/20.

Як вбачається з наданого позивачем до місцевого господарського суду розрахунку заявленої до стягнення заборгованості, періодом заборгованості за договором №001/57 від 20.04.2017 визначено 20.07.2017-22.12.2019 (включно).

З огляду на викладене, станом на день звернення до суду з позовом у даній справі (28.04.2021) Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, з урахуванням статті 257, частини п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України було пропущено трирічний строк позовної давності для пред`явлення позову за вимогами про стягнення заборгованості з орендних платежів у загальній сумі 839369,86 грн, що мали бути сплачені за період користування об`єктом оренди з 20.07.2017 по 28.04.2018.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності, тому дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити і від інших учасників судового процесу.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №5023/2877/12.

Колегія суддів зауважує на тому, що питання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення у даній справі з позовними вимогами про стягнення заборгованості з орендних платежів за договором №001/57 від 20.04.2017 Департаментом комунальної власності Одеської міської ради не порушувалося та, відповідно, жодних причин пропуску цього строку позивачем наведено не було, у зв`язку з чим останній не надав до суду належних і допустимих у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів, які б свідчили про наявність поважних причин пропуску вказаного строку.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, враховуючи пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості з орендних платежів за період з 20.07.2017 по 28.04.2018, Південно-західний апеляційний господарський суд, здійснивши відповідний перерахунок суми основної заборгованості, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованості з орендної плати за договором №001/57 від 20.04.2017 за період з 29.04.2018 по 22.12.2019 (включно) у загальній сумі 1955715,65 грн.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" про те, що обставини виконання або невиконання відповідачем укладеного між сторонами договору №001/57 від 20.04.2017 не входять до предмета дослідження у даній справі, колегією суддів оцінюються критично, адже Департаментом комунальної власності Одеської міської ради безпосередньо у позовній заяві зазначено про укладення між сторонами вказаного договору, за яким у відповідача існує заборгованість, при цьому як у тексті позовної заяви, так і у наданому до суду розрахунку позовних вимог конкретно зазначено про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" заборгованості з орендної плати за період з 20.07.2017 по 22.12.2019 (за договором №001/57 від 20.04.2017) та за період з 23.12.2019 по 31.03.2021 (за договором №001/57 від 23.12.2019).

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної платі та пені за договором №001/57 від 23.12.2019, розірвання вказаного договору та виселення відповідача, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, не зважаючи на існування договірних орендних відносин за договором №001/57 від 20.04.2017, між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір №001/57 від 23.12.2019, в якому останніми конкретно узгоджено порядок передачі в оренду нежитлових приміщень та чітко визначено момент вступу відповідача у користування об`єктом оренди підписання відповідного акту приймання-передачі приміщень, який відповідно до пункту 8.2 договору №001/57 від 23.12.2019 значиться додатком до вказаного договору.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що у матеріалах справи відсутній підписаний між сторонами на виконання договору №001/57 від 23.12.2019 акт приймання-передачі, за яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" були б передані у користування нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А.

Згідно з частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи належних у розумінні процесуального закону доказів на підтвердження того, що об`єкт оренди був переданий Департаментом комунальної власності Одеської міської ради відповідачу на виконання договору №001/57 від 23.12.2019.

Твердження Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про відсутність потреби у підписанні нового акту приймання-передачі об`єкта оренди у зв`язку з тим, що договір №001/57 від 23.12.2019 фактично виступає новою редакцією раніше укладеного між сторонами договору №001/57 від 20.04.2017, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки договір №001/57 від 23.12.2019 фактично виступає новим окремим договором зі своїми погодженими істотними умовами (орендна плата, строк тощо), який до того ж конкретно визначає порядок передачі орендарю у користування нежитлових приміщень та момент вступу останнього у користування об`єктом оренди.

Крім того, у колегії суддів відсутні правові підстави вважати договір №001/57 від 23.12.2019 новацією раніше укладеного між сторонами договору №001/57 від 20.04.2017, оскільки однією з необхідних умов новації виступає наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, у той час як за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим. Між тим, апеляційний господарський суд вбачає, що договір №001/57 від 23.12.2019 не містить будь-яких зазначень (вказівок, застережень) про те, що він є новацією будь-якого іншого договору, зокрема, договору №001/57 від 20.04.2017.

Аналогічна стала правова позиція про те, що необхідною умовою новації є наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони обов`язково повинні вказати у договорі, викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 01.06.2021 у справі №910/638/20(910/1884/20), від 14.04.2022 у справі №177/1781/19, від 29.01.2021 у справі №569/1037/18, від 13.03.2019 у справі №609/67/18 тощо.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги недоведеність позивачем факту передачі відповідачу у користування об`єкта оренди саме на виконання договору №001/57 від 23.12.2019, що зумовлено відсутністю у матеріалах справи відповідного акту приймання-передачі, складеного на підставі наведеного вище договору, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованості з орендної плати за договором №001/57 від 23.12.2019 у загальній сумі 1615914,63 грн.

За умовами частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу частин першої, другої та четвертої статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 5.2 договору №001/57 від 23.12.2019 узгоджено, що за несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Нарахування пені за прострочку виконання обов`язку припиняється через один рік з дня, коли обов`язок повинен бути виконаний.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що відсутність підстав для сплати відповідачем орендних платежів за договором №001/57 від 23.12.2019 та, як наслідок, відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" самої заборгованості перед позивачем за вказаним договором виключають прострочення виконання зобов`язання, а відтак і можливість застосування до відповідача заходів відповідальності у вигляді нарахування пені.

З огляду на викладене, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради пені у загальній сумі 58659,41 грн.

Відповідно до частини третьої статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини перша-четверта статті 188 Господарського кодексу України).

Статтею 783 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, що вона розраховувала при укладанні договору.

Оцінка істотності порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина сторони, що припустилася порушення договору, (як суб`єктивний чинник) не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Розірвання договору в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання стороною договору відповідно до пункту 2 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, тобто способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

В силу положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Вказана норма Закону України "Про оренду державного та комунального майна" застосовується з урахуванням наведених вище загальних положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вбачає, що в якості підстави для розірвання договору №001/57 від 23.12.2019 позивачем визначено невиконання відповідачем зобов`язання щодо внесення орендної плати.

Проте відсутність підстав для сплати відповідачем орендних платежів за договором №001/57 від 23.12.2019 та, відповідно, відсутність самої заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" перед Департаментом комунальної власності Одеської міської ради за цим договором свідчать про відсутність порушення відповідачем зазначеного договору, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про недоведеність позивачем наявності правових підстав для розірвання договору №001/57 від 23.12.2019, що, в свою чергу, зумовлює необхідність відмови у задоволенні відповідної позовної вимоги.

При цьому, беручи до уваги необґрунтованість позовної вимоги про розірвання договору №001/57 від 23.12.2019, підстави для застосування до вказаної вимоги наслідків спливу строку позовної давності, про яку відповідачем було заявлено у письмових поясненнях по суті справи б/н та б/д (вх.№25204/21 від 23.09.2021), відсутні.

Відповідно до частини першої статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, беручи до уваги відмову у задоволенні позову в частині розірвання зазначеного договору, позовна вимога Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про виселення відповідача із нежитлових будівель загальною площею 1675,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8А, яка заявлена позивачем саме з підстав розірвання договору №001/57 від 23.12.2019, також не підлягає задоволенню.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2021 у справі №916/1184/21 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за договором №001/57 від 20.04.2017 та в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відмовити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2021 у справі №916/1184/21 в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди нежилих приміщень №001/57 від 20.04.2017 та в частині розподілу судових витрат змінити, в решті залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" про стягнення 4469659,55 грн, розірвання договору та виселення задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованість з орендної плати за договором оренди нежилих приміщень №001/57 від 20.04.2017 у сумі 1955715,65 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 29335,73 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити".

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.07.2022.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук