РІШЕННЯ

17 червня 2022 року м. ТернопільСправа № 11/Б-1203(921/485/21)

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М.

при секретарі судового засідання Шмир А.І.

розглянув матеріали справи

за позовом: Державного підприємства Зарубинський спиртовий завод, 47343, с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТНТ ГРУП, 02160, м. Київ, вул.Каунаська, буд.13

про стягнення 2 509 881,93 грн

в межах провадження у справі № 11/Б-1203 про визнання банкрутом Державного підприємства Зарубинський спиртовий завод

за участю представників сторін:

Позивача: Денис А.І. - адвокат

Відповідача: Теплюк В.В. адвокат

Суть справи: Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 11/Б-1203(921/485/21) за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 30.07.2021 року позовну заяву (вх.№ 542 від 27.07.2021) ДП «Зарубинський спиртовий завод» до ТОВ «ТНТ ГРУП» про стягнення 2 509 881,93грн залишено без розгляду. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме надати суду докази сплати судового збору у встановлених законом порядку та розмірі.

19.08.2021 року від ДП «Зарубинський спиртовий завод» надійшло клопотання про продовження строку для усунення недоліків встановленого ухвалою господарського суду Тернопільської області від 30.07.2021 року.

06.08.2021 року ухвалою господарського суду Тернопільської області від 06.09.2021 року клопотання ДП «Зарубинський спиртовий завод» про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви задоволено.

17.09.021 року від ДП «Зарубинський спиртовий завод» надійшла заява про усунення недоліків, а саме до матеріалів справи долучено оригінал платіжного доручення № 1187 від 16.09.2021 року на суму 37648,24грн про сплату судового збору.

21.09.2021 року ухвалою господарського суду Тернопільської області відкрито провадження, розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 22.10.2021 року.

12.10.2021 року від товариства з обмеженою відповідальністю «ТНТ ГРУП» надійшов відзив на позовну заяву № 08/10-21 від 08.10.2021 року, в якому відповідач просить відмовити ДП «Зарубинський спиртовий завод» у задоволені позовної заяви в повному обсязі, з огляду на те, що строк виконання Відповідачем грошового зобов`язання, яке передбачене у позовній заяві Позивача не закінчився і Відповідач тільки отримає належні позивачу грошові кошти від ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000», не готував і не надавав Позивачу на погодження та підписання звіт.

21.10.2021 року від ДП «Зарубинський спиртовий завод» надійшло клопотання № 242 від 21.10.2021 року про відкладення розгляду справи № 11/Б-1203(921/485/21) за позовом Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТНТ ГРУП».

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2021 року підготовче засідання відкладено на 16 листопада 2021 року об 11год 30хв.

03.11.2021 року на адресу суду від ДП «Зарубинський спиртовий завод» надійшла відповідь на відзив (вх.№ 8926 від 03.11.2021).

У відповіді на відзив, позивач стверджує, що доводи та обґрунтування відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують доводів позивача про стягнення заборгованості та нарахованих штрафних санкцій і підстави для їх задоволення, та є такими що не підтверджені жодними із належних доказів тому вважає, що відповідач набув прав та обов`язків комісіонера за договором комісії на продаж продукції № 01/18-К з моменту його укладення, тобто з 03 грудня 2018 року. Укладені ТОВ «ТНТ ГРУП» договори поставки з покупцями до 03 грудня 2018 року не належать до договорів, які вчинені за дорученням Комітента ДП «Зарубинський спиртовий завод» на підставі договору комісії на продаж продукції № 01/18-К.

16.11.2021 року від представника ТОВ «ТНТ ГРУП» надійшло клопотання № 15/11 від 15.11.2021 року про продовження строку підготовчого провадження на двадцять п`ять днів.

16.11.2021 року ухвалою господарського суду Тернопільської області продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання у справі № 11/Б-1203(921/485/21)на 14 грудня 202221 об 14год 00хв.

14.12.2021 року на адресу суду від представника ТОВ «ТНТ ГРУП» надійшло клопотання № 10/12-21/1 від 10.12.2021 про визнання поважними причини неможливості подання доказів та поновлення строку на їх подання, долучення до матеріалів справи № 11/Б-1203 /(921/485/21) копій документів.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 14.12.2021 року підготовче засідання у справі № 11/Б-1203 (921/485/21) відкладено на 21 січня 2022 року об 10год. 00хв.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 21 січня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу № 11/Б-1203 (921/485/21) до судового розгляду по суті на 22 лютого 2022 року.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 23 лютого 2022 року розгляд справи по суті відкладено на 11 березня 2022 року на 11 год. 40хв.

Ухвалою господарського суду тернопільської області від 11 березня 2022 року розгляд справи по суті відкладено на 15 квітня 2022 року об 12год.00хв.

12 квітня 2022 року на електронну адресу суду від представника ТОВ «ТНТ ГРУП» надійшло клопотання № 12/04-22 від 12.04.2022(вх..№ 2229 від 12.04.2022/) про відкладення розгляду справи по сумі на більш пізній термін.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 18 квітня 2022 року розгляд справи по суті відкладено на 20 травня 2022 року об 14 год.00 хв.

19.05.2022 року на електронну адресу суду від представника ТОВ «ТНТ ГРУП» надійшло клопотання № 18/05-22 від 18.05.2022 (вх..№ 3110 від 19.05.2022) про відкладення розгляду справи на більш пізній термін.

Ухвалою господарського суду тернопільської області від 20.05.2022 року розгляд справи по суті відкладено на 17 червня 2022 року об 10 год 00хв.

03.06.2022 року від представника ТОВ «ТНТ ГРУП» надійшло клопотання № 30/05-22 від 30.05.2022 року про участь в судовому засіданні в режимі відеоконфереції.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 07.06.2022 року клопотання № 30/05-22 від 30.05.2022 року представника ТОВ «ТНТ ГРУП» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконфереції задоволено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити стягнути з ТОВ «ТНТ ГРУП» 2 509 881,93грн заборгованості, наголосивши, що умови Договору комісії від 3.12.2018 року, виконав належним чином, а саме продукція (етанол) була передана, що підтверджується Актом передачі продукції, однак в силу невідомих обставин, відповідач, відмовився виконувати свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 2 086 027,20грн. Заборгованість підтверджується Актом звірки, також позивач звертався до відповідача з вимогою щодо погашення заборгованості, однак така вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Щодо викладеного у відзиві товариством з обмеженою відповідальністю «ТНТ ГРУП», позивач, заперечив вважає його необґрунтованим, та таким, що жодним чином не відноситься до предмету даного договору, оскільки ключовим, є той факт, що Договір комісії було складено 03.12.2018, а сам Договір поставки між ТОВ «ТНТ ГРУП» та ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» укладено 01.12.2018 року. Відтак, позивач вважає, що ті зобов`язання , які ТОВ «ТНТ ГРУП» взяло на себе до укладення Договору комісії від 03.12.2018 року не можуть відноситись до цього Договору комісії.

На запитання суду, щодо грошових коштів, які згідно п.5.3 Договору комісії ТОВ «ТНТ ГРУП» ще не отримано від ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000», представник позивача зазначив, що заперечує те, що ТОВ «ТНТ ГРУП» діяло як комісіонер за Договором комісії від 03.12.2018 року у своїх правовідносинах з ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» При цьому зазначивши, що якщо відповідач стверджує, що така реалізація в дійсності була проведена на виконання Договору комісії від 03.12.2018 року, то вправі був заявити клопотання про залучення ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» третьою особою у справі.

Вважає, що звіт комісіонера, який долучено до матеріалів справи, якраз є тим документом, який у відповідності до п.5.3. Договору комісії від 03.12.2018 року, передбачає те, що сторони підписали звіт комісіонера, тобто зобов`язання виникло, є підписаний акт звірки який фіксує стан заборгованості відповідача перед позивачем, тому позивач вважає, що строки виконання зобов`язання є такими що настали.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, вважає їх необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають, при цьому звернув увагу на наступне:

03.12.2018 року між ДП «Зарубинський спиртовий завод» (Комітент) та ТОВ «ТНТ ГРУП» (Комісіонер) укладено Договір комісії. По цьому договору, Комітент передав Комісіонеру етанол як складник бензину згідно ДСТУ EN15376:2015, а Комісіонер реалізувати його і всі отримано кошти від третіх осіб передати комітенту.

Також, відповідач пояснив, що дійсно 01.12.2018 року між ТОВ «ТНТ ГРУП» та ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» укладено договір поставки № 11812 на поставку етанолу як складника бензину згідно ДСТУ EN15376:2015.

Відповідач наголосив, що ним як Комісіонером, усі умови договору комісії виконано. При цьому звернув увагу на статтю 1022 Цивільного кодексу України, після вчинення правочину за дорученням комітента, комісіонер повинен надати комітенту звіт і передати йому все одержане за Договором комісії. Тобто, так як зазначено у п.5.3. Договору грошові кошти належні Комітенту за договором поставки (купівлі-продажу) виплачуються Комісіонером протягом п`яти банківських днів із дати погодження та підписання Комітентом звіту Комісіонера .

Згідно ст. 1018 Цивільного кодексу України, майно придбане Комісіонером за рахунок Комітента є власністю Комітента, тобто кошти, які б ТОВ «ТНТ ГРУП» отримало від ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» зобов`язані передати Комітенту ДП «Зарубинський спиртовий завод». При цьому наголосив, що це мають бути виключно кошти, які б перерахувало товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт ОЙЛ-2000», а не власні кошти ТОВ «ТНТ ГРУП».

Оскільки ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» не перерахував /не розрахувався/ коштів ТОВ «ТНТ ГРУП» і як наслідок Комісіонер не отримав коштів для перерахування Комітенту - ДП «Зарубинський спиртовий завод», відтак, не може передати того, чого у нього /Комісіонера/ немає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено наступне:

3 грудня 2018 року між Державним підприємством «Зарубинський спиртовий завод» (Комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТНТ ГРУП» (Комісіонер) укладено Договір комісії на продаж продукції № 01/18-К.

Відповідно до умов Договору Комісіонер за дорученням Комітента в інтересах і за рахунок останнього зобов`язаний здійснити від свого імені угоду з продажу (поставки) продукції етанолу в якості компонента змішання для бензину згідно ДСТУ EN15376:2015.

Відповідно до п.10.2 Договір діє з моменту його підписання і до 31 грудня 2022 року.

Виключно цим договором, додатками до нього чи окремими Специфікаціями, які є невід`ємними його частинами встановлюються умови поставки, кількість продукції що предметом цього Договору. Цим договором, а також додатковими угодами до нього, які є його невід`ємною частиною може встановлюватись мінімальна ціна реалізації продукції Комітента. Цим договором або додатками до нього можуть встановлюватись вимоги щодо якості продукції, порядок її огляду та підтвердження відповідності якості умовам Договору (п.1.2 Договору).

Згідно п.4.1. Договору, передання продукції Комітентом Комісіонеру для продажу відповідно до умов цього Договору здійснюється за актом прийому - передачі на таких умовах: Місце передання: Тернопільська область, Збаразький район, с.Зарубинці. Об`єм продукції, що передається на реалізацію, її вартість, реалізаційна ціна, розмір винагороди Комісіонера, термін передачі продукції на реалізацію та за необхідності граничні терміни реалізації продукції визначається Специфікаціями, які підписуються уповноваженим представником сторін окремо по кожній партії продукції та є невід`ємною частиною Договору.

Протягом березня 2019 року на виконання умов Договору, Комітентом було здійснено передачу продукції етанолу в якості компонента змішання для бензину згідно ДСТУ EN15376:2015 Комісіонеру на загальну суму 2 428 302,80грн. (два мільйони чотириста двадцять вісім тисяч триста дві гривні 80 копійок), що підтверджується видатковими накладними № 159 від 18.03.2019 на суму 474 731,60грн, № 164 від 19.03.2019 на суму 424 516,40грн, № 165 від 19.03.2019 на суму 486 334.80грн, №166 від 19.03.2019 на суму 456 856,40грн, № 170 від 21.03.2019 на суму 585 863,60грн та товарно - транспортними накладними № Р29 від 21.03.2019р, № Р28 від 19.03.2019р, № Р27 від 19.03.2019р, № Р26 від 19.03.2019р, № Р25 від 18.03.2019р, Актами про відвантаження і приймання етанолу, як складника бензину № 82 від 21.03.2019, № 81 від 19.03.2019, № 80 від 19.03.2019, № 79 від 19.03.2019, № 78 від 18.03.2019.

Відповідно до п.3.1.6. Договору комісії на продаж продукції № 01/18-К від 03.12.2018 року, за результатами реалізації Продукції Комісіонер зобов`язується один раз на місяць надавати Комітенту письмовий звіт про виконання доручення, обсяги реалізованої продукції, а також витрати Комісіонера, пов`язані в виконанням даного доручення.

Відповідно до п.п. 5.3. Договору грошові кошти, належні Комітенту за договором поставки (купівлі-продажу), виплачується Комісіонером протягом п`яти банківських днів із дати погодження та підписання Комітентом звіту Комісіонера.

Продукція прийнята Комісіонером в узгодженні строки згідно Видаткових накладних та Акта прийому-передачі, однак оплата зі сторони Комісіонера та реалізовану продукцію відсутня. Таким чином, позивач вважає, що Комісіонер не виконав зобов`язання з оплати реалізованої продукції.

Позивач стверджує, що з боку Комісіонера має місце неналежне виконання умов Договору в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги, що призвело до утворення заборгованості перед Комітентом в розмірі 2 086 027,20грн (два мільйони вісімдесят шість тисяч двадцять сім гривень 20 копійок).

З метою досудового врегулювання спору 27.01.2020 року вих..№23 та 23.09.2020 вих. № 220 Позивачем була надіслана претензія, у якій зазначалась вимога про погашення заборгованості

Також у претензії зазначалось, що у разі невиконання вимог претензії або залишення претензії без відповіді, Позивач буде змушений звернутися до Господарського суду з позовною заявою про стягнення суми боргу та штрафних санкцій, а також стягнення усіх витрат, пов`язаних із поданням позовної заяви.

Проте з моменту надіслання претензії та до моменту подання позовної заяви, відповідачем не було вчинено жодних зустрічних дій, спрямованих на досудове врегулювання спору та забезпечення виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної сплати заборгованості.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у сумі 2 086 027,20 грн, 280 518,94 грн інфляційних втрат та 143 335 79грн 3% річних.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги ДП «Забинський спиртовий завод» зазначив, 01.12.2018 року Відповідач уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт ОЙЛ-2000» договір поставки № 11812, предметом якого є зобов`язання Відповідача поставити та передати у власність ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» етанол як складник бензину згідно ДСТУ EN15376:2015 Товар та зобов`язання ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» прийняти та оплатити товар.

Відповідач у Відзиві на позовну заяву вказав, що при укладені Договору поставки проаналізував можливості покупця належним чином виконувати свої зобов`язання за Договором поставки і беручи до уваги в тому числі, але не обмежуючись наявність позитивного фінансового стану ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000», прийшов до висновку, що Покупець має можливості належним чином виконувати свої зобов`язання за Договором поставки.

На виконання умов Договору 18-21 березня 2019 року, Позивач передав Відповідачу, а Відповідач отримав від Позивача Товар під реалізацію в наступній кількості: Відповідно до Специфікації № 24 до Договору від 18.03.2019 року та Акту прийому-передачі продукції на реалізацію № 024/03-19 від 18.03.2019 24221кг.; Відповідно до Специфікації №25 до Договору від 19.03.2019 року та Акту прийому-передачі продукції на реалізацію № 025-03-19 від 19.03.2019 21625кг.; Відповідно до Специфікації № 26 до Договору від 19.03.2019 року та Акту прийому-передачі продукції на реалізацію № 026/03-19 від 19 березня 2019 року 24813кг.; Відповідно до Специфікації № 27 до Договору від 19.03.2019 року та Акту прийому-передачі продукції на реалізацію № 027/03-19 від 19 березня 2019 року 23 309кг.; Відповідно до Специфікації № 28 до Договору від 21 березня 2019 року та Акту прийому-передачі продукції на реалізацію №028/03-19 від 21 березня 2019 року 29 891кг. Всього 123 893кг.

Відповідач зазначає, що Відповідно до умов договору поставки та Специфікації № 18/003 від 18 березня 2019 року до Договору поставки, Специфікації № 19/03 від 19 березня 2019 року до Договору поставки, Специфікації № 21/03 від 21 березня 2019 по Договору поставки, весь вищезазначений Товар поставив Покупцю. Так факт поставки вищезазначеного Товару Відповідачем Покупцю за Договором поставки, Відповідач підтверджує видатковими накладними № 25 від 18 березня 2019 року, № 26 від 19 березня 2019 року, № 27 від 19 березня 2019 року, № 28 від 19 березня 2019, № 29 від 21 березня 2019 року.

Згідно із пунктом 4 Специфікації № 18/03 від 18 березня 2019 року до Договору поставки, Специфікації № 19/03 від 19 березня 2019 року до Договору поставки та Специфікації № 21/03 від 21.03.2019 року до Договору поставки, строк оплати Покупцем Товару не пізніше закінчення строку дії Договору. При цьому, Сторони домовились, що покупець має право здійснити за цією Специфікацією достроково і при цьому Продавець буде приймати такі оплати Покупця;

Пунктом 5.7. Договору поставки, Договір поставки набуває чинності в день його підписання між Сторонами та діє до 31 грудня 2022 року.

Тобто, строк оплати за вищезазначений отриманий ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» товар не закінчився, тому ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» не оплатито ТОВ «ТНТ ГРУП» за отриманий товар грошові кошти у розмірі 2 086 027.20грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст. 525,526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ч. 3 ст. 1012 Цивільного кодексу України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Як вбачається з умов Договору, відповідач за дорученням комітента та за винагороду, здійснює від свого імені угоду з продажу (поставки) продукції - етанолу як складника бензину ДСТУ EN 15376:2015 в інтересах і за рахунок Комітента.

На виконання умов Договору, позивачем передано, а відповідачем прийнято товар згідно видаткових накладних №№ 159 від 18.03.2019 на суму 474 731,60грн, № 164 від 19.03.2019 на суму 424 516,40грн, № 165 від 19.03.2019 на суму 486 334.80грн, №166 від 19.03.2019 на суму 456 856,40грн, № 170 від 21.03.2019 на суму 585 863,60грн та товарно - транспортними накладними № Р29 від 21.03.2019р, № Р28 від 19.03.2019р, № Р27 від 19.03.2019р, № Р26 від 19.03.2019р, № Р25 від 18.03.2019р, Актами про відвантаження і приймання етанолу, як складника бензину № 82 від 21.03.2019, № 81 від 19.03.2019, № 80 від 19.03.2019, № 79 від 19.03.2019, № 78 від 18.03.2019.

Відповідно до ст. 1018 Цивільного кодексу України усе майно, що знаходиться у комісіонера і надійшло до нього від комітента або придбане комісіонером для комітента, є власністю комітента, оскільки договір комісії є посередницьким договором. Комісіонер не здобуває на зазначене майно ніяких прав. Як власник, комітент несе ризик випадкової загибелі або псування майна, а також витрати по його утримуванню. Однак комісіонер зобов`язаний довести відсутність його вини в загибелі або псуванні майна комітента.

Укладаючи договір з третіми особами від свого імені як самостійний розпорядник товару, комісіонер передає покупцеві право власності, незважаючи на те, що він не є власником проданого товару. За комітентом право власності на комісійне майно зберігається до того моменту, поки воно не продано комісіонером і не перейшло у власність третіх осіб. Якщо майно індивідуально-визначене, то право власності зберігається за комітентом до моменту укладення договору купівлі-продажу між комісіонером і третьою особою. Якщо майно визначене родовими ознаками, то право власності зберігається за комітентом до моменту передачі комісіонером цих речей третій особі.

01.12.2018 року Відповідач уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт ОЙЛ-2000» договір поставки № 11812, предметом якого є зобов`язання Відповідача поставити та передати у власність ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» етанол як складник бензину згідно ДСТУ EN15376:2015 Товар та зобов`язання ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» прийняти та оплатити товар.

Сторони домовились, що всі розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі. Оплата за Товар здійснюється Покупцем у строки, які передбачені у підписаних між Сторонами специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 4 Специфікацій № 18/03від 18.03.2019, 19/03від 19.03.2019, 21/03 від 21.03.2019 Строк оплати Покупцем Товару не пізніше закінчення строку дії Договору. При цьому, Сторони домовилися, що Покупець має право здійснювати оплати за цією Специфікацією достроково і при цьому Продавець буде приймати такі оплати Покупця.

Відповідно до п.5.7 Договору поставки Даний договір набуває чинності в день його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2022 року

Статтею 1022 ЦК України передбачено, що після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

В наведеного вище вбачається, що на виконання договору комісії від 03.12.2018 року відповідачем здійснено, як це передбачено п.1.1. Договору угоду з продажу (поставки) етанолу як складника бензину згідно ДСТУ EN15376:2015 та передано ТОВ «Стандарт ОЙЛ 2000», проте, грошові кошти, належні Комітенту за договором поставки, Комісіонер не передав, так як Покупцем - ТОВ «Стандарт ОЙЛ-2000» не здійснено оплати за Договором поставки № 11812 від 01.12.2018 року, оскільки строк оплати за укладеним договором поставки не настав.

Крім того, в матеріалах справи є Звіт комісіонера, підписаний представниками обох сторін та завірений печатками обох підприємств, з якого вбачається, загальна вартість наданих послуг складає 36 567,60 грн; Замовник претензій по об`єму, якості та строках виконання робіт (надання послуг) не має.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ст. ст. 3,15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позов не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог, так само як і фактів порушення власних прав та інтересів відповідачем у справі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123,126,129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 15.07.2022.

Суддя А.М. Сидорук