ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р. м. Київ Справа № 911/974/20

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Д.С.Бабяка, розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Степаненко Лариси Володимирівни, Київська область, м. Біла Церква

до Приватної фірми «Степаненко і К», Київська область, м. Біла Церква

про стягнення заборгованості

за участю представників:

від позивача П.О.Батура

від відповідача С.С.Чиж

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Степаненко Лариси Володимирівни б/н від 15.04.2020 року (вх. №987/20 від 21.04.2020 року) (далі позивач) до Приватної фірми «Степаненко і К» (далі відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 1760000,00 грн., з яких 480000,00 грн. основного боргу, 414822,72 грн. 30% річних, 93401,00 грн. інфляційних втрат, 456776,28 грн. пені та 315000,00 грн. штрафу.

Ухвалою суду від 11.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/974/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.05.2020 року.

Ухвалою суду від 21.07.2020 року у справі №911/974/20 призначено судову почеркознавчу експертизу документів, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Матеріали справи №911/974/20 31.07.2020 року скеровано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертного дослідження.

До суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи №911/974/20 та клопотання експертів №19899/19900/20-32/20682/20-34 від 02.09.2020 (вх. №20510/20 від 25.09.2020) про погодження проведення судової експертизи у справі №911/974/20 у строк понад 90 календарних днів та проведення попередньої оплати (протягом 45 днів) та про надання документів для проведення судової почеркознавчої експертизи матеріалів документів.

Ухвалою суду від 09.10.2020 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 03.11.2020 року.

До суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 02.11.2020 (вх. №24094/20 від 03.11.2020) на виконання вимог ухвали суду від 03.11.2020 року та клопотання б/н від 02.11.2020 (вх. №24117/20 від 03.11.2020) про витребування оригіналів документів у приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.11.2020 року надав документи на виконання вимог ухвали суду від 09.10.2020 року.

Ухвалою суду від 03.11.2020 відкладено підготовче засідання на 01.12.2020.

Ухвалою суду від 01.12.2020 призначено судову почеркознавчу експертизу документів, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинено провадження у справі до отримання висновків експертів.

Матеріали справи №911/974/20 24.12.2020 скеровано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

До суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України повернулися матеріали справи №911/974/20 та лист №19899/19900/20-32/20682/20-34 від 28.12.2021 (вх. №149/22 від 05.01.2022) з висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи документів.

Ухвалою суду від 06.01.2022 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 15.02.2022 року.

До суду від позивача надійшли пояснення б/н від 08.02.2022 року (вх. №3091/22 від 17.02.2022) щодо висновку експертів за результатами проведення експертизи, клопотання б/н від.08.02.2022 року (вх. №3149/22 від 11.02.2022) про приєднання доказів до матеріалів справи, заява б/н від 08.02.2022 року (вх. №3150 від 11.02.2022) про виклик експертів для надання пояснень щодо висновку, заява б/н від 08.02.2022 року (вх. №3151/22 від 11.02.2022) про стягнення судових витрат.

Крім того, до суду від позивача надійшла заява б/н від 08.02.2022 року (вх. №3152/22 від 11.02.2022) про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення річних, інфляційних та пені у зв`язку із збільшенням періодів нарахування. Так, згідно поданої заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 480000,00 грн. основного боргу, 676504,10 грн. 30% річних, 159621,62 грн. інфляційних втрат, 583151,28 грн. пені, 315000,00 грн. штрафу.

Судове засідання, призначене на 22.03.2022 року не відбулося.

Ухвалою суду від 10.05.2022 року розгляд справи призначено на 07.06.2022 року.

До суду від позивача надійшла заява б/н від 11.05.2022 року про розгляд справи без його участі.

До суду від відповідача надійшли пояснення б/н від 03.06.2022 року (вх. №6139/22 від 03.06.2022) щодо висновку експерта №19899/19900/20-32/20682/20-34/35071-35089/21-34 від 28.12.2021 року та рецензію на висновок експертів за результатами проведення комплексної судової-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів №19899/19900/20-32/20682/20-34/35071-35089/21-34 від 28.12.2021 року.

До суду від відповідача надійшов відзив б/н від 03.06.2022 року (вх. №6241/22 від 03.06.2022) на заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення 3% річних, інфляційних та пені.

У судовому засіданні 07.06.2022 року представник відповідача зазначив про необхідність задоволення заяви позивача б/н від 08.02.2022 року (вх. №3150 від 11.02.2022) про виклик експертів для надання пояснень щодо висновку та зазначив про намір подати клопотання про призначення у справі додаткової експертизи.

Ухвалою суду від 07.06.2022 року у задоволенні заяви позивача б/н від 08.02.2022 року (вх. №3150 від 11.02.2022 року) про виклик експертів для надання пояснень щодо експертного висновку №19899/19900/20-32/20682/20-34/35071-35089/21-34 від 28.12.2021 року відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 21.06.2022 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 08.06.2022 року (вх. №6931/22 від 08.06.2022) про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 21.06.2022 року проти призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи заперечив.

Розглянувши у судовому засіданні 21.06.2022 року клопотання відповідача б/н від 08.06.2022 року (вх. №6931/22 від 08.06.2022) про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи у справі суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ГПК України, за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

Згідно Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998року №53/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року №1950/5, додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи. Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). У разі необхідності проведення додаткової або повторної експертизи у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються мотиви та підстави для її призначення.

Таким чином, згідно аналізу наведених норм, додаткова судова експертиза призначається у випадку неповноти або неясності висновку експерта, а повторна - лише у разі обґрунтованих сумнівів у правильності висновку експерта та порушень у її проведенні.

Судом встановлено, що надані експертом відповіді на порушені питання не суперечать іншим фактичним даним. Вказаним висновком надано відповіді на два поставлені перед експертом питання, висновок відповідає вимогам належності та допустимості.

З огляду на викладене у суду немає підстав вважати вказаний висновок таким, що суперечить іншим матеріалам справи чи викликає сумніви в його правильності. Таким чином, на час розгляду клопотання, доказів необхідності призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи у справі відповідачем не надано, а тому, підстав для її призначення судом не вбачається.

Крім того, згідно ст. 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Тому, висновок буде оцінено судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 ГПК України, тобто, за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності.

Представник позивача у судовому засіданні 21.06.2022 року позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, підтримав та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.06.2022 року проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та запереченнях та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 21.06.2022 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватною фірмою «Степаненко і К» (за договором позичальник) та Фізичною особою-підприємцем Степаненко Ларисою Володимирівною (за договором позикодавець) 03.01.2017 року укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 (далі Договір), згідно умов п. 1.1 якого, позикодавець надає позичальнику грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі, передбаченому в п. 2.1 цього Договору, а позичальник зобов`язується повернути надану поворотну фінансову допомогу в порядку та на умовах, передбачених даним Договором. Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в розмірі 630000,00 грн. (п. 2.1 Договору).

Поворотна фінансова допомога вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту перерахування коштів на розрахунковий рахунок, що підтверджує виписка з банку. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на строк, не більший ніж 365 календарних днів (п.п. 2.6, 2.7 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню на вимогу позикодавця, але не пізніше сплину останнього дня строку, визначеного в п. 2.7 цього Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути поворотну фінансову допомогу до закінчення строку, визначеного в п. 2.7 цього Договору або після отримання письмової вимоги позикодавця про дострокове повернення.

У п. 8.1 Договору сторони погодили, що даний Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами їх зобов`язань за Договором.

05.06.2017 року між Приватною фірмою «Степаненко і К» та Фізичною особою-підприємцем Степаненко Ларисою Володимирівною укладено Додаткову угоду про внесення змін та доповнень до Договору, згідно якої вирішили викласти пункт 5.2 Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року в наступній редакції: у випадку прострочення повернення фінансової допомоги позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення зобов`язання, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, а також 30% річних процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України; доповнити Договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року пунктом 5.5. наступного змісту: у випадку прострочення позичальником повернення фінансової допомоги, окрім пені та процентів, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 50% від суми заборгованості за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 180 днів; доповнити Договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року пунктом 5.6. наступного змісту: сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій припиняється через шістдесят місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано; доповнити Договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року пунктом 5.7 наступного змісту: сторони домовились, що строк позовної давності до вимог про стягнення основного зобов`язання, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) становить 5 років.

На виконання умов Договору позивачем перераховано на банківський рахунок відповідача поворотну фінансову допомогу у загальній сумі 630000,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними дорученнями №111 від 04.01.2017, №112 від 12.01.2017, №119 від 08.02.2017. Однак, відповідач в порушення умов Договору у строк до 03.01.2018 року свої зобов`язання з повернення поворотної фінансової допомоги виконав частково, а саме, перерахувавши 05.12.2019 року на рахунок позивача кошти у сумі 150000,00 грн., що підтверджується копією банківської виписки про рух коштів від 13.04.2020 року, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у сумі 480000,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача надсилалась вимога про повернення фінансової допомоги б/н від 19.03.2020 року (докази надіслання додано до матеріалів справи), однак, зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та реагування, заборгованість у сумі 480000,00 грн. не погашена, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві зазначив, що підписи на Договорі про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року та Додатковій угоді від 05.06.2017 року виконані не директором ПФ «Степаненко і К». Також, відповідач вважає, що підписи позичальника та позикодавця на Договорі про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року та Додатковій угоді від 05.06.2017 року виконані не у 2017 році, а незадовго до звернення з даним позовом до суду. Таким чином, на думку відповідача, вказані документи є підробленими, оскільки, підпис виконано не відповідачем, а іншою особою, не уповноваженою на таке підписання.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16.

З метою повного та всебічного дослідження обставин, викладених у позовній заяві, та перевірки тверджень відповідача щодо достовірності підписів позивача на документах, що стали підставою для звернення позивача до суду, у зв`язку з необхідністю застосування спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, ухвалою суду від 01.12.2020 року у справі №911/974/20, за клопотанням відповідача, призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення судової почеркознавчої експертизи документів у справі №911/974/20 винесено наступні питання: чи виконано підпис у Договорі про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року на першій сторінці під текстом та у графі «Позичальник» на третій сторінці, ОСОБА_1 ?; чи виконано підпис у Додатковій угоді від 05.06.2017 року про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року у графі «Позичальник», ОСОБА_1 ?; чи виконано підписи у Додатковій угоді від 05.06.2017 року про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року, у той час, яким датований документ, якщо ні, то в який період часу вони виконані? За результатами проведення призначеної судом судової почеркознавчої експертизи експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складено Висновок експертів №19899/19900/20-32/20682/20-34/35071-21-34 від 28.12.2021 року.

Так, відповідно до зазначеного висновку встановлено наступне.

Підписи від імені ОСОБА_1 : на першому аркуші під друкованим текстом та на другому аркуші у графі «Позичальник» договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, що укладений від імені Приватної фірми «Степаненко і К» та Фізичної особи- підприємця Степаненко Л.В.; у графі «Позичальник» у додатковій угоді від 05.06.2017 про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 виконано рукописним способом (за допомогою кулькової ручки) без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

Підписи від імені ОСОБА_1 : на першому аркуші під друкованим текстом та на другому аркуші у графі «Позичальник» Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, що укладений від імені Приватної фірми «Степаненко і К» та Фізичної особи- підприємця Степаненко Л.В.; та у графі «Позичальник» у Додатковій угоді від 05.06.2017, про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 виконані Степаненком Юрієм Олександровичем.

Підпис від імені ОСОБА_1 у Додатковій угоді, датованій 05.06.2017, про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 про внесення змін та доповнень до Договору про надання правової поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, виконаний з використанням кулькової ручки, спорядженої пастою синьо-фіолетового кольору; підпис від імені ОСОБА_2 у Додатковій угоді, датованій 05.06.2017, про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, виконаний пишучим приладом, спорядженим чорнилом синього кольору.

У Додатковій угоді, датованій 05.06.2017, про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, не виявлено штучного зістарювання документа.

Підпис від імені ОСОБА_1 у Додатковій угоді, датованій 05.06.2017, про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, виконаний у період часу, пізніше листопада 2018 року. Отже, підпис від імені ОСОБА_1 у Додатковій угоді, датованій 05.06.2017, виконано не у вказану в документі дату - 05.06.2017, а пізніше. Відповісти на питання ухвали суду «Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у Додатковій угоді, датованій 05.06.2017, про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, у той час, яким датований документ, якщо ні, то в який період часу він виконаний», не видається можливим у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик зі встановлення абсолютного часу нанесення штрихів записів та підписів, виконаних чорнилами.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний її сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особою уповноваженою на це її установчими документами та скріплюється печаткою (ст. 207 ЦК України).

Як вбачається з Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 та Додаткової угоди від 05.06.2017 про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, наданого позивачем, з боку позивача у графі "Позикодавець" договір підписано ОСОБА_2 та скріплений печаткою ФОП Степаненко Л.В., з боку відповідача у графі "Позичальник" договір підписано директором ПФ «Степаненко і К» Степаненком Ю.О. та скріплено печаткою ПФ «Степаненко і К».

Відповідно до висновку комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів №19899/19900/20-32/20682/20-34/35071-35089/21-34 від 28.12.2021 року, Договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 та Додаткову угоду від 05.06.2017 року до Договору підписано директором відповідача Степаненком Ю.О.

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження відповідача щодо не підписання директором відповідача ПФ «Степаненко і К» Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 та Додаткової угоди від 05.06.2017 про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, не відповідає фактичним обставинам справи та висновкам експерта.

Слід також зауважити, що доказом на підтвердження наявності договірних правовідносин сторін та укладання Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 також є часткове повернення позики на суму 150000,00 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи банківською випискою, що відповідачем не спростовано.

Судом встановлено, що матеріалами справи та наявними у справі доказами підтверджується, що між позивачем та відповідачем виникло зобов`язання за Договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, згідно якого, в силу ст. 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Пунктами 2.7, 3.1 Договору визначено, що поворотна фінансова допомога надається позичальнику на строк, не більше ніж 365 календарних днів, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню на вимогу позикодавця, але не пізніше сплину останнього дня строку, визначеного в п. 2.7 Договору.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

На виконання зобов`язань за Договором, позивачем перераховано на рахунок відповідача - ТОВ поворотну фінансову допомогу (позику) в сумі 630000,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними дорученням

Таким чином, зобов`язання по наданню позики позикодавцем (позивачем у справі) виконано належним чином, і відповідно у останнього виникло право вимагати повернення даної позики у визначений договором термін.

Однак, всупереч умов п. п. 2.7 Договору позики та ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України, відповідачем свої зобов`язання стосовно повернення суми позики позивачу виконано частково, а саме, повернуто 150000,00 грн. решта суми 480000,00 грн. станом на день вирішення спору не повернуто позивачу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Так, відповідачем не надано суду доказів того, що Договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Твердження відповідача про не підписання Договору позики спростовуються висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №19899/19900/20-32/20682/20-34/3507-350089/21-34 від 28.12.2021 року.

Таким чином, приймаючи до уваги невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором стосовно повернення позики у сумі 480000,00 грн., наданої останньому позивачем, та укладання між позивачем та відповідачем Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 480000,00 грн. заборгованості з повернення позики доведеними, підтвердженими наявними у справі доказами та відповідачем не спростованими.

Тому, позовна вимоги про стягнення з відповідача 480000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується тверджень відповідача стосовно того, що Додаткову угоду від 05.06.2017 року про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року виготовлено не у вказану в документі дату 05.06.2021, а пізніше, суд зазначає, що вказана обставина не доводить, що між позивачем та відповідачем не мали місце правовідносини за Договором позики з приводу отримання останнім поворотної фінансової допомоги (позики). Так, висновком експертизи встановлено що і Договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 року і Додаткову угоду від 05.06.2017 року до Договору підписано директором ПФ «Степаненко і К» - Степаненком Ю.О., дійсність договору та додаткової угоди відповідачем не спростовано, натомість матеріали справи містять докази часткового повернення відповідачем 05.12.2019 року 150000,00 грн. позики, а тому, обставини щодо періоду часу виготовлення та підписання Додаткової угоди від 05.06.2017 року не мають значення для вирішення спору у даній справі.

Крім того, згідно п. 6 висновку експертизи вказано, що підпис від імені Степаненка Ю.О. у Додатковій угоді, датованій 05.06.2017, про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017 про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, виконаний у період часу, пізніше листопада 2018 року. В той же час, в абз. 3 п. 6 висновку експертизи зазначено, що відповісти на питання ухвали суду «Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у Додатковій угоді, датованій 05.06.2017, про внесення змін та доповнень до Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 03.01.2017, у той час, яким датований документ, якщо ні, то в який період часу він виконаний», не видається можливим у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик зі встановлення абсолютного часу нанесення штрихів записів та підписів, виконаних чорнилами. Тому, висновки експертизи, викладені в п. 6 цього висновку є суперечливими, не мають значення для розгляду справи і встановлених вище обставин та не приймаються судом до уваги в цій частині.

Крім стягнення основного боргу, позивач також просив суд стягнути з відповідача 30% річних у сумі 676501,10 грн., 159621,62 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за період з 04.01.2018 по 08.02.2022 згідно ст. 625 ЦК України, а також, пеню у сумі 583151,28 грн. нарахованих на заборгованість відповідача за період з 04.01.2018 по 08.02.2022 та штраф у сумі 315000,00 грн. згідно п.п. 5.2, 5.5 Договору відповідно до здійсненого ним розрахунку.

Згідно п.п. 5.2, 5.5 Договору в редакції Додаткової угоди від 05.06.2017 року, у випадку прострочення повернення фінансової допомоги позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення зобов`язання, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, а також, 30% річних процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку прострочення позичальником повернення фінансової допомоги, окрім пені та процентів, позивальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 50% від суми заборгованості за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 180 днів.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Поряд з цим, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно вірного розрахунку, здійсненого судом за допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга:Закон", розмір пені, нарахованої позивачем на заборгованість відповідача, складає 103699,73 грн. є обґрунтованим, арифметично вірним та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, до стягнення з відповідача підлягає штраф, що передбачений пунктом 5.5 Договору, за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 180 днів у розмірі 50% від суми заборгованості, нарахований позивачем у розмірі 315000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 30% річних у сумі 676504,10 грн. судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим та відповідає вимогам законодавства, а тому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат судом встановлено, що розмір інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача є більшим і складає 171594,45 грн., однак, позивачем розмір інфляційних втрат визначено у сумі 159621,62 грн., тому, стягненню підлягає зазначена сума, оскільки, суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог.

У відзиві на заяву позивача про збільшення позовних вимог відповідач зазначає про неспівмірність заявлених до стягнення штрафу, пені, інфляційних втрат та 30% річних, посилаючись на те, що наслідки невиконання зобов`язання більш вигідні для позивача ніж належне виконання такого зобов`язання. Так, позивач вказує, що загальний розмір штрафних санкцій складає 1280000,00 грн., втричі перевищує суму основного боргу 480000,00 грн., що порушує принцип справедливості та розумності, визначений у ст. 509 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, слід враховувати, що ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013, а також, у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі №904/1936/19, від 12.05.2020 у справі №910/9767/19.

Крім того, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, згідно яких, визначено, що стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання, тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Зважаючи на викладене, суд враховує, що 1) відповідачем частково повернуто позику у сумі 150000,00 грн., що свідчить про вжиття відповідачем заходів до виконання зобов`язання за договором, 2) загальна сума пені та штрафу є значною, 3) позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 30% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, 4) в матеріалах справи відсутні прямі докази понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з повернення позики.

Таким чином, суд, враховуючи встановлені обставини справи, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, з огляду на вимоги розумності та справедливості, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій та відсотків річних на 90%. Відповідно, стягненню підлягають 10369,97 грн. пені, 31500,00 грн. штрафу, 67650,41 грн. 30% річних, а в решті стягнення слід відмовити.

Також, суд зазначає, що у ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таким чином, відсутні підстави для зменшення інфляційних нарахувань у сумі 159621,62 грн. оскільки, чинне законодавство цього не передбачає (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, від 19.06.2019 року у справі №703/2718/16-ц).

Щодо посилань відповідача на п. 8 розділу 9 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач посилається на те, що він звільняється від обов`язків сплачувати на користь кредитора (позикодавця) штрафні санкції та пеню відповідно до положень законодавства щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами (договорами позики) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлено з 12.03.2020 року на усій території України карантин та рішенням уряду загальнонаціональний карантин продовжено до 30.08.2022 року.

Згідно п. 8 розділу 9 Перехідних положень Господарського кодексу, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Разом з тим, Договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) укладено між сторонами 03.01.2017 року, штрафні санкції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за вказаним Договором нараховано за період з 04.01.2018 року, тобто, ще задовго до встановлення карантину на всій території України.

Крім того, відповідач не надав до суду належних та достатніх доказів, що у цей період його підприємство здійснювало господарську діяльність а карантин вплинув на його господарську діяльність, що призвело до зменшення його доходів, у зв`язку з чим не міг належним чином виконувати грошове зобов`язання за Договором.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження викладених у позові обставин, у зв`язку з чим, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Усі інші твердження та заперечення відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25000,00 грн. судом встановлено наступне.

На підтвердження факту надання правничої допомоги, позивачем надано суду, копію Договору про надання правничої допомоги №17/Г від 18.03.2020 року, Додаток №1 від 18.03.2020 року до Договору про надання правничої допомоги №17/Г від 18.03.2020 року, копію ордера серія КС№686247 від 24.04.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2998/10 від 24.11.2005 року, розрахунок витрат на правничу допомогу на підставі Договору №17/г від 18.03.2020 року від 15.04.2020 року та від 08.02.2022 року, акт надання правничої допомоги від 15.04.2020 року та від 08.02.2022 року, рахунок-фактуру №17/Г-1 від 15.04.2020 року та №17/Г-2 від 08.02.2022 року, копію платіжного доручення №287 від 26.08.2020 року та №395 від 08.02.2022 року.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч.ч. 4, 6 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання адвокатом відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Враховуючи те, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження отримання юридичних послуг, суд дійшов висновку, що вказані витрати позивача відносяться до судових витрат в розумінні ст. 123 ГПК України.

Відповідачем заперечень щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу не надано.

Так, дослідивши матеріали справи та враховуючи категорію та складність справи, в межах якої позивачем за первісним позовом отримано адвокатські послуги, об`єм роботи, проведеної адвокатом під час розгляду справи, а також, часткове задоволення позову, суд вважає заявлений розмір витрат на послуги адвоката в сумі 25000,00 грн. обґрунтованим. За таких обставин, суд дійшов висновку, що витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Витрати зі сплати вартості судової почеркознавчої експертизи документів у справі №911/974/20 покладаються на відповідача в повному обсязі.

Стосовно витрат на оплату рецензії експертного висновку у сумі 14000,00 грн., суд зазначає, що оскільки, висновки, викладені у рецензії, не брались судом до уваги, як такі що не спростовують викладених вище висновків суду, а позивачем не доведено факту понесення витрат, як таких, що були фактично та неминуче необхідні для розгляду цієї справи, суд не вбачає підстав для покладення їх на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Степаненко Лариси Володимирівни до Приватної фірми «Степаненко і К» задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватної фірми «Степаненко і К» (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Глиняна, буд. 100, ) на користь Фізичної особи-підприємця Степаненко Лариси Володимирівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 480000 (чотириста вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 67650 (шістдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 41 коп. 30% річних, 159621 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять одну) грн. 62 коп. інфляційних втрат, 31500 (тридцять одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. штрафу, 10369 (десять тисяч триста шістдесят дев`ять) грн. 97 коп. пені, 11237 (одинадцять тисяч двісті тридцять сім) грн. 41 коп. витрат по сплаті судового збору, 8458 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят вісім) грн. 08 коп. витрат на правничу допомогу.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4.Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 06.07.2022 року.

Суддя Д.Г. Заєць