УХВАЛА

м. Київ

14.07.2022Справа № 910/5845/22

Суддя Господарського суду міста Києва Турчин С.О., розглянувши

заяву Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК"

про забезпечення позову

у справі за позовом Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР"

про стягнення 40263013,70 грн

без повідомлення (виклику) учасників процесу

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" про стягнення 40263013,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором № КІЕ-Кл-13357 від 08.09.2021. Оскільки виконання зобов`язань за Кредитним договором забезпечені договором поруки № КІЕ-П 13357/1 від 08.09.2021, укладеним з відповідачем-2, позивачем заявлені вимоги про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитом у сумі 40000000,00 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 263013,70 грн.

Разом із позовом позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову.

13.07.2022 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" надійшло клопотання про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

13.07.2022 на електронну пошту суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, накладення арешту в межах ціни позову на грошові кошти відповідача, що належать або підлягають передачі або сплаті цьому товариству і знаходяться у нього чи в інших осіб, є одним із визначених законом способів забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме:

накласти арешт на грошові кошти, що належать: Товариству з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" у межах ціни позову, а саме у розмірі 40263013,70 грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову;

накласти арешт на грошові кошти, що належать: Товариству з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" у межах ціни позову, а саме розмірі 40263013,70 грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали заяви та документи надані заявником в обґрунтування заяви, суд зазначає наступне.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Слід зазначити, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Заява про забезпечення позову обґрунтована такими обставинами:

У відповідача-1 відсутні будь-яке нерухоме майно, за рахунок якого в майбутньому можливо буде виконати рішення суду у цій справі (у випадку задоволення позову) та задовольнити грошові вимоги позивача.

Розмір статутного капіталу відповідача-1 значно менший майнових вимог позивача.

Станом на дату подання даної заяви щодо відповідача-1 відкрито десять виконавчих проваджень, в яких відповідач-1 є боржником, на підтвердження чого позивачем надано до заяви роздруківку з Автоматизованої системи виконавчого провадження. Позивач зазначає, що стягнення з відповідача-1 грошових коштів у вказаних виконавчих провадженнях впливає на майновий стан відповідача-1 та, як наслідок, на його можливість в подальшому розрахуватися з позивачем за Кредитним договором. Також позивач посилається на велику кількість судових проваджень, стороною (відповідачем) за якими є відповідач-1.

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" зареєстровано за адресою масової реєстрації.

З примірного договору про відкриття кредитної лінії (розміщений на офіційному сайті відповідача-1, який останній укладає з третіми особами - позичальниками, відомо, що кредитодавець (відповідач-1) має право передати іншій особі свої права кредитора за цим договором за правочином відступлення права вимоги без згоди позичальника. А відтак, у випадку, якщо відповідач-1 має намір надалі ухилятися від виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, то свої зобов`язання, в яких ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" є кредитором, він може за власним бажанням (без згоди позичальників) відступити іншим особам.

Позивач зазначає, що майновий стан ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (відповідача-1), яке є спеціалізованою фінансовою установою, суттєво погіршився, на підтвердження чого надав Звіт про фінансову стабільність (червень 2022 року), який викладений на офіційному сайті Національного банку України.

Щодо вимог до відповідача-2, то позивач посилається на погіршення майнового стану Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", що є спеціалізованою фінансовою компанією. Так, з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", є КВЕД 64.92 "Інші види кредитування", а на офіційному сайту відповідача-2 зазначено, що єдиний видом його діяльності є видача кредитів. Однак, відділення, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях діяльність не здійснюють , що відповідно впливає на фінансовий стан відповідача-2 та у подальшому може призвести до його неплатоспроможності, невиконання ним своїх фінансових зобов`язань за договором поруки.

Позивач зазначає, що із примірного кредитного договору, який ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" укладає з третіми особами - позичальниками, відомо, що кредитодавець (відповідач-2) має право відступати або іншим чином передавати будь-які та/або усі свої права та обов`язки за цим договором за правочином відступлення права вимоги третім особам без згоди позичальника, а отже, основний актив своєї господарської діяльності (право вимоги до позичальників за споживчими кредитами) ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" у будь-який момент може вивести, внаслідок чого не буде отримувати грошові кошти, які могли б бути спрямовані на погашення кредиту по кредитному договору за виконання якого поручився перед позивачем.

Також позивач посилається на наявність відкритих щодо відповідача-2 виконавчих проваджень та наявності судових проваджень, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" є боржником. Втім ухвалення судових рішень про стягнення заборгованості з відповідача-2 та стягнення з останнього грошових коштів у виконавчих провадженнях впливає на майновий стан відповідача-2 та, як наслідок, на його можливість в подальшому здійснити оплату за кредитним договором та відповідно на виконання рішення суду (у разі задоволення позову).

На переконання позивача з огляду на предмет та підстави позову у цій справі, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог позивача, безпосередньо залежатиме від тієї обставини, чи матимуть відповідачі необхідну суму грошових коштів у присудженій до стягнення сумі.

Оскільки сума позовних вимог є значною (40263013,70 грн), відповідач-1 уникає виконання зобов`язань за Кредитним договором, грошові кошти є активом, який легко може зникнути з банківських рахунків ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", на переконання позивача, є всі підстави вважати, що при невжитті заходів забезпечення позову, виконання майбутнього рішення суду шляхом стягнення боргу за рахунок грошових коштів відповідачів буде ускладненим або взагалі неможливим.

Предметом позову у даній справі є вимоги Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитом у сумі 40000000,00 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 263013,70 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, цей спір стосується, зокрема, виконання відповідачами зобов`язань за Кредитним договором № КІЕ-Кл-13357 від 08.09.2021 в частині сплати кредиту та процентів.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матимуть відповідачі необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Наведені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладеною у постанові від 17 червня 2022 року у справі №910/2382/21, згідно із якою виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову, дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Зі змісту частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі №915/870/18.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження.

При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх.

Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Аналогічні висновки щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 915/373/20 та від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21.

Разом з тим, судом враховано, що статтею 136 ГПК України передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Тобто, за замістом частини 2 статті 136 ГПК України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звертається позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову судом також враховано чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту) права відповідача, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Як встановлено судом, згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (Інформаційні довідки №304756394 від 12.07.2022), за відповідачем-1 не зареєстроване будь-яке нерухоме майно, за рахунок якого можна було б задовольнити вимоги позивача у цій справі.

Отже, єдиним джерелом погашення заборгованості за рішенням суду у цій справі, фактично, можуть бути лише грошові кошти, що акумулюються (перебуватимуть) на рахунках, що належать відповідачу-1.

У той же час відповідачі не надали суду доказів на підтвердження наявності у них майна, за рахунок якого можна було б задовольнити позовні вимоги позивача у випадку задоволення позовних вимог.

Судом надано оцінку документально підтвердженим обґрунтуванням позивача, що статутний капітал відповідача складає лише 16183410,82 грн, що менше заявлених до відповідача позовних вимог; наявності відкритих виконавчих проваджень у яких відповідачі є боржниками, наявності судових проваджень про стягнення заборгованості з відповідачів; відомостей про погіршення фінансового стану відповідачів, тобто наявність обставин, що в підсумковому висновку може свідчити про існування сумнівів щодо можливості виконання судового рішення у випадку стягнення з відповідачів 40263013,70 грн.

За таких обставин, дослідивши викладені заявником доводи та надані на підтвердження цих доводів докази, суд дійшов висновку, що обраний позивачем захід забезпечення позову, а саме, накладення арешту на грошові кошти ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", у межах заявленої до стягнення суми, є обґрунтованим, адекватним, відповідає предмету спору, спрямований запобігання виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову, з урахуванням того, що відповідачем тривалий час не вживаються дії щодо повернення заявлених до стягнення грошових коштів, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову, а також захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У свою чергу відповідачі не спростували наведені позивачем аргументи щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Жодних доказів, що спростовували б викладену у зазначених відкритих джерелах інформацію про майновий стан відповідачів, ним не надано.

Посилання відповідачів на здійснення часткової сплати заборгованості за кредитним договором, на підтвердження чого надані платіжні доручення №1285 від 04.04.2022 на суму 221780,80 грн, №1445 від 10.05.2022 на суму 271780,85 грн, №1255 від 25.03.2022 на суму 50000,00 грн, №7448 від 04.07.2022 на суму 1765213,79 грн, не підтверджує виконання зобов`язань зі сплати всієї суми заборгованості, а також не спростовує факту невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань та наведених вище висновків суду щодо наявності обґрунтованих підстав для забезпечення позову. У свою чергу доказів повної оплати заборгованості відповідачами не надано.

Суд вважає обґрунтованими доводи заявника про існування підстав для накладення арешту на грошові кошти відповідачів в межах заявленої суми, з огляду на те, що предметом спору є вимоги про стягнення з відповідачів грошових коштів.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19, у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №916/2364/20, від 17.06.2022 у справі №910/2382/21.

Крім того, немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження прав відповідачів чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються в володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

Суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідачів до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

При цьому суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи позивача, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Суд враховує, що одним із завдань господарського судочинства у відповідності до вимог статті 2 Господарського процесуального кодексу України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

З огляду на викладене вище, у даному випадку, за висновками суду, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту, забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Наведене підтверджує наявність обґрунтованих підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надавши оцінку наявним у матеріалам справи доказам відповідно до вимог ст.86 ГПК України, керуючись ст.136, 137 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом:

накладення арешту на грошові кошти, що належать: Товариству з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" у межах ціни позову, а саме у розмірі 40263013,70 грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову;

накладення арешту на грошові кошти, що належать: Товариству з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" у межах ціни позову, а саме розмірі 40263013,70 грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову.

За таких обставин, суд задовольняє заяву Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" про забезпечення позову.

Згідно із приписами ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136, 137, 138, 140, 232, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" про забезпечення позову задовольнити.

2. З метою забезпечення позову у справі №910/5845/22:

Накласти арешт на грошові кошти, що належать: Товариству з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (01133, місто Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 26, офіс 407, ідентифікаційний код 38548598) у межах ціни позову, а саме у розмірі 40263013,70 грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову;

Накласти арешт на грошові кошти, що належать: Товариству з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 133-А, ідентифікаційний код 37356833) у межах ціни позову, а саме розмірі 40263013,70 грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову.

Стягувач: Акціонерне товариство "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (04070, місто Київ, ВУЛИЦЯ АНДРІЇВСЬКА, будинок 4, ідентифікаційний код 14282829)

Боржник 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (01133, місто Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 26, офіс 407, ідентифікаційний код 38548598)

Боржник 2: Товариство з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 133-А, ідентифікаційний код 37356833)

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення вказаної ухвали до виконання - до 14.07.2025.

Ухвала набирає законної сили 14.07.2022 та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. О. Турчин