ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2022м. ДніпроСправа № 904/160/19 (904/1048/22)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трубоізолкомплект" (49054, м.Дніпро, пр. Поля Олександра, буд.97К, ідентифікаційний номер юридичної особи 37180015)

до Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради (51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Широка, 16, ідентифікаційний номер юридичної особи 33855098)

про стягнення заборгованості за договором про закупівлю товару

Суддя Суховаров А.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/160/19 про банкрутство Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради" (51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Широка, 16, ідентифікаційний номер юридичної особи 33855098) на стадії санації.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трубоізолкомплект" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором про закупівлю товару за №133/21 від 02.06.2021 на суму 80 189, 20 грн. основного боргу, 3 608, 51 грн. інфляційних, 408, 64 грн. 3% річних, 25 000, 00 грн. витрат на правову допомогу, 2 481, 00 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про недотримання відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю товару за №133/21 від 02.06.2021 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою суду від 09.05.2022 справу №904/160/19 (904/1048/22) прийнято до розгляду в межах справи №904/160/19 про банкрутство Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради, вирішено здійснювати розгляд справи №904/160/19(904/1048/22) в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до положень статті 252 ГПК України.

Разом з тим, 09.05.2022 судом ухвалено надати відповідачу в порядку статті 251 Господарського процесуального кодексу України відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання (вручення) ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу в порядку статті 251 Господарського процесуального кодексу України надати відповідь на відзив протягом 10 днів з дня отримання (вручення) відзиву на позовну заяву; відповідачу в порядку статті 251 Господарського процесуального кодексу України надати заперечення на відзив протягом 10 днів з дня отримання (вручення) відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин, з огляду на те, що відповідачем не надано відзив на позов, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

02.06.2021 між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) укладено договір на закупівлю товару №133/21 (далі - Договір), за умовами пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується у 2021-2022 роках в порядку та на умовах, визначених Договором поставити і передати у власність покупця трубу сталеву та деталі з`єднувальні в асортименті, кількості та за ціною, вказаними у Спеціифікації (додаток №1), що є невід`ємною частиною Договору (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар в порядку та на умовах Договору.

Найменування предмету закупівлі: труба сталева та деталі з`єднувальні - код за ДК 021-2015-44160000-9:Магістралі, трубопроводи, труби, тюбінги та супутні вироби (п.1.2 Договору).

Ціна товару встановлюється у національній валюті України - гривні та після підписання сторонами Договору та Спеціфікації до Договору (п.3.1 Договору).

Ціна Договору становить 1 158 033, 60 грн. (п. 3.4 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 23.07.2021).

Розрахунки за поставлений товар здійснюються покупцем протягом 150 (ста п`ятдесяти) календарних днів з дати отримання товару та рахунка-фактури (п.4.2 Договору).

Постачання товару здійснюється постачальником повністю або поетапно в залежності від потреби покупця згідно з заявками в межах Специфікації до Договору.

Кількість товару, що підлягає поставці в кожній окремій партії, визначається у відповідності до письмових заявок покупця, направлених будь-яким способом зв`язку, прийнятних для обох сторін: поштою, електронною поштою, через представника постачальника, та/або іншими засобами, в будь-якому разі способом, що дає можливість ідентифікувати покупця та дату відправлення заявки (п.5.1 Договору).

Постачальник зобов`язується поставити та передати товар в строк не більше 4 (чотирьох) робочих днів з дня отримання постачальником заявки на окрему партію товару (п.5.3 Договору)

Датою поставки товару є дата його передачі уповноваженій особі покупця та підписання накладної (п.5.5. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами, скріплення печатками сторін (у разі використання) і діє до 31 грудня 2022 року, а в частині проведення розрахунків та гарантійних зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором (п.11.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем згідно заявки відповідача №09-03/11 від 21.09.2021 (а.с.23), здійснено поставку товару на суму 80 189, 20 грн. з ПДВ, який прийнято відповідачем, що підтверджується видатковою накладною та довіреністю на отримання товару (а.с.25, 26), проте відповідачем порушено зобов`язання перед позивачем в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар, у зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 80 189, 20 грн.

04.04.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією (вх.№04/04) щодо погашення вищєвказаної заборгованості за поставлений товар, яка залишена відповідачем без відповіді.

За викладених обставин, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми 80 189,20 грн. основного боргу, а також нарахованих у відповідності до приписів ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних за березень 2022 року на суму 3 608, 51 грн. та 3% річних за період з 25.02.2022 по 27.04.2022 на суму 408, 64 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості, обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

Суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Замовник зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Перевіривши матеріали справи, враховуючи належне виконання позивачем зобов`язань з поставки обумовленого договором товару, та відсутність доказів повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем товар, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 80 189, 20 грн., що є підставою для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача вказаної суми основного боргу.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано до сплати відповідачу інфляційних за березень 2022 року на суму 3 608, 51 грн. та 3% річних за період з 25.02.2022 по 27.04.2022 на суму 408, 64 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст.16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми 80 189, 20 грн. основного боргу, 3 608, 51 грн. інфляційних, 408, 64 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн., понесені ним внаслідок звернення з даним позовом до суду, у зв`язку з чим господарський суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Як вище зазначено, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.11.2021 у справі №910/7520/20.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової (правничої) допомоги (адвокатських послуг) №2504 від 25.04.2022, укладений між позивачем та адвокатом Івановським Ю.О., платіжне доручення №473 від 29.04.2022 про оплату на користь адвоката Івановського Ю.О. послуг за договором №2504 від 25.04.2022 у розмірі 25 000, 00 грн., акт виконаних робіт по договору про надання правової (правничої) допомоги (адвокатських послуг) №2504 від 25.04.2022, ордер ТОВ "Торговий дім "Трубоізолкомплект" від 25.04.2022, виданий адвокату Івановському Ю.О.

Відповідно до п.п.1.1 договору про надання правової (правничої) допомоги (адвокатських послуг) №2504 від 25.04.2022 адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Відповідно до пункту 3.1 договору про надання правової (правничої) допомоги (адвокатських послуг) №2504 від 25.04.2022 за правову (адвокатську) допомогу замовник сплачує адвокату винагороду у розмірі 25 000, 00 грн. шляхом здійснення безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок адвоката. Вартість послуг є незмінною та включає повний супровід ведення справи по стягненню заборгованості з Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради в частині складання та подання позовної заяви, супровідних документів та участь у судових засіданнях.

Проаналізувавши надані позивачем докази в підтвердження понесених витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

З огляду на положення статті 204 Цивільного кодексу України, у якій закріплено презумпцію правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Господарський суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Господарський суд вказує, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 25 000,00 грн. не є співмірним зі складністю цієї справи та складністю виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Так, розгляд справи №904/160/19(904/1048/22) здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, отже судові засідання по справі не проводились.

Разом з тим, предметом позову є стягнення основної заборгованості, а також заборгованості зі сплати 3% річних та інфляційних, розрахованих внаслідок несплати поставленого товару за однією накладною, що виключає необхідність витрачення великої кількості часу на складання позовної заяви такої складності, аналізу доказів та формування позовних матеріалів для її направлення до господарського суду.

Крім того, за змістом матеріалів, наданих на підтвердження понесених позивачем витрат на адвокатські послуги, відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) з визначенням часу витраченого адвокатом на кожну з наданих послуг та, відповідно, вартість кожної з таких послуг, тому не вбачається можливим встановити порядок формування заявленої до стягнення з відповідача суми витрат на адвокатські послуги, в той час як наданий акт виконаних робіт містить перелік наданих адвокатом та прийнятих позивачем послуг за відсутності інформації щодо витраченого адвокатом часу та вартості кожної з наданих послуг.

Враховуючи, наведені положення процесуального законодавства, приймаючи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Івановським Ю.О. професійної правничої допомоги у цій справі, з врахуванням обґрунтованості, розумності та реальності розміру витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у місцевому господарському суді.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трубоізолкомплект" (49054, м.Дніпро, пр. Поля Олександра, буд.97К, ідентифікаційний номер юридичної особи 37180015) до Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради (51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Широка, 16, ідентифікаційний номер юридичної особи 33855098) про стягнення заборгованості за договором про закупівлю товару за №133/21 від 02.06.2021 на суму 80 189, 20 грн. основного боргу, 3 608, 51 грн. інфляційних, 408, 64 грн. 3% річних, 25 000, 00 грн. витрат на правову допомогу, 2 481, 00 грн. судового збору задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради (51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Широка, 16, ідентифікаційний номер юридичної особи 33855098) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трубоізолкомплект" (49054, м.Дніпро, пр. Поля Олександра, буд.97К, ідентифікаційний номер юридичної особи 37180015) суму 80 189, 20 грн. основного боргу, 3 608, 51 грн. інфляційних, 408, 64 грн. 3% річних, 2 481, 00 грн. витрат по сплаті судового збору, 10 000, 00 грн. витрат на правову допомогу.

В частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трубоізолкомплект" (49054, м.Дніпро, пр. Поля Олександра, буд.97К, ідентифікаційний номер юридичної особи 37180015) до Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради (51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Широка, 16, ідентифікаційний номер юридичної особи 33855098) про стягнення 15 000, 00 грн. витрат на правову допомогу відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя А.В. Суховаров