ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

07 липня 2022 року Справа № 926/2174/20

Суддя Господарського суду Чернівецької області Тинок Олександр Сергійович розглянувши заяву Національного природного парку Вижницький про відстрочення виконання судового рішення, у справі №926/2174/20

за позовом Державної екологічної інспекції Карпатського округу

до Національного природного парку Вижницький

про відшкодування шкоди в сумі 2522527,50 грн, заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев на території об`єкту природно-заповідного фонду

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Меленко О.С.

Представники:

від позивача Книговський В.О.

від відповідача Марчук Г.В.

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція Карпатського округу звернулась до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Національного природного парку Вижницький про відшкодування шкоди в сумі 2522527,50 грн, заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев на території об`єкту природно-заповідного фонду.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 21 січня 2021 року по справі №926/2174/20 позов Державної екологічної інспекції Карпатського округу до Національного природного парку Вижницький про відшкодування 2522527,50 грн шкоди, заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев на території об`єкту природно-заповідного фонду, задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Національного природного парку «Вижницький» (59233, вул. Центральна, 27 А, смт. Берегомет, Вижницького району, Чернівецької області, ) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 23 А, ) шкоду 2522527,50 грн на рахунки з обліку доходів по Чернівецькій області «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності», а саме: 2444615,50 грн на р/р UА0024371, отримувач - Чернівецьке ГУК/Берегометська ТГ, банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат.), код отримувача (, код класифікації доходів бюджету - 24062100, які перерахувати одержувачам коштів: - 50 відсотків до спеціального фонду місцевого бюджету Берегометської ТГ в сумі 1222307,75 грн; - 20 відсотків до спеціального фонду Чернівецького обласного бюджету в сумі 488923,10 грн; - 30 відсотків до Державного бюджету України в сумі 733384,65 грн. 77912,00 грн на р/р UА0024333, отримувач Чернівецьке ГУК/Вижницька ТГ, банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат.), код отримувача (, код класифікації доходів бюджету - 24062100, які перерахувати одержувачам коштів: - 50 відсотків до спеціального фонду місцевого бюджету Вижницької ТГ в сумі 38956,00 грн; - 20 відсотків до спеціального фонду Чернівецького обласного бюджету в сумі 15582,40 грн; - 30 відсотків до Державного бюджету України в сумі 23373,60 грн. Стягнуто з Національного природного парку «Вижницький» (59233, вул. Центральна, 27 А, смт. Берегомет, Вижницького району, Чернівецької області, ) на користь Державної екологічної інспекції Карпатського округу (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 23-А ) 37837,92 грн судового збору на рахунок Державної екологічної інспекції Карпатського округу: р/р UA0095363 в ДКСУ м.Київ, МФО 820172, .

02 березня 2021 року на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 січня 2021 року по справі №926/2174/20 господарським судом видано два накази про примусове виконання рішення з відміткою про набрання ним законної сили 26 лютого 2021 року.

25 березня 2021 року на виконання вимог ухвали Західного апеляційного господарського суду від 23 березня 2021 року матеріали справи №926/2174/20 надіслано до Західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23 березня 2021 року зупинено дію судового рішення Господарського суду Чернівецької області від 27.01.2021 року у справі №926/2174/20.

30 березня 2021 року Управлінням Державної казначейської служби України у Вижницькому районі Чернівецької області повернуто до Господарського суду Чернівецької області оригінали двох наказів від 02 березня 2021 року про примусове виконання рішення суду по справі №926/2174/20.

08 червня 2021 року постановою Західного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 січня 2021 року у справі № 926/2174/20 залишено без змін.

22 червня 2021 року представник позивача звернувся до суду з заявами про видачу наказів на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 січня 2021 року по справі № 926/2174/20, яке набрало законної сили 08 червня 2021 року.

29 червня 2021 року матеріали справи №926/2174/20 повернуто до Господарського суду Чернівецької області.

30 червня 2021 року на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 січня 2021 року по справі №926/2174/20 господарським судом видано два накази про примусове виконання рішення з відміткою про набрання ним законної сили 08 червня 2021 року.

21 липня 2021 року до Господарського суду Чернівецької області відповідачем надіслано суду заяву по справі №926/2174/21 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

28 липня 2021 року ухвалою суду зупинено виконання за виконавчими документами, а саме наказами Господарського суду Чернівецької області від 30 червня 2021 року по справі № 926/2174/21 до розгляду заяви Національного природного парку Вижницький про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви Національного природного парку Вижницький про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню по справі за позовом Державної екологічної інспекції Карпатського округу до Національного природного парку Вижницький про відшкодування шкоди в сумі 2522527,50 грн, заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев на території об`єкту природно-заповідного фонду від 30 червня 2021 року по справі №926/2174/20.

05 жовтня 2021 року Управлінням Державної казначейської служби України у Вижницькому районі Чернівецької області повернуто до Господарського суду Чернівецької області оригінали двох наказів від 30 червня 2021 року про примусове виконання рішення суду по справі №926/2174/20.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 листопада 2021 року рішення Господарського суду Чернівецької області від 27.01.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі №926/2174/20 залишено без змін.

21 лютого 2022 року позивачем подано до суду письмові заяви (вх. № 350 та №351) про видачу наказів у справі №926/2174/21 щодо стягнення з Національного природного парку «Вижницький» на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу шкоди в сумі 2522527,50 грн., та судового збору в сумі 37837,92 грн.

Національний природний парк Вижницький звернувся до суду з письмовою заявою про заміну боржника у справі №926/2174/20 правонаступником.

Ухвалою суду від 28 березня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви Національного природного парку Вижницький про заміну відповідача по справі №926/2174/20 Національного природного парку Вижницький його правонаступником фізичною особою ОСОБА_1 .

28 березня 2022 року представником позивача подано до суду письмову заяву про повернення оригіналів наказів Господарського суду Чернівецької області від 30 червня 2021 року у справі №926/2174/21 щодо стягнення з Національного природного парку «Вижницький» на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу шкоди в сумі 2522527,50 грн, та судового збору в сумі 37837,92 грн. Також в поданій заяві, представник позивача просить суд не брати до уваги заяви Державної екологічної інспекції Карпатського округу про видачу наказів господарським судом від 16 лютого 2022 № 07-09/673 та 17 лютого 2022 № 07-09/687, які були подані до суду 21.02.2022 року.

Ухвалою суду від 29 березня 2022 року залишено без розгляду заяви Державної екологічної інспекції Карпатського округу (вх. № 350 та № 351) від 21 лютого 2022 року про видачу наказів у справі № 926/2174/20; задоволено заяву Державної екологічної інспекції Карпатського округу (вх. №489) від 28 березня 2022 року про повернення оригіналів наказів по справі № 926/2174/20; повернуто Державній екологічній інспекції Карпатського округу оригінали наказів Господарського суду Чернівецької області від 30 червня 2021 року по справі №926/2174/20 щодо стягнення з Національного природного парку «Вижницький» (59233, вул. Центральна, 27 А, смт. Берегомет, Вижницького району, Чернівецької області, ) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 23-А ) шкоди в сумі 2522527,50 грн та судового збору в сумі 37837,92 грн.

30 червня 2022 року Національний природній парк «Вижницький» подав до суду письмову заяву (вх. №2459) про відстрочення виконання судового рішення.

В обґрунтування поданої заяви Національний природній парк «Вижницький» вказує про те, що оскільки ним не завдав майнової шкоди Державній екологічній інспекції Карпатського округу, не є щодо неї боржником, а Екологічна інспекція потерпілим та його кредитором, спору про цивільне право між ними не існує та існувати не можу, то відповідач ставить під сумнів застосування до виникнених відносин між сторонами статті 1166 Цивільного кодексу України. З огляду на те, що відповідач є бюджетною неприбутковою установою, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету, основним видом діяльності якої є дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук, отже є бюджетною установою з нижнім рівнем розпорядником коштів, то витрати, які необхідно сплатити за наслідком розглянутої справи не відповідають заходам передбаченим бюджетною програмою 27101160 «Збереження природно-заповідного фонду», а тому виконання рішення суду за рахунок коштів загального фонду неможливе. Враховуючи все викладене у заяві, а також зважаючи те, що в Україні продовжено строк дії воєнного стану, Національний природній парк «Вижницький» просить суд відстрочити виконання судового рішення на період дії воєнного стану в Україні, а також просить суд встановити порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, відкриття окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішення суду, як це передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Ухвалою суду від 30 червня 2022 року прийнято до розгляду заяву Національного природного парку Вижницький про відстрочення виконання судового рішення (вх. №2459 від 30 червня 2022 року); призначено розгляд заяви Національного природного парку Вижницький по справі №926/2174/20 про відстрочення виконання судового рішення у судовому засіданні на 07 липня 2022 року.

06 липня 2022 року представник Державної екологічної інспекції Карпатського округу подав до суду письмові заперечення на подану заяву про відстрочення виконання судового рішення.

В поданому запереченні, представник позивача наголошує на тому, що боржником - Національним природнім парком Вижницький від моменту ухвалення судового рішення (21.01.2021р.) не вчинено жодних дій щодо виконання рішення суду, яке тривалий час залишається без виконання. Посилання боржника на те, що Національний природний парк Вижницький є бюджетною, неприбутковою установою, та на даний час коштів на відшкодування шкоди у останнього не має, оскільки не передбачено кошторисом - не можуть бути виключними обставинами, які б були підставою для відстрочення виплати шкоди, оскільки такі обставини виникли внаслідок власної господарської діяльності відповідача, а не внаслідок незалежних від нього обставин. Несплата заборгованості порушує матеріальні інтереси стягувача та може призвести до негативних наслідків для нього, особливо враховуючи те, що мова йде про стягнення збитків на користь держави у дохід відповідних бюджетів. Зважаючи на те, що нормами ГПК України передбачено, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, а рішення у справі №926/2174/20 ухвалене 27 січня 2021 року, то з метою забезпечення неухильного та повного виконання рішення представник позивача просить суд відмовити у задоволені поданої Національним природнім парком Вижницький заяви про відстрочення виконання судового рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні 07 липня 2022 року підтримала подану заяву та просила суд відстрочити виконання судового рішення у справі №926/2174/20 на період строку дії воєнного стану в Україні та встановити порядку виконання рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства захисту довкілля та природніх ресурсів України відкрити окрему бюджетну програму для забезпечення виконання рішень суду.

Представник позивача в судовому засіданні 07 липня 2022 року заперечив проти задоволення поданої заяву Національного природного парку Вижницький.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, якими сторони обґрунтовують свої доводи, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Статтею 124 Конституції України та статтею 115 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Господарський суд, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року (пункт 43), зазначає, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Також, в рішенні у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (пункт 40), вказано, що захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь якій зі сторони. Оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29 червня 2004 року (заява № 18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-ІІІ; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - п. 53. ЄСПЛ також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01 (рішення від 07 червня 2005 року) ЄСПЛ вказав, що Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (абзац 1 частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

У відповідності до частини 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Зі змісту приписів статті 331 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що відстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується після набрання рішенням законної сили, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Вищезазначені норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду.

Таким чином, ухвала про відстрочку виконання судового рішення може бути винесена судом лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим.

При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Конституційний Суд України у рішенні № 5-пр/2013 від 26.06.2013 вказав, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України і лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право відстрочити виконання рішення чи постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 21.01.2019 року у даній справі позов задоволено, стягнуто з Національного природного парку «Вижницький» на користь Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області 2522527,50 грн шкоди, заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев на території об`єкту природно-заповідного фонду та судові витрати.

Обґрунтовуючи заяву про надання відстрочення виконання судового рішення, відповідач вказує про те, що Національний природний парк «Вижницький» є бюджетною неприбутковою установою, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету, основним видом діяльності якої є дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук, отже є бюджетною установою з нижнім рівнем розпорядником коштів, то витрати, які необхідно сплатити за наслідком розглянутої справи не відповідають заходам передбаченим бюджетною програмою 27101160 «Збереження природно-заповідного фонду», а тому виконання рішення суду за рахунок коштів загального фонду неможливе.

Окрім цього, відповідач стверджує про те, що останній не завдав майнової шкоди позивачу, не є щодо неї боржником, а позивач потерпілим та його кредитором.

Однак, суд зазначає про те, що в межах розгляду заяви про відстрочення виконання рішення, суд не досліджує, які відносини наявні між сторонами, а розглядає питання наявності обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Також суд зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду, яка неодноразово викладалась у постановах суду, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також, згідно частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

ЄСПЛ у справі "Бакалов проти України" та у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Таким чином, зазначена відповідачем підстава для надання відстрочки - відсутність бюджетного фінансування і наявність витрат тільки на захищені видатки, не є самостійними та достатніми підставами для відстрочки та/або розстрочки обов`язкового до виконання судового рішення, яке вступило в законну силу.

Щодо посилання відповідача на форс-мажорну обставину (обставина непереборної сили), а саме запровадження воєнного стану в Україні, що підтверджує неможливість виконання судового рішення суд зазначає наступне.

Форс-мажорна обставина звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від самого зобов`язання.

В постанові Верховного Суду у справі №904/3886/21 від 25.01.2022 зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Відповідач на підтвердження наявності форс-мажорної обставини у вигляді воєнного стану долучив до матеріалів поданої заяви копію загального офіційного листа Торгово-промислової палати України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з тим, твердження, що єдиним доказом існування форс-мажорних обставин є довідка Торгово-промислової палати є помилковою. Існування обставин форс-мажору щодо порушення/невиконання зобов`язань може доводитися будь-якими доказами (постанова Верховного Суду у справі №912/3323/20 від 21.07.2021).

Сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для відстрочки виконання судового рішення. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість відповідача виконати свій обов`язок. Сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання рішення та військовими діями.

Відповідачем не подано доказів на підтвердження того, що внаслідок введення в Україні воєнного стану НПП «Вижницький» не працює, а тому не є обставиною, що перешкоджає виконанню рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 січня 2022 року.

З огляду на вищевикладене, відповідачем не додано до матеріалів справи належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про намір виконати рішення суду. Окрім цього, відповідачем не доведені наявність обставин, які б підтверджували факт вживання реальних заходів щодо виконання рішення у даній справі, наявність причинного зв`язку між запровадженням воєнного стану та проведення військових дій з неможливістю в даний час виконати відповідачем ухваленого рішення суду. Подання до суду заяви про відстрочення виконання рішення та зміни способу його виконання не може розцінюватися судом як намір боржника реально виконати рішення суду.

В основу ухвали про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Оскільки Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, то суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами норм ГПК України.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї.

Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: належність, допустимість, та достовірність.

Так, відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України, визначене поняття допустимість доказів, яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, на думку суду, наведені відповідачем доводи не є доказом наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для відстрочки виконання рішення суду в розумінні ст. ст.73,74,76,77, 331 ГПК України та не доводять неможливість виконання рішення суду у даній справі.

Крім того, за приписами частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд звертає увагу, що рішення у справі №926/2174/20 ухвалене 27 січня 2021 року, а відтак рік після його ухвалення закінчився 27 січня 2022 року, у зв`язку з чим станом на 07 липня 2022 року у суду взагалі відсутні процесуальні права на надання відстрочки його виконання.

З огляду на приписи частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України та не доведення заявником обставин, які викладені у заяві про відстрочення виконання рішення, суд вважає, що заява Національного природничого парку «Вижницький» про відстрочення виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 січня 2021 року у справі №926/2174/20 не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1-3,7 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

З наведеної норми слідує, що підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим.

Слід відмітити, що Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому господарський суд оцінює докази, що підтверджують зазначені у заяві обставини щодо неможливості чи утруднення виконання рішення. В силу статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок подання відповідних доказів покладається на заявника.

Приписами п. 7.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України роз`яснено, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.06.2019 по справі № 350/426/16-ц: «Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб».

Таким чином, рішення суду має виконуватися лише у такий спосіб захисту цивільних прав, який застосовано судом відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, а правовою підставою для зміни способу виконання судового рішення є встановлений судом факт неможливості його виконання у спосіб, визначений у резолютивній частині відповідного рішення.

При цьому, зміна способу виконання рішення в порядку, визначеному статтею 331 ГПК України, не є прийняттям нового рішення, яке підлягає окремому виконанню, але означає прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб та порядок, встановлений у рішенні, та припинення здійснення тих заходів, які були визначені у рішенні.

Так, заявник звертаючись із заявою, в якій просить суд встановити порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України відкриття окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішення суду, фактично просить змінити рішення суду та змінити первісно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Суд зазначає, що підставою для встановлення порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Таким чином, особа, яка подала заяву про встановлення порядку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Разом з тим, як встановлено судом вище, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а твердження заявника про відсутність закладеного у кошторис Національного природничого парку «Вижницький» на 2022 рік грошових коштів на забезпечення виконання рішення суду не може звільнити останнього від необхідності виконати ухвалене судом рішення.

З урахуванням системного тлумачення вказаних норм права, встановлення порядку виконання, за доведеності зазначених в цих нормах підстав, повинно відбуватися в межах вимог того позову, стосовно якого було ухвалено відповідне судове рішення, яке перебуває на примусовому виконанні. Окрім того, на стадії виконання судового рішення, суд не наділений процесуальним правом встановлювати додатковий порядок виконання рішення суду, окрім того, що зазначений в резолютивній частині рішення, яке підлягає виконанню.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що заявником не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду від 27 січня 2022 року у даній справі, а також те, що заявник здійснює підміну понять та просить суд не встановити порядок виконання рішення суду, а змінити по суті вже прийняте судом рішення, яке набрало законної сили, суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення заяви відповідача.

Керуючись ст. ст. 232-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви (вх. №2459 від 30 червня 2022 року) Національного природничого парку «Вижницький» про відстрочення виконання рішення суду по справі №926/2174/20 на період дії воєнного стану в Україні та встановлення порядку виконання рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства захисту довкілля та природніх ресурсів України відкриття окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду.

Повний текст ухвали складено та остання підписана 08.07.2022 року.

Ухвала господарського суду набирає законної сили у відповідності до ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, визначеними ст.ст. 254 - 259 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Суддя О.С. Тинок