ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/809/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Л. М. Неверовської, секретаря судового засідання Л. Я. Андріїв, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Райффайзен Банк", вул. Лєскова, буд, 9, м. Київ, 01011

до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2

про стягнення боргу у розмірі 195244,85 грн, з яких 130000 грн борг за дозволеним овердрафтом, 65244,85 грн борг за недозволеним овердрафтом,

за участю представників:

від позивача: Куриш Василь Іванович

від відповідача: Іванович Андрій Михайлович

Встановив: Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 195244, 85 грн, з яких 130000 грн борг за дозволеним овердрафтом, 65244,85 грн борг за недозволеним овердрафтом.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 23.08.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі та здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідні строки для подачі сторонами відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив; запропоновано сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати суду заяву із обґрунтуванням своїх заперечень протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

17.09.2021, на адресу суду від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" надійшла заява про надання доказів вих.№114/5-228051 від 09.09.2021 (вх. № 14449/21).

Ухвалою від 19.10.2021, суд постановив перейти до розгляду справи № 909/809/21 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначив підготовче засідання.

01.11.2021 від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до суду надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконфернції вих.№114/5-232063 від 01.11.2021 (вх.17201/21).

Ухвалою від 03.11.2021 заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (вх. №17201/21 від 01.11.2021) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyСon" задоволено.

17.11.2021 від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від 17.11.2021 (вх.№ 18263/21).

06.12.2021 від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконфернції вих.№ 96 від 03.12.2021 (вх.№19414/21).

Ухвалою від 07.12.2021 в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 (вх.№1944/21 від 06.12.2021) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

09.12.2021 від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву від 08.12.2021 (вх.№ 19714/21).

23.12.2021 від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до суду надійшла відповідь на відзив вих.№ 114/5-235948 від 15.12.2021 (вх.№ 20654/21).

04.01.2022 від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до суду надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконфернції вих.№ 114/5-237150 від 04.01.2022 (вх.№105/22).

Ухвалою від 05.01.2022 заяву представника Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (вх.№105/22 від 04.01.2022) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

24.01.2022 від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи вих.№ 114/5-237832 від 13.01.2022 (вх.1094/22).

18.05.2022 від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника вих.№ 114/5-243633 від 18.05.2022 (вх.№5715/22).

В судовому засіданні 18.05.2022 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 21.06.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань із повернення суми отриманого кредиту згідно умов кредитного договору №011/0031/133610 від 26.04.2013, станом на 01.02.2021 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 195244,85 грн, з яких 130000 грн заборгованість за дозволеним овердрафтом, 65244,85 грн заборгованість за недозволеним овердрафтом.

Позиція відповідача.

Позовні вимоги заперечує з підстав, наведених у відзиві на позов. Зокрема, зазначає про те, що наданий позивачем Розрахунок заборгованості по картковому кредиту не є первинним документом, оскільки не містить: дати складання документу; графи із зазначенням посадових осіб, що відповідали за здійснення операцій та правильність їх оформлення; не містить особистого підпису або інших даних, що надали б змогу ідентифікувати особу яка брала участь у здійсненні операції. Даний документ є лише одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум. Розрахунок заборгованості наданий банком як доказ по справі не відповідає вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, Положенню Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, а відтак не може вважатись належним та допустимим доказом.

Також, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що після спливу строку кредитного договору, позивачем надано можливість подальшого доступу до банківського рахунку на невизначених сторонами умовах, адже жодних додаткових угод до кредитного договору сторони не укладали. Умова визначена в п. 1.3. договору була тільки на одну пролонгацію.

Обставини справи. Оцінка доказів.

26.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Райффайзен Банк") (як кредитором) та фізичною особою - підприємцем Івасівом Русланом Мирославовичем (як позичальником) укладено кредитний договір № 011/0031/133610 від 26.04.2013, згідно умов якого кредитор надав позичальнику можливість використовувати кредитну лінію (кредит) з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, №260527069 ), МФО 336462 (рахунок), шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів. Максимальний ліміт кредиту за договором складає 100000 грн. В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт кредиту. На дату укладення договору поточний ліміт кредиту складає 82000 грн. (п. 1.1 кредитного договору).

Відповідно до п.1.2. договору строк дії кредиту - з дня підписання договору страхування у відповідності до умов статті 4 договору (дата початку кредитування) по 26.04.2015 включно, далі - дата закінчення кредитування (може змінюватися в порядку, передбаченому договором).

Згідно з п. 1.3. договору без укладання додаткових угод до договору, кредитор має право продовжити строк дії кредиту на 24 календарних місяці, за умови, що на дату закінчення кредетування буде дотримано кожну з наступних умов:

- кредитор за 20 робочих днів до останнього робочого дня строку дії кредиту не отримав листа позичальника про відмову від подовження строку дії кредиту;

- відсутні факти невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором;

- відсутні умови, передбачені пунктом 8.2. договору;

- договір страхування, який відповідає вимогам статті 4 договору, укладено на строк, не менше, ніж строк, на який продовжується дія договору.

Використання позичальником за рахунок кредиту будь-якої суми коштів, розглядається сторонами як згода позичальника на продовження строку дії кредиту.

Кредит надається з метою фінансування господарської діяльності позичальника (п.1.4.).

Протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 30% річних (п.2.1.).

Для операцій зі здійснення позичальником операцій по рахунку щодо оплати товарів/робіт/послуг з використанням платіжної картки за рахунок кредиту процентна ставка в період з дати здійснення такої операції по 10-е число місяця, наступного за датою розрахунку процентних платежів для такої операції (далі - пільговий кредит), розраховується на основі процентної ставки в розмірі 0% річних (п. 2.2.).

Нарахування процентів здійснюється на щоденний залишок заборгованості по кредиту, зменшений на суму операцій, для яких діє пільговий період, за строк фактичного користування кредитом. Таке нарахування здійснюється щомісяця в будь-який день в період, що починається за 4 робочі дні до кінця календарного місяця та закінчується в останній день місяця, але не раніше 25 числа кожного календарного місяця (дата розрахунку процентних платежів), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. При розрахунку процентів враховується перший день фактичного використання позичальником кредитних коштів, останній день строку користування кредитом не враховується. Нарахування процентів здійснюється за період з дати фактичного використання кредитних коштів по дату розрахунку процентних платежів включно, а в наступні періоди - з дня, наступного за попередньою датою розрахунку процентних платежів по дату розрахунку процентних платежів в поточному періоді включно. При простроченні погашення кредиту проценти нараховуються за весь строк фактичного користування кредитом на суму фактичної заборгованості, в тому числі протягом строку такого прострочення, та підлягають сплаті відповідно до умов договору (п. 2.3. договору).

Як передбачено п. 5.2. договору, позичальник зобов`язаний до 10 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першою (з дати укладення договору) датою розрахунку процентних платежів, забезпечити на рахунку наявність коштів для сплати щомісячного обов`язкового платежу в сумі не менше 15 відсотків від залишку заборгованості за кредитом на день розрахунку процентних платежів, але не менше фіксованої суми, встановленої відповідними тарифами кредитора, або суми залишку заборгованості, якщо вона менше за зазначену фіксовану суму. При цьому, залишок заборгованості, що береться до розрахунку щомісячного обов`язкового платежу, включає використану суму кредиту, суму нарахованих процентів, комісій та штрафів за всіма видами заборгованості зменшену на суму не внесеного позичальником щомісячного обов`язкового платежу попередніх періодів.

В разі недостатності на рахунку коштів, належних до сплати позичальником кредитору за цим договором, позичальник вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 5.3. договору, позичальник зобов`язується зарахувати на рахунок щомісячний обов`язковий платіж, розрахований у поточному періоді, сума якого збільшена на суму невнесених позичальником щомісячних обов`язкових платежів попередніх періодів та на суму непогашеного недозволеного овердрафту поточного періоду (підстави виникнення недозволеного овердрафту зазначені в договорі банківського рахунку).

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками (за наявності) і діє до повного виконання ними прийнятих відповідно до цього договору зобов`язань (пункт 12.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, перед укладенням та підписанням кредитного договору, відповідач звернувся до позивача із Заявою-Анкетою від 03.04.2013 на встановлення кредитного ліміту до поточного рахунку кредитної картки (для фізичної особи-підприємця), де в графі Інформація щодо кредитної угоди підтвердив намір отримати кредит, зазначивши суму кредитування, бажаний строк та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту.

Своїм підписом під відповідним документом фізична особа - підприємець Івасів Руслан Мирославович засвідчив, що отримав всю інформацію, передбачену чинним законодавством України.

Відповідно до умов п. 3.2. договору кредитор, надав кредитні кошти, шляхом безготівкового переказу з позичкового рахунку на рахунок в межах поточного ліміту. Сторони погодили, що з моменту здійснення платежів за допомогою картки, вважається, що Банком надано кредит клієнту.

Отже, позивач надав відповідачу кредит, шляхом безготівкового перерахування кредитних на картковий рахунок відповідача, відкритого в АТ Райффайзен Банк Аваль, в межах поточного ліміту, про що свідчить виписка по рахунку (Рух по рахунку) від 19.07.2021 (номер рахунку: НОМЕР_1 ) за період з 26.04.2013 по 19.07.2021.

Проте, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання - не здійснив щомісячне погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитним коштами, у зв`язку з чим станом на 01.02.2021 року борг відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 195244,85 грн, з яких 130000 грн борг за дозволеним овердрафтом, 65244,85 грн борг за недозволеним овердрафтом.

Позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою вих.№114-43/3-149677 від 22.03.2021 про сплату боргу за тілом кредиту в сумі 195244,85 грн. Однак, дана вимога залишилась без реагування.

Враховуючи те, що відповідач не виконує умови кредитного договору та вимоги банку, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з відповідним позовом.

Як вбачається з Свідоцтва про державну реєстрацію Серія В02 №087947, Витягу з ЄДРЮОФОП станом на 26.06.2012, ОСОБА_1 зареєстрований як фізичної особи-підприємця 03.10.2007.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27.08.2019 до державного реєстру внесено запис про державну реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Івасіва Руслана Мирославовича на підставі власного рішення.

Таким чином, станом на час укладення кредитного договору №011/0031/133610 від 26.04.2013, ОСОБА_1 перебував у статусі фізичної особи-підприємця та укладав вказаний договір як фізична особа-підприємець.

Суд зазначає, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч.3 ст. 46 Закону України Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18).

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились, суд дійшов до висновку про належність спору до господарської юрисдикції.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Висновок суду.

За змістом ст.ст.11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі виникли правовідносини на підставі кредитного договору № 011/0031/133610 від 26.04.2013.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, що кореспондуються з положеннями ст.193 Господарського кодексу України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі та на умовах, передбачених договором.

В порушення договірних зобов`язань, відповідач користувався кредитними коштами та не здійснив їх повернення.

Таким чином, борг за дозволеним овердрафтом становить 130000 грн, борг за недозволеним овердрафтом становить 65244,85 грн.

Будь-яких доказів повернення відповідачем позивачеві кредитних коштів за дозволеним та недозволеним овердрафтом суду не подано.

Необґрунтованими є твердження представника відповідача про відсутність у матеріалах справи первинних документів, що підтверджують наявність боргу відповідача перед позивачем, з огляду на таке.

За приписами статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію.

Пунктами 42-43 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (надалі - Положення) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій) (п. 44 Положення).

Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п. 57 Положення).

Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11.09.2017 за № 89 (зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку (п. 60 Положення).

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п. 62 Положення).

Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Доказом наявності заборгованості у спорах, що виникають з кредитних відносин, є первинний бухгалтерський документ у формі виписки банку з рахунку позичальника, де відображаються усі операції, які відбуваються з коштами.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №554/4300/16-ц від 25.05.2021.

З огляду на наведене, додана позивачем до позовної заяви виписка по рахунку (Рух по рахунку) від 19.07.2021 (номер рахунку: НОМЕР_1 ) за період з 26.04.2013 по 19.07.2021 (а.с.161-168) є належним доказом, що підтверджує факт здійснення господарських операцій між позивачем і відповідачем, виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, надання відповідачу кредитних коштів, користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо їх повернення.

Також безпідставними є доводи відповідача про те, що після спливу строку кредитного договору, позивачем надано доступу до банківського рахунку на невизначених сторонами умовах, оскільки згідно п. 12.1. договору, договір діє до повного виконання сторонами прийнятих відповідно до цього договору зобов`язань.

Так, згідно п. 2.1. договору, протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 30% річних.

Також, згідно п. 2.3. договору при простроченні погашення кредиту проценти нараховуються за весь строк фактичного користування кредитом на суму фактичної заборгованості, в тому числі протягом строку такого прострочення, та підлягають сплаті відповідно до умов договору.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Судові витрати.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 77, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 195244,85 грн - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк", вул. Лєскова, буд, 9, м. Київ, 01011 (ідентифікаційний код 14305909) 130000 (сто тридцять тисяч) грн боргу за дозволеним овердрафтом, 65244 (шістдесят п`ять тисяч двісті сорок чотири) грн 85 коп. боргу за недозволеним овердрафтом, 2928 (дві тисячі дев`ятсот двадцять вісім) грн 67 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.07.2022

Суддя Л.М. Неверовська