ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2022 р. Справа№ 910/11477/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників:

позивача - не з`явились

відповідача - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.04.2022 (повне судове рішення складено 26.04.2022)

у справі №910/11477/21 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля"

про стягнення штрафу у загальному розмірі 224 110,00 грн

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" про стягнення штрафу у загальному розмірі 224 110,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2022 у справі №910/11477/21 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф у розмірі 13 446 (тринадцять тисяч чотириста сорок шість) грн 60 коп. та судовий збір у розмірі 201 (двісті одну) грн 70 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що на думку місцевого господарського суду останній може зменшити штраф, який передбачений приписами Статуту залізниць України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 05.05.2022 подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 26.04.2022 у частині відмови у задоволенні позову, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було зменшено розмір заявлено до стягнення штрафу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2022 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/11477/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", розгляд справи призначено на 06.07.2022. У судове засідання, яке відбулося 06.07.2022 учасники справи не з`явились.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 21.06.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" було оформлено залізничну накладну №49077449 на перевезення насипом концентрату вугілля у загальній кількості 793 700 кг зі станції відправлення Кривий Торець Донецької залізниці до станції призначення Авдіївка Донецької залізниці.

У відомості до залізничної накладної №49077449 зазначено, зокрема, що у вагоні №60577830 вантаж масою 66 800 кг, у вагоні №65250276 вантаж масою 67 500 кг, у вагоні №63006712 вантаж масою 63 500 кг.

Також 21.06.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" було оформлено залізничну накладну №49077480 на перевезення насипом концентрату вугілля у загальній кількості 266 500 кг зі станції відправлення Кривий Торець Донецької залізниці до станції призначення Авдіївка Донецької залізниці.

У відомості до залізничної накладної №49077480 зазначено, зокрема, що у вагоні №63475602 вантаж масою 64 600 кг, у вагоні №60251048 вантаж масою 68 300 кг, у вагоні №67362277 вантаж масою 66 600 кг.

За вимогою вантажоодержувача на станції призначення Авдіївка Донецької залізниці було проведено зважування вантажу, за наслідками якого було складено комерційні акти №482803/168 від 28.06.2021 та №482803/167 від 28.06.2021.

Так, у комерційному акті №482803/168 від 28.06.2021 зазначено, що на станції Авдіївка Донецької залізниці було проведено зважування вантажу на справних 100-тонних вагах вантажоодержувача №346 (заводський номер 02) і повірених 28.04.2021, за наслідками чого виявлено, що в вагоні №65250276 брутто 87 250 кг, тара 22 200 кг, нетто 65 050 кг, в той час як згідно документу в вагоні №65250276 значиться вага нетто 67 500 кг, тара 22 200 кг; у вагоні №63006712 - брутто 85 250 кг, тара 23 100 кг, нетто 62 150 кг, в той час як згідно документу в вагоні №63006712 - нетто 66 800 кг, тара 23 000 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люка щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 30-40 см, укочена катком, маркована трьома повздовжніми смугами по всій довжині вагону.

У комерційному акті №482803/167 від 28.06.2021 зафіксовано, що на станції Авдіївка Донецької залізниці було проведено зважування вантажу на справних 100-тонних вагах вантажоодержувача №346 (заводський номер 02) і повірених 28.04.2021, за наслідками чого виявлено, що в вагоні №67362277 брутто 85 150 кг, тара 22 000 кг, нетто 63 150 кг, в той час як згідно документу в вагоні №67362277 значиться нетто 66 600 кг, тара 22 000 кг; у вагоні №63475602 виявилося брутто 85 100 кг, тара 23 000 кг, нетто 62 100 кг, в той час як згідно документу в вагоні №63475602 - нетто 64 600 кг, тара 23 000 кг; у вагоні №60251048 виявлено брутто 88 050 кг, тара 23 500 кг, нетто 64 550 кг, в той час як згідно документу у вагоні №60251048 нетто 68 300 кг, тара 23 500 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люка щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 30-40 см, укочена катком, маркована трьома повздовжніми смугами по всій довжині вагону.

За твердженням позивача відповідачем було неправильно зазначено у залізничних накладних №49077449 та №49077480 відомості про масу вантажу у вагонах №65250276, №63006712, №67362277, №63475602 та №60251048. На думку апелянта вказане є підставою стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" як вантажовідправника 224 110,00 грн. штрафних санкцій у виді штрафу, передбаченого ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998.

Згідно зі статтею 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не установлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

За приписами статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не установлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною п`ятою статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до статті 5 Статуту залізниць України на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ установленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У залізничній накладній №49077449 від 22.06.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" було зазначено, що у вагоні №65250276 перевозиться вантаж масою 67 500 кг, а у вагоні №63006712 - вантаж масою 66 800 кг.

Також у залізничній накладній №49077480 Товариством з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" було зазначено, що у вагоні №67362277 перевозиться вантаж масою 66 600 кг, у вагоні №63475602 вантаж масою 64 600 кг, у вагоні №60251048 вантаж масою 68 300 кг.

Згідно частин першої, другої статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (стаття 118 Статуту).

При контрольному зважуванні на станції Авдіївка Донецької залізниці вагонів №65250276, №63006712, №67362277, №63475602 та №60251048 було виявлено, що у вагоні №65250276 вага нетто складає 65 050 кг, що менше ваги зазначеної в документі на 2 450 кг; у вагоні №63006712 вага нетто складає 62 150 кг, що менше ваги зазначеної в документі на 1 350 кг; у вагоні №67362277 вага нетто складає 63 150 кг, що менше ваги зазначеної в документі на 3 450 кг; у вагоні №63475602 вага нетто складає 62 100 кг, що менше ваги зазначеної в документі на 2 500 кг; у вагоні №60251048 вага нетто складає 64 550 кг, що менше ваги зазначеної в документі на 3 750 кг.

Наведені обставини - невідповідність фактичної маси вантажу зазначеній у залізничній накладній підтверджується комерційними актами №482803/168 від 28.06.2021 та №482803/167 від 28.06.2021.

Отже, спір у даній справі стосується стягнення штрафу за розбіжність зазначеної маси вантажу в залізничних накладних фактичній масі вантажу у вагонах.

Колегія суддів відзначає, що для правильного вирішення спору суду необхідно встановити на підставі належних та допустимих доказів факт наявності розбіжності між заявленою та фактичною масою вантажу. При цьому можливість застосування відповідного штрафу має бути передбачена нормами чинного законодавства.

Колегією суддів установлено, що відповідачем не заперечується факт того, що в документах вказано більшу масу вантажу ніж фактично виявлено у вагонах. Тобто, має місце реальне недовантаження вантажу у залізничних вагонах масою від 1 350 кг до 3 750 кг, що у відсотковому значенні становить від 2 до 5,5%.

В якості підстави застосування штрафу позивачем вказано п.п. 118, 122 Статуту залізниць України.

За змістом ст.ст. 306, 307 Господарського кодексу України, ст.ст. 908, 920 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, а також відповідальність визначається в т.ч. транспортними кодексами та статутами.

Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року №457.

Відповідно до п. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

При цьому п. 118 Статуту залізниць України визначено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. Якщо через порушення відправником Правил перевезення небезпечних вантажів сталася аварія, збитки відшкодовуються відправником.

Відтак, положення пунктів 118, 122 Статуту залізниць України передбачають штраф у розмірі 500% вартості перевезення за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей; за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача.

Відповідь суду на першу частину другого запитання є ствердною - штраф за відповідне порушення передбачений.

Загальна плата за перевезення спірних вагонів становила 44 822 грн., а Ураховуючи зазначення в документах більшої маси вантажу на 2-5,5% позивач просить стягнути крім вже сплаченої провізної плати ще додатково штраф у розмірі 224 110,00 грн, що фактично відповідає приписам п.п. 118, 122 Статуту залізниць України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" звернулося до суду із заявою, в якій просило зменшити розмір заявленої до стягнення позивачем неустойки.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19).

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що посилання позивача на Роз`яснення Президії ВГСУ "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 №04-5/601 в частині "не передбачення підстав для його зменшення" не приймається до уваги, оскільки по-перше, первісна редакція була прийнята до прийняття Господарського кодексу України, по-друге, у 2008 році доповнено пунктом 6.4, який чітко регулює та передбачає зменшення неустойки, по-третє, таке роз`яснення не має для суду обов`язкової сили, а лише допомогою у правильному тлумаченні та застосуванні норм чинного законодавства.

Оглядовий лист Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 р. №01-8/917 (п. 22) у частині перших чотирьох абзаців містить цитування норм закону щодо зменшення неустойки, проте останній абзац, нажаль, не має обґрунтування, сам по собі не є нормою права, а тому не може бути застосований судом.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджуєть із тим, що суд може зменшити штраф, який передбачений приписами Статуту залізниць України.

Щодо наявності обставин для зменшення штрафу, за змістом п. 118 Статуту залізниць України штраф стягується безвідносно до стягнення збитків залізниці, проте така норма регулює в аспекті ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України питання стягнення збитків у повній сумі понад штрафні санкції.

При цьому, диспозиція частини третя статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо а) він значно перевищує розмір збитків, та б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У даному випадку, позивач узагалі не зазначив, що йому спричинені збитки, а відтак розмір штрафу значно перевищує збитки, а наявність інших обставин, які мають істотне значення, стосується невідповідності принципам співмірності та розумності.

Щодо співмірності та розумності, системний аналіз Статуту залізниць України свідчить, що ним передбачена відповідальність для обох учасників перевезення. При цьому, суд відмічає, що максимальна відповідальність (в частині штрафів) залізниці становить 30% провізної плати та стягується за затримку доставки вантажу на більш ніж 4 дні.

Відповідальність (в частині штрафів) відправника врегульована по іншому - 500% провізної плати у випадках, визначених п.п. 118, 122 Статуту залізниць України, 200% у випадках, передбачених п.п. 36, 97 Статуту залізниць України.

Вирішуючи даний спір, суд намагався з`ясувати логіку нормотворця щодо застосування чималого штрафу до вантажовідправника, адже із аналізу норм чинного законодавства п`ятикратний штраф рідко застосований у інших відносинах.

Ні Кабінет Міністрів України, ні АТ "Українська залізниця" не надали письмово відповідей для з`ясування логіки появи такого штрафу. Прикметно, що в перших засіданнях представник АТ "Українська залізниця" пояснював такі штрафи (в частині недовантаження вагона) тим, що залізниця позбавлена можливості а) причепити зайвий вагон (і одержати прибуток), б) не чіпляти легкий вагон ззаду потяга, що може призвести до аварій.

Такі твердження судом відхиляються, оскільки очевидно, що потяг формується по максимально допустимій вазі рухомого складу та вантажу, і недовантаження 2,5-5% вантажу в один вагон однозначно не дозволить додатково причепити додатковий вагон, пуста вага якого становить орієнтовно 23 тон. Навіть причеплення одного вагону (що теоретично складно уявити) дозволить одержати одну провізну плату, що не пояснює штраф у розмірі 5 додаткових провізних плат.

Стосовно твердження про аварії, суду усні пояснення представника здались непереконливими, а тому суд встановив строк для надання доказів існування хоча б однієї аварії на залізниці із схожих підстав за останні 20 років.

Залізниця таких доказів не наддала.

Така непослідовність та не надання доказів на підтвердження власних доводів виключає обґрунтованість тверджень залізниці про можливі аварії, у зв`язку із розміщенням недовантаженого вагону в кінці потяга.

Зміст пунктів 118 та 122 Статуту залізниць України дозволяє розмежувати порушення, за які передбачений штраф на такі, які можуть і не можуть призвести до аварії на залізниці.

До порушень, які можуть призвести до аварії на залізниці відноситься пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей, а також неправильно зазначені у накладній масу (в частині зазначення в перевізному документі меншого розміру, ніж фактично завантажено).

До порушень, які не можуть призвести до аварії на залізниці відносяться неправильно зазначені у накладній маси (в частині зазначення в перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено), кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача.

Застосування п`ятикратного штрафу від провізної плати в першу чергу має дуже стимулюючу функцію для недопущення порушень і сприяння безпеці руху на залізниці, яка є стратегічним об`єктом (адже збитки, спричинені можливими аваріями відшкодовуються незалежно від сплати штрафу). При цьому таке стимулювання повинно мати легітимну мету, і в частині порушень, які теоретично можуть призвести до аварії на залізниці, суд погоджується із її існуванням і вважає в цій частині такий штраф відповідає критерію розумності.

Вирішуючи питання легітимної мети, а відтак і розумності застосування п`ятикратного штрафу від провізної плати, за визначені п. 122 Статуту залізниці України порушення, які не можуть призвести до аварії на залізниці, суд не зміг себе переконати, що така мета існує, а тому застосування штрафу в цій частині не відповідає критерію розумності.

Невірне зазначення назви, коду та адреси одержувача можуть призводити до плутанини при видачі та затримки в одержанні вантажу через не виявлення одержувача, проте окремо покриваються штрафами за простій вагона.

Зазначення у накладній маси (в частині зазначення в перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено) (так зване недовантаження) та кількість місць, безвідносно від маси вантажу, ніяким чином не впливають на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту. Суд не виключає, що така норма могла бути запроваджена задля уникнення недобросовісних дій відправника, який умисно вчинивши недовантаження вимагає від залізниці складення комерційного акту та компенсації втраченого вантажу.

Проте, такі випадки (в частині умисно недобросовісних дій відправника) необхідно доводити, а Ураховуючи судову практику щодо відповідальності за втрату вантажу (вугілля чи йому подібного, який відправляється насипом) - відсутні підстави вважати, що дії відправника по недовантаженню по відношенню до документів вагонів мали умисно недобросовісний характер.

Суд розуміє відповідні неточності як халатність чи неуважність працівників відправника (чи то несправність вагів, чи економія часу задля зважування, чи проставлення ваги в документах "на око"), і така халатність/неуважність має наслідком відповідальність.

Проте, така відповідальність, за недоведеністю умисно недобросовісних дій відправника з метою заподіяння шкоди залізниці, не може мати наслідком стягнення ще п`яти провізних плат, понад одну, яку залізниця вже одержала. Застосування такого розміру штрафної санкції не відповідає ступеню порушення та очевидно є надмірним тягарем для учасника у сфері перевезення залізничним транспортом.

Про не співмірність такого штрафу свідчить ще й той факт, що сума штрафу по кожному вагону становить трохи більше 37 000 грн, що перевищує вартість недовантаженого вантажу. Загальновідомою інформацією є те, що вартість вугілля кам`яного становить близько 2,5-3 тис. грн (в залежності від марки), а відтак вартість різниці по документах у спірних вагонах становила від 4 до 11 тис, що від 3 до 10 разів менше суми штрафу.

Відтак, стягнення штрафу у заявленому розмірі не відповідатиме критерію співмірності.

Міркування, що зменшенню підлягає договірна неустойка, а визначена законом (чи прийнятими на його виконання нормативно-правовими актами) не ґрунтується на змісті ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Суд враховує, що жодних збитків залізниці невірне зазначення маси вантажу не завдало.

Також в якості винятковості такого випадку, суд ураховує, що даний штраф не є договірним, а особа, яка встановила п`ятикратний штраф від провізної плати за відповідні порушення та затвердила Статут залізниць України, є Кабінет Міністрів України, який одночасно є акціонером залізниці. В Єдиному державному реєстрі судових рішень існують судові рішення, які свідчать про наміри оскарження суб`єктами господарювання вказаної норми, проте в задоволенні таких позовів відмовлено через пропуск строків на оскарження та не доведення порушення прав скаржника.

Визначаючи розмір на який необхідно зменшити розмір штрафу суд виходить із наступного.

Максимальний розмір штрафу, який Статутом покладено на залізницю є 30% провізної плати - за затримку вантажу на строк більше 4 діб, що майже в 16,67 разів менше максимального штрафу, який може бути покладено на відправника.

За таких обставин, суд вважає за необхідне скористатися своїм правом та зменшити розмір штрафу за неправильно зазначені у накладних масу (в частині зазначення в перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено) у 16,67 разів, що становитиме 13 446,60 грн.

Посилання позивача на постанови Верховного Суду у справах №914/2339/17, №917/964/17, №905/191/21 не спростовують висновки суду у даній справі, адже вказані постанови прийняті за інших обставин справи та в аспекті підстав касаційного оскарження давали відповідь на інші питання:

- у справі №917/964/17 суд зазначив, що а) відсутність у відповідача необхідних коштів, в тому числі у зв`язку з скрутним фінансовим станом, не є надзвичайними чи невідворотними обставинами та не звільняють відповідача від відповідальності; б) суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.

- у справі №914/2339/17 клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки виключно як таке, що подане з підстав відсутності шкоди, завданої відповідачем позивачу, та надмірності штрафної санкції в порівнянні з провізною платою. У даній справі розмір штрафу зменшено не через те, що він занадто великий, а у зв`язку із тим, що його стягнення не відповідатиме критеріям розумності і співмірності.

- у справі №905/191/21 рішення переглядалося в аспекті належності оформлення комерційного акту. Посилання на залишення в силі рішення суду першої інстанції в певній частині не свідчить про формування Верховним Судом певного правового висновку, адже суд здійснював касаційне провадження відповідно до касаційних фільтрів в межах доводів скарги.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" штрафу у розмірі 13 446,60 грн.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2022 у справі №910/11477/21, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2022 у справі №910/11477/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки під час ухвалення постанови 06.07.2022 були відсутні учасники справи, тому датою ухвалення цього судового рішення є дата його повного складення, зокрема 14.07.2022.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"на рішення Господарського суду м. Києва від 26.04.2022 у справі №910/11477/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 26.04.2022 у справі №910/11477/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов