ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2022 р. Справа№ 910/13037/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022

у справі №910/13037/21 (суддя - Селівон А.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс"

про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 20989,00 грн, з яких: 13329,00 грн - пеня та 7660,00 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №2004093 від 21.09.2020 в частині своєчасної поставки товару згідно умов специфікацій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 відкрито провадження у справі №910/13037/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 закрито провадження у справі №910/13037/21 в частині стягнення 4979,00 грн пені у зв`язку з відсутністю предмета спору, в іншій частині позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 8350,00 грн пені та 7660,00 грн штрафу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно оцінено надані відповідачем докази.

За твердженнями відповідача місцевий господарський суд не з`ясував обставин належного виконання відповідачем поставки товару згідно специфікації №1/2004094 від 21.09.2020, оскільки товар був переданий скаржником до відправлення 22.12.2020 та доставлений на відділення отримувача 23.12.2020, тоді як отримання товару позивачем лише 29.12.2020 свідчить про вину останнього в порушенні строку поставки.

Крім того, на переконання скаржника, судом протиправно не взято до уваги обґрунтування відповідача з приводу того, що штрафні санкції за порушення строку поставки товару по специфікації №2/2004393 від 07.10.2020 на 13 днів є надмірними та слугують джерелом отримання позивачем додаткових прибутків.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2022 апеляційну скаргу у справі №910/13037/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/13037/21, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи та запропоновано позивачу надати відзив, заперечення на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня отримання даної ухвали.

В межах встановлених судом процесуальних строків позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 21.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" (постачальник) та Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (покупець) укладено договір поставки №2004093 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, ціна та інше якого вказується у специфікації (додатку) до цього договору, що є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його.

Відповідно до п. 2.2 договору кількість та ціна товару, термін та умови поставки товару вказується у специфікації до цього договору.

Умовами п. 3.1. договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар у спосіб та за умовами, зазначеними у специфікації (додатку) до цього договору. Умови поставки регламентуються відповідними базисами, що передбачені Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс у редакції 2020 року.

Пунктами 3.3, 3.4 договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити товар покупцеві у визначений у специфікації до цього договору термін поставки, з урахуванням усіх умов, що передбачені у цьому договорі. Поставка товару здійснюється постачальником відповідно до п. 3.1 даного договору після отримання письмового повідомлення (належним чином оформленої заявки) покупця. У письмовому повідомленні покупець вказує графік поставки, зазначає обсяги та терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують у специфікації до цього договору. Постачальник вважається таким, що передав покупцеві товар, одержання якого передбачено безпосередньо на складі постачальника або на складі третьої особи (вантажовідправника), або на складі перевізника, тільки у разі одержання з боку покупця письмового доручення, складеного на заводському фірмовому бланку за підписом уповноваженої особи та скріплено печаткою покупця.

Згідно з п. 3.8 договору датою поставки товару вважається: 1) для поставок залізничним транспортом - дата штемпеля станції Нікополь на електронній копії залізничної накладної; 2) для поставок автомобільним транспортом - дата відмітки у товаротранспортній накладній про доставку товару на склад покупця. Для усіх інших видів поставок, не передбачених у вищенаведених підпунктах 1 та 2 цього пункту - дата отримання товару покупцем.

Відповідно до п. 10.4.2 у випадку порушення строку поставки товару згідно з цим договором, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% від вартості товару за кожний день прострочення. Розрахунок виконується з наступного дня від кінцевої дати поставки і до дня фактичної поставки товару (включаючи день поставки товару). У разі продовження такого прострочення більше 10 календарних днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від вартості не поставленого в строк товару.

Згідно п. 12.1 договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх підписів печатками. Строк дії договору закінчується через один календарний рік із дати його укладання, але не раніше повного виконання зобов`язань сторонами. Сторони можуть продовжити строк дії даного договору на обумовлений сторонами термін за тими ж умовами, підписавши відповідну додаткову угоду до цього договору.

Як встановлено, вказаний договір підписаний сторонами без зауважень та скріплено печатками.

Також між сторонами підписано додаток №1 до договору - специфікацію №1/2004093 від 21.09.2020, за умовами якої сторони узгодили поставку товару компресора гвинтового двоступеневого Crownwell CWD250PM протягом 60 календарних днів від дати відкриття акредитиву, загальною вартістю 1670000,00 грн. Умови поставки товару: DDP, склад покупця згідно Інкотермс.

Крім того, на виконання умов договору сторонами узгоджено та підписано специфікацію №2/2004393 від 07.10.2020 до договору, за умовами якої сторони узгодили поставку товару осушувача адсорбційного Crownwell CW 2 РН, протягом 60 календарних днів від дати відкриття акредитиву, загальною вартістю 76600,00 грн. Умови поставки товару: DDP, склад покупця згідно Інкотермс.

Відповідно до пункту 2 специфікацій до договору оплата товару, що поставляється згідно зі специфікацією (додаток до договору), здійснюється шляхом відкриття покритого (неподільного) безвідкличного документарного акредитива. Термін відкриття акредитива: протягом 10 банківських днів з дати отримання покупцем підписаної з обох сторін специфікації (додаток до договору) відкриває акредитив на користь постачальника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, 30.10.2020 у зв`язку з відкриттям на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" акредитиву №600U/UAH/7263 на суму 1670000,00 грн з ПДВ, на адресу відповідача була направлена заявка на поставку товару №2020.10.28/49 - 4043 відповідно до умов договору, яка була отримана останнім 03.11.2020.

З вказаної заявки вбачається, що поставка товару здійснюється у строк до 26.12.2020 (з правом дострокової поставки) за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, АТ НЗФ, склад №25.

Також 24.11.2020 у зв`язку з відкриттям на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" акредитиву №600U/UAH/7280 на суму 76600,00 грн з ПДВ, на адресу відповідача була направлена заявка на поставку товару №2020.11.23/37 - 4043 відповідно до умов договору, яка була отримана останнім 27.11.2020.

Згідно зазначеної заявки поставка товару здійснюється у строк до 19.01.2021 (з правом дострокової поставки) за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, АТ НЗФ, склад №25.

Отже, за умовами п. 3.3 договору, специфікацій та заявок, продавець зобов`язаний поставити покупцю товар за специфікацією №1/2004094 від 21.09.2020 у строк до 26.12.2020 включно, а за специфікацією №2/2004393 від 07.10.2020 до 19.01.2021 включно.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" було поставлено Акціонерному товариству "Нікопольський завод феросплавів" товар, що підтверджується копіями підписаних представниками сторін видаткових накладних №РН-0000535 від 22.12.2020, №РН-0000036 від 29.01.2021, а також актів приймання-передачі товару від 17.02.2021 та від 17.03.2021.

Разом з тим позивач стверджує, що відповідачем допущено прострочення поставки товару, а саме за видатковою накладною №РН-0000535 від 22.12.2020 товар прийнято покупцем 29.12.2020, за видатковою накладною № РН-0000036 від 29.01.2021 - 01.02.2021. Тобто зобов`язання щодо поставки товару відповідачем виконано несвоєчасно, з порушенням визначених специфікаціями до договору строків на 1 день та 13 днів.

У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язання в частині дотримання встановленого договором строку поставки товару та з метою досудового врегулювання спору позивачем направлено на адресу відповідача претензії №2021.03.01/6 - 4016 та №2021.02.24/61-7478 з вимогами сплатити штрафні санкції за порушення строків виконання зобов`язань за договором, нараховані на підставі пункту 10.4.2. договору.

У відповіді на претензії №2021-05/26 від 26.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" не заперечувало факту порушення умов договору щодо строків поставки товару та одночасно просило позивача відмовитись від штрафних санкцій з огляду на незначне порушення строків та наявність карантинних обмежень.

Оскільки нараховані покупцем постачальникові штрафні санкції у зв`язку з несвоєчасною поставкою товару сплачені останнім не були, вказане призвело до звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення пені і штрафу, нарахованих за періоди прострочення поставки товару.

Відповідач, у свою чергу, заперечував щодо задоволення позову у заявленому розмірі та вказував на наявність вини позивача в порушенні строків поставки товару за специфікацією №1/2004094 від 21.09.2020 з огляду на те, що позивачем вчасно не отримано товар у перевізника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта", якому постачальником було передано товар для відправлення 22.12.2020 та доставлено на відділення отримувача 23.12.2020 .

Крім того, враховуючи незначне порушення строку поставки товару, що відбулося через світову пандемію, спричинену коронавірусом, відповідач просив зменшити розмір заявлених до стягнення штрафу та пені. Також відповідач повідомив суд про сплату пені в розмірі 4979,00 грн (в даній частині стягнення провадження у справі закрито).

Місцевий господарський суд встановивши факт порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань дійшов висновку про задоволення позовних вимог у розмірі 8350,00 грн пені та 7660,00 грн штрафу.

З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, поставка товару за специфікацією №1/2004094 від 21.09.2020 здійснена відповідачем з порушенням погоджених сторонами строків на 1 день, оскільки поставка товару мала бути здійснена до 28.12.2020, тоді як відповідач поставив товар 29.12.2020.

При цьому, судом правомірно відхилено посилання відповідача на вину позивача в порушенні строків поставки з огляду на те, що позивачем вчасно не отримано товар у перевізника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта».

Так, згідно з п. 3 специфікацій до договору сторони погодили, що товар постачається на умовах DDP, склад покупця згідно з Інкотермс.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс" за умовами "DDP склад покупця" продавець зобов`язаний надати нерозвантажений товар у розпорядження покупця або іншої особи, призначеної покупцем, на будь-якому прибулому транспортному засобі, у названому місці призначення, в узгоджену дату або в межах періоду, узгодженого для поставки.

Згідно заявки на поставку товару №2020.10.28/49 - 4043, відповідно до умов специфікації №1/2004094 від 21.09.2020, поставка товару мала бути здійснена у строк до 26.12.2020 (з правом дострокової поставки) за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, АТ НЗФ, склад №25.

Тобто, у відповідності до погоджених сторонами умов договору, на відповідача як постачальника покладено обов`язок з поставки товару на склад покупця за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, АТ НЗФ, склад №25, а не до відділення компанії-перевізника. А тому твердження скаржника про вину позивача в порушенні строку поставки є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що п. 3.4 договору сторонами унормовано можливість передачі покупцеві товар на складі третьої особи (вантажовідправника) або на складі перевізника лише у разі одержання з боку покупця письмового доручення, складеного на заводському фірмовому бланку за підписом уповноваженої особи та скріплено печаткою покупця. Проте в матеріалах справи відсутнє відповідне доручення покупця, що також свідчить про безпідставність доводів скаржника щодо відсутності його вини у несвоєчасній поставці товару.

Також матеріалами справи підтверджено несвоєчасність поставки товару за заявкою №2020.11.23/37 - 4043, відповідно до умов специфікації №2/2004393 від 07.10.2020, згідно якої поставка товару мала бути здійснена у строк до 19.01.2021, тоді як відповідач поставив товар 01.02.2021, тобто з простроченням у 13 днів.

Відповідач не заперечує порушення строку поставки товару, натомість стверджує, що зробив все можливе, щоб дотриматись умов договору, проте світова пандемія, спричинена коронавірусом, вплинула на неможливість своєчасної поставки товару.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що сторона яка посилається на наявність обставин непереборної сили повинна надати відповідні докази в підтвердження своїх доводів.

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (ч. 1 ст. 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом ч. 2 ст. 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За змістом ст. 617 ЦК України особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання за умови доведення цією особою, що порушення є наслідком непереборної сили.

Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 за подібних правовідносин.

В свою чергу саме лише посилання відповідача на наявність обставин непереборної сили та ненадання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду, оскільки саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

За наведених обставин, зважаючи на умови договору та враховуючи, що відповідачем не доведено відсутність своєї вини за несвоєчасну поставку товару, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 10.4.2, у випадку порушення строку поставки товару згідно з цим договором, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% від вартості товару за кожний день прострочення. Розрахунок виконується з наступного дня від кінцевої дати поставки і до дня фактичної поставки товару (включаючи день поставки товару). У разі продовження такого прострочення більше 10 календарних днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від вартості не поставленого в строк товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій в межах визначеного періоду, з урахуванням часткової оплати відповідачем пені за порушення строків поставки товару в сумі 4979,00 грн, апеляційний суд встановив, що він є арифметично вірним, а тому, враховуючи, що право на стягнення штрафу передбачено умовами договору, судом встановлено факти прострочення відповідачем поставки товару, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 8350,00 грн (0,5 % від суми специфікації №1/2004094 від 21.09.2020) та штрафу в розмірі 7660,00 грн (10% від суми специфікації №2/2004393 від 07.10.2020) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів скаржника стосовно наявності правових підстави для зменшення суми штрафних санкцій, колегія суддів відмічає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту наведених норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Натомість, заявляючи як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, відповідач лише посилається на належне виконання зобов`язань за договором, а також впровадження на території України карантину, що позбавило його у повній мірі здійснювати свою діяльність та спричинило фінансові труднощі. Проте, на підтвердження наявності підстав для зменшення штрафних санкцій відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів і не доведено винятковості обставин.

На переконання апеляційного суду, розмір пені та штрафу не є надмірно значними порівняно з сумою несвоєчасно виконаного зобов`язання з поставки товару, а ступінь виконання зобов`язання боржником не дає підстав вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" належним чином виконувало умови договору.

Посилання ж скаржника на відсутність його вини у порушенні строків поставки товару відхиляються судом приймаючи до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 ГК України підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, наслідки якої відповідач мав усвідомлювати при укладенні договору.

За таких обставин, встановивши наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та врахувавши, що питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто з урахуванням сукупності з`ясованих обставин, зважаючи на відсутність у наведеному випадку тих виключних обставин, з якими положення законодавства (ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України) пов`язують можливість зменшення розміру санкцій, беручи до уваги, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів невідповідності розміру нарахованого за порушення зобов`язання штрафу наслідкам порушення, тоді як саме лише посилання на відсутність у позивача збитків за порушення відповідачем зобов`язань не є підставою для відмови у стягненні, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій. Також суд не може визнати заявлене клопотання виключним випадком (відсутність документального підтвердження, тощо) для можливості зменшення суми штрафу.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/13037/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/13037/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/13037/21.

4. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Союзенергокомплекс".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов