ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" червня 2022 р. Справа № 924/1073/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В. при секретарі судового засідання Желіхівській О.О., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ"

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 714960 грн. основного боргу, 99,8 грн. інфляційних втрат, 3878,41 грн. 3% річних

за участю представників: позивача: Скаржинський М.В. (присутній у режимі відеоконференції до оголошення перерви у засіданні 28.06.2022р.); відповідача: не з`явився.

У судовому засіданні 28.06.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

До господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", відповідно до якої просить стягнути з відповідача 718938,21 грн. заборгованості, з яких 714960 грн. основного боргу, 99,80 грн. інфляційних втрат, 3878,41 грн. 3% річних на підставі договору № 17425/53-124-04-21-14281 від 07.04.2021р.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 07.04.2021р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕЛКОМ» (позивач) та державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» (відповідач) був укладений договір № 17425/53-124-04-21-14281, згідно якого позивач (постачальник) постачає, а відповідач (покупець) приймає і оплачує перетворювачі вихрострумові П-ПВ-109-ПМ-Д6 в порядку та на умовах визначених договором. Згідно п.1.1. договору, кількість, асортимент та ціни поставленого товару, визначено в Специфікації №1 від 07.04.2021р. (додаток до договору №1), що є невід`ємною частиною договору. Загальна ціна договору - вартість поставленого товару, згідно пунктів 4.1 та 4.2 та Специфікацій становить 714960 грн. При цьому зазначено, що позивачем у відповідності до пунктів 3.1, 3.2, 3.3. договору було виконано зобов`язання, щодо поставки товару і таке виконання здійснено у відповідності до договору з додатками, а саме позивач своїм листом за № 122/06 від 25.06.2021р. повідомив відповідача про готовність відвантаження товару (у відповідності до пункту 3.3. договору позивач 29.06.2021р., направив електронний лист відповідачу, а відповідач того ж дня підтвердив отримання повідомлення про готовність відвантажити товар).

Також, зазначено, що в подальшому, 29.06.2021р. позивач на виконання вимог пункту 3.2. договору в частині способу, місця поставки та вимог поставки, відвантажив товар в повному обсязі. На підтвердження даного факту, надається належним чином завірена копія видаткових накладних № 1- 0107 від 01.07.2021р., № 2- 0107 від 01.07.2021р., № 3-0107 від 01.07.2021р. Крім того, як вказує позивач, на виконання пункту 6.3. договору, 01.07.2021р. покупець підписав вищезазначені видаткові накладні, чим підтвердив факт поставки товару 01.07.2021р. (пункт 6.3. договору). Таким чином, як відзначив позивач, відповідач задекларував, що поставка товару відбулася з додержанням приписів розділу 05 договору та підтвердив, що товар відповідає Технічним вимогам та умовам постачання даного виду товару. Враховуючи викладене, позивач в повному обсязі виконав договірні зобов`язання в частині поставки товару.

При цьому, позивачем зауважено, що з урахуванням того, що датою поставки товару на склад вантажоодержувачата є 01.07.2021р. (дата підписання покупцем видаткових накладних) та позивач виконав приписи пункту 5.2. договору, що підтверджується податковими накладними №№ 08, 09 та 10 та квитанціями від 30.07.2021р., у відповідача виникло зобов`язання сплатити грошові кошти за поставлений товар у розмірі 714960 грн., не пізніше 31.07.2021р., включно. Як стверджує позивач, порушуючи вказані вище істотні умови договору, відповідач не виконав зобов`язання по сплаті за поставлений товар, внаслідок чого станом на 08.10.2021р. у відповідача існує заборгованість. Таким чином, як вважає позивач, з 01.08.2021 року (перший день дебіторської заборгованості за поставлений товар), дії відповідача порушують законні права та інтереси ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ЕЛКОМ» в частині отримання прибутку від господарської діяльності для задоволення потреб товариства. Відповідач всупереч вимогам законодавства, зобов`язання по сплаті взятих на себе за договором, не виконав.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з того, що відповідно до п. 5.1. договору, відповідач протягом тридцяти календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоодержувачата зобов`язання не виконав, загальна сума інфляційних втрат складає 99,80грн. Загальна сума за 625 ЦК України 3% річних складає 3878,41 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить задовольнити позов.

У поясненнях, наданих 28.06.2022р., представник позивача зазначив, що йому стало відомо, що відповідач 02.03.2022р. здійснив часткове погашення кредитної заборгованості за договором № 17425/53-124-04-21-11281 від 07.04.2021р. в розмірі 285984 грн. по видатковій накладній № 1-0107 від 01.07.2021р., що підтверджується платіжним дорученням № 2570 від 02.03.2022р. на суму 285984 грн.

Крім того, представник позивача, присутній у режимі відеоконференції до оголошення перерви у засіданні 28.06.2022р., просить суд після перерви завершити розгляд справи за його відсутності.

У відзиві на позов, поданому 19.11.2021р. відповідач проти позову заперечує, відзначивши таке. Між позивачем та відповідачем укладено договір поставки, зазначений позивачем у позовній заяві. Також, відповідач зазначив, що ВП ХАЕС своєчасно подано до облікової системи «Фінансові потоки» заявку на використання коштів для оплати товару за договором відповідно до діючого у ДП «НАЕК «Енергоатом» порядку здійснення платежів. Однак, ВП ХАЕС не був профінансований через вкрай низький рівень розрахунків за відпущену на ринок електричну енергію в умовах функціонування нового в Україні ринку електроенергії. Всі надходження грошових коштів, перш за все, використовуються для оплати невідкладних першочергових платежів до бюджету, а також для забезпечення безпеки в роботі АЕС.

Однак, як зауважив відповідач, оплата поставленого товару за договором не була проведена у повному обсязі вчасно, в зв`язку із вкрай важким фінансовим становищем компанії, в якому вона опинилась в умовах законодавчих змін, що відбулись в енергетичному просторі країни. Відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» №2019-VIII від 13.04.2017р. з 01.07.2019р. в Україні була запроваджена нова модель функціонування оптового ринку електроенергії. До того часу, функції єдиного покупця і продавця електроенергії на Україні виконувало ДП «Енергоринок». Проте, відповідач вказує на те, що на момент запуску нової моделі ринку електроенергії заборгованість ДП «Енергоринку» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» становила майже 12 млрд. грн. При цьому, механізм погашення заборгованості ДП «Енергоринок» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» на законодавчому рівні не врегульований.

При цьому, як вказує відповідач, ДП «НАЕК «Енергоатом» з метою захисту своїх прав та інтересів вимушений був самостійно звертатись до суду про примусове стягнення з ДП «Енергоринок» заборгованості. Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.07.2019р. порушено провадження у справі №910/9796/19 за позовом ДП «НАЕК «Енергоатом» до ДП «Енергоринок» про стягнення заборгованості у розмірі 8,70 грн., розгляд якої триває до теперішнього часу. Станом на сьогоднішній день, за підсумками січня 2020 року вересня 2021 року, за відпущену в умовах функціонування нового ринку електроенергію ДП «НАЕК «Енергоатом» не отримало близько 11 млрд. грн.

Відтак, як зазначив відповідач, запровадження з 01.07.2019р. нового ринку електричної енергії в Україні призвело до формування кризового стану енергетичної галузі, який з часом лише загострився. Станом на 01.10.2021р. прострочена заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом» складає 21 мільярд 41 мільйонів грн., у тому числі: прострочена заборгованість ДП «Енергоринок» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за фактично реалізовану до 01.07.2019р. ТП (електроенергію) становить 11,6 мільярдів грн..; прострочена заборгованість ДП «Гарантований покупець» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за ТП (електроенергію) 2020-2021 pp. становить 5,594 мільярдів грн.; прострочена заборгованість ПАТ «НЕК «Укренерго» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за електроенергію 2020-2021 становить 3,848 мільярдів грн. Опинившись в умовах функціонування нового ринку електроенергії, відповідач зазнав значного фінансового навантаження, адже тих грошових коштів, що надходили від продажу електроенергії, було недостатньо для виконання попередніх та поточних договірних зобов`язань з оплати товарів робіт та послуг. Крім того, значна частина грошових коштів спрямовувалась для оплати невідкладних першочергових платежів в бюджет, забезпечення безпеки в роботі АЕС, а також для проведення позапланових закупівель, з метою забезпечення карантинних заходів, запроваджених у відповідача у зв`язку зі складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу COVID-19.

Відтак, відповідач стверджує, що не мав можливості здійснити оплату отриманого від позивача товару в строки визначені умовами договору внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин. Адже, невиконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання, не пов`язано із ризиками господарської діяльності підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Відповідач опинився в таких умовах незалежно від його волі та намірів, а внаслідок законодавчих змін в країні, що призвели до зміни функціонування ринку електричної енергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену на ринок електроенергію і як наслідок до скрутного фінансового становища Відповідача, чим унеможливлюється своєчасне виконання відповідачем свої зобов`язань за договором. При цьому, ВП «Хмельницька АЕС» вживав усіх можливих дій та заходів для проведення оплати за договором, а саме: сума боргу була включена до графіка першочергових платежів, вчасно подано заявку на використання коштів для оплати товару за договором. Відтак, ВП «Хмельницька АЕС» не мав можливості здійснити оплату наданих послуг від відповідача у повному обсязі в строки визначені умовами договору внаслідок дії об`єктивних та незалежних від ВП «Хмельницька АЕС» обставин. Адже, невиконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання, не пов`язане із господарською діяльністю підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Компанія опинилась в умовах, незалежних від її волі та намірів. При цьому, як вважає відповідач, викладені обставини можна розцінювати, як надзвичайні та невідворотні.

Водночас, вважає безпідставним і таким, що не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України, проведення позивачем таких нарахувань на суму податку на додану вартість, що включена до вартості товару за договором, зважаючи на таке. Розглядаючи питання щодо застосування приписів статті 625 ЦК України Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020р. у справі №918/631/20 зазначає про те, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Справляння податку на додану вартість регулюється розділом V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України. При цьому, посилаючись на положення пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України відповідач зазначив, що Податковим Кодексом України, як спеціальним нормативним актом, що визначає будь-які питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не передбачено включення до бази оподаткування податком на додану вартість будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а навпаки, прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому, для цілей оподаткування законодавцем не передбачено виключень щодо спеціальної відповідальності сторони господарського договору, передбаченої статтею 625 ЦК України.

Також, посилаючись на положення пункту 9.1 статті 9, підпункту 14.1.179 пункту 14.1 статті 14, статті 180, статті 188 ПК України, відповідач зазначив, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України є спеціальною відповідальністю за порушення законодавства і умов договору щодо виконання грошового зобов`язання, вони не можуть бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.

Крім того, посилаючись на положення пункту 9.1 статті 9, підпункту 14.1.179 пункту 14.1 статті 14, статті 180, статті 188, підпункт 14.1.181. пункту 14.1. статті 14, підпункт 17.1.5 пункту 17.1. статті 17, пункт 200.1. та 200.2 статті 200 ПК України відповідач відзначив, що чинним ПК України не передбачено ні обов`язку, ні права платника податку (ПДВ) здійснювати коригування сум ПДВ (в тому числі на суму інфляційних втрат або 3% річних) у складі його податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, що підлягають ним сплаті до бюджету за результатом операції (в цьому випадку постачання товарів, робіт або послуг), у разі несплати або несвоєчасної сплати йому покупцем (споживачем робіт, послуг) вартості поставленого товару (робіт, послуг), що включає в себе суму нарахованого такому споживачу ПДВ. Отже, як стверджує позивач, незалежно від того, прострочено чи не прострочено або від періоду прострочення зобов`язання покупця (споживача робіт, послуг) з оплати постачальнику (платнику податку на додану вартість) вартості товарів (робіт, послуг) за договором, що включає в себе суму нарахованого ПДВ, податкове зобов`язання постачальника (платника податку на додану вартість) за такою операцією постачання залишається незмінним, не збільшується і не зменшуються жодним чином (у тому числі і на суму інфляційних втрат або 3% річних).

За наведених вище умов, як вважає відповідач, відсутні будь-які підстави для твердження про те, що кредитор (який є постачальником і платником ПДВ) несе будь-які матеріальні втрати, в тому числі і від інфляційних процесів, які підлягають компенсації йому, в результаті несвоєчасної сплати йому покупцем (споживачем робіт, послуг) суми ПДВ, нарахованої споживачу за цією операцією постачання, у складі вартості поставленого товару (роботи, послуги). Водночас, у разі прострочення боржником (споживачем товарів, робіт, послуг) виконання грошового зобов`язання, здійснення нарахування йому 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України на суму ПДВ, що включена до ціни товару за договором, суперечить змісту, призначенню та суті таких нарахувань, оскільки, за відсутності у кредитора будь-яких втрат у зв`язку з несвоєчасним перерахуванням йому покупцем сум ПДВ у складі вартості товару, проведення таких нарахувань призводить до безпідставного збільшення доходів кредитора від такої операції постачання.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включено до вартості товару, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що з розрахунків позивача 3% річних та індексу інфляції, які наведені у позовній заяві вбачається, що позивач неправильно обрахував вищезазначені показники.

За таких обставин відповідач вважає, що позивачем належним чином необгрунтовано, не доведено і не підтверджено належними і допустимими доказами правомірність і обґрунтованість заявлених ним вимог. Разом з тим, відповідач вважає, що заявлений позивачем у позовній заяві розрахунок судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги є надмірно завищеним.

Враховуючи вищевикладене відповідач просить відмовити у позові та у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено та враховується наступне.

07.04.2021р. між державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» ((покупцем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" (постачальником) укладено договір № 17425/53-124-04-21-14281 (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити перетворювачі вихрострумові згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД Товару, які зазначаються в специфікації № 1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Згідно із п. 1.2. договору предметом поставки по даному договору є товар: код 38540000-2 згідно ДК 021-2015-випробувальні та вимірювальні пристрої і апарати.

Як передбачено п. 4.1. договору ціна товару по договору становить 595800 грн. Всього ціна договору 714960 грн. з ПДВ

Відповідно до п. 4.2. договору ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією №1 (додаток № 1 до договору).

Згідно із п. 5.1. договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Як передбачено п. 5.2. договору, постачальник зобов`язаний надавати покупцю електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому законодавством порядку в електронній формі у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Відповідно до п. 5.3. договору у разі якщо постачальник не здійснить реєстрацію належним чином оформленої податкової накладної в ЄРПН у встановлений законодавством термін та це призведе до втрати у покупця права на нарахування сум податку на додану вартість, що відносяться до податкового кредиту, покупець має право в односторонньому порядку зменшити вартість наданих послуг, виконаних робіт, поставлених ТМЦ за договором на суму ПДВ, яка не була підтверджена податковою накладною відповідно до вимог ПКУ.

Згідно із п. 5.4. договору датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку покупця.

Як передбачено п. 6.3. договору датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної.

Відповідно до п. 8.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством України.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1.).

Відповідно до додатку №1 до договору «Специфікація № 1» до договору товар, а саме перетворювач вихорострумовий П-ПВ-109-ПМ-Д6 з пружинним елементом 150 см., кількість - 16 шт., ціна без ПДВ - 14895 грн., сума без ПДВ - 238320 грн., перетворювач вихорострумовий П-ПВ-109-ПМ-Д6 з пружинним елементом 20 см., кількість - 24 шт., виробник - ТОМ «НВП «Елком» Україна», ціна без ПДВ - 14895 грн., сума без ПДВ - 357480 грн., всього 714960 грн.

Дана специфікація скріплена підписами та печатками обох сторін.

У листі № 122/06 від 25.06.2021р., адресованому заступнику генерального директора із забезпечення виробництва ВП «Хмельницька АЕС», директор товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" повідоми в про готовність здійснити відвантаження продукції за наступними датами: 1. Перетворювач вихрострумовий П-ПВ-109-ПМ-Д6 у кількості 40 шт. - на загальну суму 714960 грн.

Відповідно до видаткової накладної № 1-0107 від 01.07.2021р. товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" поставило на підставі договору № 17425/53-124-04-21-14281 від 07.04.2021р. державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція») товар, а саме перетворювач вихрострумовий П-ПВ-109-ПМ-Д6 з пружинним елементом 150 см., кількістю 16 шт., вартістю 285984 грн.

Відповідно до видаткової накладної № 2-0107 від 01.07.2021р. товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" поставило на підставі договору № 17425/53-124-04-21-14281 від 07.04.2021р. державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція») товар, а саме перетворювач вихрострумовий П-ПВ-109-ПМ-Д6 з пружинним елементом 20 см., кількістю 12 шт., вартістю 214488грн.

Відповідно до видаткової накладної № 3-0107 від 01.07.2021р. товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" поставило на підставі договору № 17425/53-124-04-21-14281 від 07.04.2021р. державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція») товар, а саме перетворювач вихрострумовий П-ПВ-109-ПМ-Д6 з пружинним елементом 20 см., кількістю 12 шт., вартістю 214488 грн.

У претензії, адресованій державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція»), товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" вимагає сплатити заборгованість у розмірі 719739,45 грн. в десятиденний строк з моменту отримання даної претензії.

Доказом надіслання вказаної претензії є копії опису вкладення до цінного листа, накладної № 883 від 10.08.2021р. та фіскального чеку від 10.08.2021р.

Відповідно до платіжного доручення №2570 від 02.03.2022р. відокремленим підрозділом «Хмельницька атомна електрична станція» державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" перераховано на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" 285984 грн. кредитної заборгованості згідно договору № 17425/53-124-04-21-14281 від 07.04.2021р. та видаткової накладної № 1-0107 від 01.07.2021р.

В матеріалах справи також наявні копії: додатку № 2 «Технічна специфікація на постачання перетворювачів вихрострумових»; податкових накладних від 01.07.2021р.; квитанцій № 1 від 30.07.2021р. тощо.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги таке.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином, згідно частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Правовідносини, що склались між сторонами є правовідносинами з поставки товару.

Частинами 1, 2, 6 статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2021р. між державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» ((покупцем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" (постачальником) укладено договір № 17425/53-124-04-21-14281 (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити перетворювачі вихрострумові згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД Товару, які зазначаються в специфікації № 1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.2. договору ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією №1 (додаток № 1 до договору).

Згідно ст. 629 цього Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження розірвання або визнання недійсним договору від 07.04.2021р.

Факт отримання відповідачем товару на суму 714960 грн. на підставі договору № 17425/53-124-04-21-14281 від 07.04.2021р. матеріалами справи підтверджується.

Згідно із ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України визначено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1. договору сторони узгодили, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Разом з тим, п. 5.4. договору сторони встановили, що датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку покупця.

Однак, відповідач своїх договірних зобов`язань щодо проведення розрахунків за отриманий товар у визначені договором строки не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 714960 грн.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи відповідно до платіжного доручення №2570 від 02.03.2022р. відокремленим підрозділом «Хмельницька атомна електрична станція» державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" перераховано на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" 285984 грн. кредитної заборгованості згідно договору № 17425/53-124-04-21-14281 від 07.04.2021р. та видаткової накладної № 1-0107 від 01.07.2021р.

Судом відзначається, що згідно із ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, зокрема якщо відсутній предмет спору. Відтак, у частині позовних вимог про стягнення 285984 грн. основного боргу провадження у справі слід закрити.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини щодо прострочення оплати поставленого товару згідно договору, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 428976 грн. основного боргу обгрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 99,80 грн. інфляційних втрат, 3878,41 грн. 3% річних, судом враховується наступне.

Згідно із приписами статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Провівши перерахунок заявлених до стягнення сум, враховуючи заявлені позивачем періоди нарахування, суд вважає правомірним та арифметично вірним нарахування 3878,41 грн. 3% річних та 99,80 грн. інфляційних втрат, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо заперечення відповідача про безпідставність нарахування 3% річних та втрат від інфляції на суму заборгованості з урахуванням податку на додану вартість суд зазначає наступне.

В силу положень чинного податкового законодавства, а також статей 625, 627 , 629, 632 ЦК України, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних здійснюється на загальну суму заборгованості за договором, навіть за умови, що така заборгованість включає суму ПДВ. При цьому, нараховані на суму ПДВ інфляційні втрати та 3 % річних не включаються до суми ПДВ, визначеної договором, оскільки незалежно від нарахування їх на суму ПДВ становлять відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, судом зауважується, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості отриманого товару і така вартість товару визначена та погоджена сторонами з урахуванням податку на додану вартість, тому доводи відповідача щодо необґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних на договірну вартість, з врахуванням ПДВ, є безпідставними, оскільки ст. 625 ЦК передбачає стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, виходячи з простроченої суми боргу.

Відповідачем доказів на підтвердження добровільного погашення вказаної заборгованості не подано.

Відтак, позов товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 714960 грн. основного боргу, 99,8 грн. інфляційних втрат, 3878,41 грн. 3% річних слід задовольнити частково і стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" 428976 грн. основного боргу, 99,8 грн. інфляційних втрат, 3878,41 грн. 3% річних, 6494,31 грн. відшкодування судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України, закривши провадження у справі у частині позовних вимог про стягнення 285984 грн. основного боргу. Відповідно до ст. 129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 15000 грн. витрат на правничу допомогу, посилаючись при цьому, зокрема, на зміст договору від 16.11.2020р. про надання правової допомоги, акту від 03.02.2022р., ордеру від 20.10.2021р., платіжні доручення від 25.10.2021р., 02.02.2022р.

Судом відзначається, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України). Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правової допомоги необхідним є як факт їх надання відповідачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.

Відповідно до ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того судом зауважується, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №910/8443/17, від 11.05.2018 р. та практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р.

Згідно із ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як передбачено ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь позивача 10000 грн. витрат на правничу допомогу. При цьому, визначаючи розмір належних до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу вирішено із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Водночас, зважаючи на закриття провадження у справі стосовно частини позовних вимог, судом звертається увага позивача на можливість повернення частини сплаченого при поданні позову судового збору (у разі наявності письмової заяви про це позивача) відповідно до ст.7 Закону України "Про судовий збір". Повний текст рішення (враховуючи зміст положень ст.233 ГПК України, а також перебування судді у відпустці) остаточно складено у 10-ий робочий день після оголошення вступної та резолютивної частин рішення, тобто 13.07.2022р.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 231, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 714960 грн. основного боргу, 99,8 грн. інфляційних втрат, 3878,41 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ, вул. Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" (місто Київ, вул. Леонтовича, буд. 07, офіс 05, ідентифікаційний код 33350787) 428976 грн. основного боргу, 99,8 грн. інфляційних втрат, 3878,41 грн. 3% річних, 6494,31 грн. відшкодування судового збору, 10000 грн. витрат на правничу допомогу.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення 285984 грн. основного боргу провадження у справі закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13.07.2022р.

Суддя М.В. Смаровоз

Віддруков. прим.: 1 - до справи; позивачу - 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 7, офіс 5

ІНФОРМАЦІЯ_2 представнику позивача Скаржинському М.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3 - відповідачу - 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3 ІНФОРМАЦІЯ_3.