ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2022 року м.Дніпро Справа № 904/5659/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2021 року (повне рішення складено 03.12.2021 року) у справі № 904/5659/21 (суддя Бєлік В.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САЙЛІ", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА", с. Ганно-Мусіївка, Солонянський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості, індексації, штрафних санкцій та процентів за користування чужими грошовими коштами у загальному розмірі 122 133,25 грн. за договором поставки на умовах товарного кредиту № АК0605/1/19 від 06.05.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2021 року у справі № 904/5659/21 позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" (52421, Дніпропетровська область, Солонянський район, с. Ганно-Мусіївська, вул. Центральна, буд. 51; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САЙЛІ" (49000, м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 9; ) основну заборгованість у сумі 56 345,00 грн., штраф у сумі 28 903,50 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 35 304,98 грн., індексацію у сумі 1 579,77 грн. та судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано порушенням відповідачем умов договору поставки на умовах товарного кредиту № АК0605/1/19 від 06.05.2019 року, укладеного між ТОВ "УКР АЛЬФА ІНВЕСТ" та ТОВ "ПАЛЬМІРА"; наявністю заборгованості за отриманий товар у розмірі 56 345,00 грн., право вимоги якої до позивача перейшло за договором про відступлення права вимоги від 01.12.2020 року № 254, укладеним між ТОВ "УКР АЛЬФА ІНВЕСТ" та ТОВ "САЙЛІ".

Обгрунтовуючи право позивача на стягнення штрафних санкцій, процентів за користування чужими грошовими коштами та індексації, суд послався на положення п.п.6.1 та 8.4 договору поставки на умовах товарного кредиту № АК0605/1/19 від 06.05.2019 року, приписи ст.ст. 536, 549, 610-612, 625, 692, 694 Цивільного кодексу України та ст.ст.216, 230, 280 Господарського кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом було неправильно застосовано положення матеріального права з огляду на наступні обставини:

- відповідач, як підприємство, знаходиться у дуже скрутному фінансовому становищі;

- стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі штрафу у сумі 28 903,50 гри. за прострочення виконання зобов`язань по договору є занадто суворою відповідальністю;

- в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував, то вказане прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором з позивачем будь-яким чином вплинуло на підприємницьку діяльність позивача, а саме завдало йому будь-яких збитків тощо;

- застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості, тому виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України та положень ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, суд повинен був зменшити відповідні штрафні санкції до більш справедливого розміру.

Відповідач вважає, що на виконання вимог ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України зазначив апеляційному суду достатньо доводів того, що рішення необхідно частково скасувати (стосовно стягнення штрафу в розмірі 28 903,50 грн.

Апелянт просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2021року по справі №904/5659/21 в частині стягнення штрафу в розмірі 28 903,50 грн. Ухвалити в даній частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні відповідних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "САЙЛІ".

Відповідач по справі відзив на апеляційну скаргу не надав, участь свого представника у судове засідання не забезпечив.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до матеріалів справи, апеляційна скарга прийнята до розгляду ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.02.2022 року.

Передбачений ст.273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги вичерпано. Правова позиція сторін викладена письмово позивача в позовній заяві, відповідача- в апеляційній скарзі.

Відповідно до положень ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу на підставі тих доказів, які були предметом дослідження судом першої інстанції. Додаткові докази до суду апеляційної інстанції не надано.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України наділяє сторони процесуальними правами, серед яких право брати участь у судових засіданнях.

Суд враховує, що явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась.

Також суд зазначає, що сторонам надано можливість реалізовувати свої повноваження представництва шляхом участі в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, про що вказано з ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Отже, сторони не були позбавлені можливості забезпечити у засідання суду участь повноважних представників, однак, таким правом не скористалися.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з висновком суду щодо стягнення штрафу. Таким чином, скаржником не заперечуються наступні обставини:

Між відповідачем та ТОВ "УКР АЛЬФА ІНВЕСТ" укладено договір поставки на умовах товарного кредиту № АК0605/1/19 від 06.05.2019 року (далі договір).

На виконання умов цього договору ТОВ "УКР АЛЬФА ІНВЕСТ" поставлено відповідачу товар на загальну суму 96 345,08 грн., що підтверджується видатковою накладною від 06.05.2019 року № 132, яка підписане відповідачем без заперечень та зауважень.

Згідно з п. 6.1. договору покупець зобов`язується оплатити продавцю товар у строки та в розмірі, що вказані в специфікаціях.

Згідно із п. 2 специфікації № 1, товар оплачується покупцем в порядку, вказаному у договорі, та в такі строки:

- перший платіж в сумі 28 903,55 грн. перераховується покупцем продавцю не пізніше 31.07.2019;

- другий платіж в сумі 67 441,53 грн. перераховується покупцем продавцю не пізніше 01.10.2019.

06.05.2019 року між сторонами договору поставки було підписано Акт прийома-передачі, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв:

- насіння соняшника Чілайс, 11 мішків;

- насіння соняшника Мірхей, 11 мішків.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За поставлений товар відповідач розрахувався частково, сплативши на користь постачальника 20 000,48 грн., проте другий платіж в обумовлені сторонами строки покупцем оплачений не був.

01.12.2020 року між ТОВ "УКР АЛЬФА ІНВЕСТ" та ТОВ "САЙЛІ" укладено договір про відступлення права вимоги № 254, за умовами якого, первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором поставки

№ АК0605/1/19 від 06.05.2019, укладеними між первісним кредитором та новим кредитором (позивач у даній справі).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України врегульовано, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст. 516 Цивільного кодексу України визначає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що про відступлення права вимоги відповідачу було відомо, оскільки даний договір було підписано та скріплено печатками первісного кредитора, нового кредитора і боржником - ТОВ "ПАЛЬМІРА".

Таким чином, оскільки первісний кредитор був замінений новим кредитором - позивачем у даній справі, відповідач зобов`язаний сплатити на його користь заборгованість у розмірі 76 345,00 грн.

Судом встановлено, що 05.02.2021 року відповідач на підставі платіжного доручення № 1130 провів часткову оплату суми боргу в розмірі 20 000,00 грн.

Таким чином, сума основної заборгованості відповідача перед позивачем становить 56 345,00 грн.

Враховуючи те, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за договором поставки не спростований ним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 56 345,00 грн.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями, згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У зв`язку з простроченням відповідачем оплати вартості товару позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача штрафу у сумі 28 903,50 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 35 304,98 грн. та індексації у сумі 1 579,77 грн.

Умовами договору поставки передбачено, що за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов`язань покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення, а в разі якщо прострочення складає понад 30 календарних днів покупець додатково сплачує продавцю штраф у розмірі 30 відсотків від вартості договору за кожен факт порушення терміну платежу.

Підстави для стягнення штрафу апелянт не спростовує.

Штраф позивач розрахував наступним чином: вартість договору 96 345,08 грн. * 30% = 28 903,50 грн.

Вирішуючи питання щодо обгрунтованості доводів скаржника колегія суддів зауважує на наступне:

Згідно положень ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У даному випадку колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що суд першої інстанції мав зменшити розмір нарахованого позивачем штрафу, оскільки період невиконання відповідачем зобов`язання з оплати є значним, будь-які докази того, що відповідач відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України вживав всі залежні від нього заходи для виконання зобов`язання - відсутні, розмір штрафу є незначним і за своєю правовою природою штраф є певною гарантією для позивача у захисті його прав, в даному випадку права на отримання вартості поставленого товару, право вимоги на що позивач підтвердив належними доказами.

Тим більше, відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати штрафу, як то відповідач вимагає за змістом апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що згідно положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції, Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, безпідставними та не спростовують висновки суду в оскаржуваній частині.

Рішення суду першої інстанції слід залишити без змін як постановлене у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, судові витрати за її розгляд покладаються на апелянта відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2021 року у справі № 904/5659/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков

Повний текст складено 11.07.2022 року.