ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1243/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання: Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від 1-го відповідача: не з`явився;

від 2-го відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ДМ";

2) ОСОБА_1

про стягнення 48 720,46 євро, що за курсом НБУ становить 1 482 076,39грн

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ДМ" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 48 720,46 євро, що за курсом НБУ становить 1 482 076,39грн, з яких: 9 424,38 євро боргу по кредиту (тілу кредиту), 9 657,17 євро заборгованості по відсотках за користування кредитом, 91,55 євро боргу з комісії за користування кредитом, 29 547,36 євро пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 1-им відповідачем не виконано умови кредитного договору №МІ-17-08 від 27.02.2008 в частині своєчасного повернення кредиту. У забезпечення виконання вказаних зобов`язань 1-им відповідачем, між АТ Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1 27.02.2008 укладено договір поруки №МІ-17-08.

В якості правових підстав позову зазначено ст.509, 525, 526, 530, 554, 610, 1054 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 08.02.2022 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.06.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №906/1243/21 до судового розгляду по суті; призначити судове засідання на 29.06.2022 о 12:00.

Представник позивача в судове засідання 29.06.2022 не з`явився. 29.06.2022 засобами електронного зв`язку надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути для розгляду даної справи з причин участі останнього в судовому засіданні у справі №278/1646/15-ц у Житомирському апеляційному суді.

Представник відповідачів в судове засідання 29.06.2022 також не з`явився; 29.06.2022 засобами електронного зв`язку надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Варто зауважити, що в матеріалах справи містяться письмово викладені правові позиції відповідачів по справі, зокрема:

- відзив відповідача-2 від 27.02.2022, в якому останній, посилаючись на ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України, вказує на факт припинення поруки станом на день звернення позивача з даним позовом (а.с.73-76);

- заява відповідача-1 від 28.06.2022 про застосування строку позовної давності до усіх вимог у даній справі та відмову в позові у зв`язку з цим (а.с. 103).

Розглянувши подане клопотання представника позивача щодо відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

В обґрунтування клопотання про відкладення розгляду даної справи представник позивача посилається на призначення Житомирським апеляційним судом судового засідання з розгляду справи №278/1646/15-ц на 29.06.2022 о 12:00.

Водночас, представником позивача, який подав вказане вище клопотання, не надано доказів на представлення інтересів жодного з учасників судового процесу при перегляді в суді апеляційної інстанції справи №278/1646/15-ц.

Крім того, позивач не позбавлений права надати повноваження для участі в судовому засіданні іншому представникові.

Враховуючи, вищевикладене, а також те, що явка представника позивача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд вважає, що неявка представника останнього, не перешкоджає розгляду справи, тому, відмовляє в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

27.02.2008 між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "ДМ" (позичальник, відповідач-1) укладено кредитний договір №МІ-17-08 (далі - Договір) (а.с. 11-13, 54-56).

Згідно п.1.1 Договору в рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних коштів, банк зобов`язується надати позичальнику кредит у межах суми, зазначеної в п.1.2 даного договору, на термін і на умовах, передбачених у даному договорі, а позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно з цим договором в повному обсязі.

Відповідно до п.1.2 Договору розмір кредиту становить 25 000,00Євро.

За змістом п.1.3 Договору термін повернення кредиту, відсотків та винагороди згідно графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди визначається Додатком №1 до даного Договору.

Кредит надається за рахунок ресурсів банку (п.1.5 Договору).

Права та обов`язки сторін кредитодавець та позичальник погодили у розділі 2 Договору, відповідно до п.2.2 якого останній зобов`язується, зокрема:

2.2.1. Використовувати кредитні кошти на цілі, зазначені в п.1.4 Договору.

2.2.2. Сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11, 4.12 цього Договору, а також відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків та винагороди, вказаному в Додатку №1 до цього договору.

2.2.3. Здійснювати погашення кредиту в дату сплати відповідно до Графіка з урахуванням п.4.11 цього Договору.

2.2.4. Повну сплату відсотків та винагороди зробити не пізніше дня фактичного повного погашення кредиту.

Зі змісту п.3.1 Договору вбачається, що у якості забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором є, зокрема, договір поруки №МІ-17-08 від 27.02.2008.

У розділі 4 цього Договору сторони погодили порядок розрахунків.

Відповідно до п.4.1, 4.2 договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення кредиту згідно з п.1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 цього договору, а також графіку погашення позичальник сплачує відсотки у розмірі 13% річних. Сплата зазначених відсотків за користування кредитом здійснюється в дату сплати відсотків (кожного поточного місяця), відповідно до графіка погашення кредиту. При несплаті відсотків у зазначений термін, вони вважаються простроченими.

Пунктами 4.3, 4.4 встановлено, що при порушенні позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, передбачених п.1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 цього Договору, позичальник сплачує кредитодавцю відсотки за користування кредитом у розмірі 30% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Сплата зазначених відсотків здійснюється 1-го числа кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного Договору.

Зобов`язання за цим договором виконуються в такій послідовності: 1) витрати банку, пов`язані з виконанням договору (по заставі, послуги адвокатів); 2) неустойка (штраф, пеня); 3) прострочена винагорода; 4) винагорода; 5) прострочені відсотки; 6) відсотки; 7) прострочений кредит; 8) кредит, якщо інше не передбачено п.8.6 цього Договору (п.4.8 Договору).

Відповідно до п.4.9 Договору, при непогашенні кредиту в термін, встановлений графіком, а також п.2.3.3, 4.11 цього договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.4.3 цього Договору з дня виникнення простроченої заборгованості.

Нарахування відсотків (у тому числі, передбачених п.4.4) по кредиту здійснюється на дату сплати відсотків, відповідно до графіка погашення кредиту. При цьому, відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи із кількості днів у році - 360 днів. День сплати в часовий інтервал розрахунку відсотків не включається (п.4.10 цього Договору).

Відповідальність сторін узгоджена та закріплена кредитодавцем та позичальником у розділі 6 цього договору, згідно з п. 6.1 якого, при порушенні останнім будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком, а також п.2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених графіком, а також п.1.3, 2.2.3, 2.3.3 даного договору, винагороди передбаченої п.4.5, 4.6 позичальник сплачує кредитодавцю за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування (п.6.1 Договору).

Нарахування пені за кожен випадок порушення зобов`язань, передбачених п.6.1, 6.2, 6.3 Договору здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане позичальником (п.6.4 Договору).

Строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за цим договором встановлюється сторонами протягом 5 (п`яти ) років (п.6.7 Договору).

Строк дії договору встановлений у п.7.1 Договору, визначається з моменту підписання його обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання ними зобов`язань за цим договором.

Також сторонами погоджений та підписаний додаток №1 до договору №МІ-17-08 графік погашення кредиту, відсотків та винагороди, згідно якого останній платіж відповідачем-1 мав бути здійснений до 25.02.2011 (а.с.14, 57).

Позивач умови Договору виконав у повному обсязі, надавши кредит в сумі 25 000,00Євро.

Однак, в установлений договором строк відповідач-1 кредитні кошти в повному обсязі не повернув.

У зв`язку з порушенням відповідачем-1 зобов`язань за вказаним вище договором, позивачем станом на 13.10.2021 розрахована сума заборгованості, яка становить 48720,46 євро (еквівалент 1 482 076,39грн), з яких: 9 424,38 євро боргу по кредиту (тілу кредиту), 9 657,17 євро заборгованості по відсотках за користування кредитом, 91,55 євро боргу з комісії за користування кредитом, 29 547,36 євро пені.

У забезпечення виконання зобов`язання за договором №МІ-17-08 між АТ КБ "Приватбанк" (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель, відповідач-2) 27.02.2008 укладено договір поруки №МІ-17-08 (надалі - Договір поруки), предметом якого є надання поруки відповідачем-2 перед кредитором за виконання зобов`язань відповідача-1, які випливають з кредитного договору від 27.02.2008 №МІ-17-08 (п.1 Договору поруки) (а.с. 58).

У п.2 Договору поруки вказано, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно п.10 Договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у 5 (п`ять) років (п.11 Договору поруки).

З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2021 позивачем на адреси відповідачів надіслано повідомлення №30.1.0.0/2-82МZRLES03600 з вимогою погасити прострочену заборгованість у розмірі 51 315,46 євро у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення (а.с. 8-10).

Вважаючи, що відповідачі належним чином не виконують обов`язки щодо повернення кредиту та сплати інших платежів, передбачених умовами Договору, позивач звернувся до суду з матеріально-грошовою вимогою про стягнення вказаної заборгованості з відповідачів солідарно.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов`язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою кредитний договір №МІ-17-08 від 27.02.2008, укладений між позивачем та відповідачем-1, є кредитним договором.

Положенням ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п.1.3 кредитного договору №МІ-17-08 від 27.02.2008 сторони погодили, що термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток №1 до даного Договору), до 25.02.2011.

Однак, як зазначає позивач, в установлений договором строк відповідач-1 кредитні кошти в повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 48 720,46 євро, яка складається з 9 424,38 євро боргу по кредиту (тілу кредиту), 9 657,17 євро заборгованості по відсотках за користування кредитом, 91,55 євро боргу з комісії за користування кредитом, 29 547,36 євро пені.

Відповідачі доказів сплати, а також свого контрозрахунку боргу по кредиту суду не надали.

Разом з тим, відповідачем-1 заявлено про збіг позовної давності до всіх заявлених позивачем вимог, у тому числі, щодо штрафних санкцій.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто, або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, відповідно до п.6.7 кредитного договору №МІ-17-08 від 27.02.2008 строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафу за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років.

Таким чином, перебіг позовної давності за зобов`язаннями згідно договору №МІ-17-08 від 27.02.2008 почався з 26.02.2011 (кінцевий термін погашення відповідачем-1 кредиту 04.02.2011) та, з урахуванням п.6.7 Договору, сплив 26.02.2016. Згідно поштового штемпеля на конверті позивач звернувся до суду з позовом 15.11.2021 (а.с. 31).

Щодо вимоги позивача до відповідача-2 як до поручителя згідно договору поруки №МІ-17-08 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, 2 ст.554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1, 4 ст.559 ЦК України (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-53цсу14 від 17.09.2014, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі, застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, тобто, преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань, варто дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Питання правильного застосування частини четвертої статті 559 ЦК України також було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18), за наслідками розгляду якої Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.06.2018 виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від попередньої практики Верховного Суду України та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором має бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Як судом зазначалося вище, строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором №МІ-17-08 від 27.02.2008 настав 25.02.2011. Водночас, позивач протягом шести місяців від дня настання цього строку не пред`явив вимоги до поручителя про сплату заборгованості за кредитним договором. Таким чином, поруку згідно договору поруки №МІ-17-08 необхідно вважати припиненою 26.08.2011. При цьому, звернення поручителя до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена на підставі ч.1 ст.559 ЦК України не є необхідним.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з підстав спливу строків позовної давності за кредитним договором №МІ-17-08 від 27.02.2008 та припинення поруки, що є предметом договору поруки №МІ-17-08 від 27.02.2008.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 11.07.22

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу (рек.) та на електронну пошту:

3 - ТОВ Фірма "ДМ" (12446, Житомирська область, Житомирський район, с.Волиця, вул. Чапаєва, 13) (рек.)

4 - відповідачу (рек.) та на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2