УХВАЛА

14 липня 2022 року

м. Київ

Справа № 906/237/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Зуєва В. А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Житомирської обласної державної адміністрації

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 і рішення Господарського суду Житомирської області від 12.10.2021 у справі

за позовом Житомирської обласної державної адміністрації

до Дочірнього підприємства "Житомиртурист" Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Виконавчого комітету Житомирської міської ради,

про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності від 10.01.2001,

ВСТАНОВИВ:

06.07.2022 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Житомирської обласної державної адміністрації на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 (повний текст складено 04.02.2022) і рішення Господарського суду Житомирської області від 12.10.2021 у справі № 906/237/19, подана 04.07.2022 через засоби поштового зв`язку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Житомирської обласної державної адміністрації, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 складено 04.02.2022, тому останнім днем її оскарження відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України є 24.02.2022.

Проте Житомирська обласна державна адміністрація подала касаційну скаргу 04.07.2022, тобто поза межами 20-денного строку, встановленого частиною 1 статті 288 Господарського процесуального кодексу України для подання касаційної скарги.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, скаржник зазначає, що оскаржувану постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 у справі № 906/237/19 отримав 07.02.2022, а тому останнім днем на звернення до Суду з касаційною скаргою було 28.02.2022. Проте з початком військової агресії Російської Федерації 24.02.2022 та введенням Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на території України воєнного стану представник скаржника за усною вказівкою керівника апарату Житомирської обласної державної адміністрації припинив здійснювати свої повноваження та почав виконувати доручення начальника Житомирської обласної військової адміністрації. Крім того, як зазначено у клопотанні, відповідно до копії наказу Житомирської обласної військової адміністрації (Житомирської обласної військової адміністрації) від 01.04.2022 № 42-к було оголошено простій з 01.04.2022 до 02.05.2022, а до 23.05.2022 юридичне управління Житомирської обласної державної адміністрації не здійснювало свою діяльність через загрозу обстрілів. До клопотання додано копію наказу керівника апарату Житомирської обласної державної адміністрації (Житомирської обласної військової адміністрації) від 02.05.2022 № 63-к з додатком до нього. Враховуючи наведене, Житомирська обласна державна адміністрація просить визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 і рішення Господарського суду Житомирської області від 12.10.2021 у справі № 906/237/19 та поновити його.

Розглянувши клопотання Житомирської обласної державної адміністрації про поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені в клопотанні обставини не є поважними і такими, що дають підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, з огляду на таке.

Частинами 2, 3 статті 288 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 зазначеного Кодексу.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у контексті Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03, від 03.04.2008) вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язується із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Верховний Суд зазначає, що обставини, викладені у клопотанні про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, щодо неможливості звернення до Суду з касаційною скаргою в межах встановленого процесуального строку не можуть слугувати причинами, які об`єктивно унеможливили вчинення скаржником відповідної процесуальної дії.

Відповідно до копії наказу керівника апарату Житомирської обласної державної адміністрації (Житомирської обласної військової адміністрації) від 02.05.2022 № 63-к з та додатку до нього, до наказу Житомирської обласної військової адміністрації (Житомирської обласної військової адміністрації) від 01.04.2022 № 42-к про оголошення простою внесено зміни, а саме затверджено список працівників апарату обласної військової адміністрації, яким оголошено простій, у новій редакції, де представник скаржника, який підписав касаційну скаргу, - Шакалов А. В. відсутній. Тобто належними доказами підтверджено наявність простою щодо представника скаржника до 02.05.2022. Посилання скаржника на неможливість здійснення своєї діяльності до 23.05.2022 не підтверджено належними доказами. Крім того, скаржником не обґрунтовано та не подано належних доказів причин пропуску процесуального строку на подання касаційної скарги з 23.05.2022 до 04.07.2022.

З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у клопотанні Житомирської обласної державної адміністрації про поновлення строку на касаційне оскарження, не свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки заявник не обґрунтував існування обставин, які б дійсно перешкоджали поданню касаційної скарги у строк, визначений Господарським процесуальним кодексом України.

Частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, для усунення недоліків касаційної скарги представнику скаржника необхідно навести інші підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, що підтверджуються належними доказами.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Верховний Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржнику необхідно чітко вказати норму права, висновок щодо застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і зазначити, в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржник повинен вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, висновок, який зробили суди попередніх інстанцій з цього питання (якщо він наявний), та обґрунтувати мотиви незгоди з таким висновком.

Оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас колегія суддів звертає увагу скаржника, що, оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення, передбачене частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу, призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У разі посилання на недослідження зібраних у справі доказів, скаржнику необхідно зазначити, які саме докази не було досліджено судами попередніх інстанцій. У разі якщо скаржник вважає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, він повинен зазначити, яке саме клопотання було відхилено судом та як це впливає на оскаржуване судове рішення. У разі посилання на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, скаржник повинен вказати, який із доказів, на його думку, є недопустимим, та обґрунтувати таке твердження, а також зазначити, які обставини встановлено на підставі цього доказу, чому вони є суттєвими або як вони вплинули на прийняття оскаржуваного рішення.

У касаційній скарзі Житомирської обласної державної адміністрації викладено обґрунтування того, в чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

Разом з тим, згідно з абзацом 1 частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права є підставою для касаційного оскарження судових рішень виключно у взаємозв`язку із наявністю випадків, передбачених пунктами 1-4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Проте касаційна скарга Житомирської обласної державної адміністрації оформлена з порушенням вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржником не зазначено передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав) касаційного оскарження та не наведено її (їх) обґрунтування.

Посилання скаржника на недослідження судами попередніх інстанцій доказів у справі не може вважатися достатньою підставою касаційного оскарження, оскільки у касаційній скарзі не наведено та не обґрунтовано підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з частиною 1 статті 4 зазначеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як установлено Верховним Судом, позовну заяву Житомирська обласна державна адміністрація подала у березні 2019 року, її предметом є одна вимога немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2019 установлено у розмірі 1 921,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Житомирська обласна державна адміністрація у касаційній скарзі просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 і рішення Господарського суду Житомирської області від 12.10.2021 у справі № 906/237/19 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, звертаючись із касаційною скаргою, заявник мав сплатити судовий збір у сумі 3 842,00 грн, а саме 1 921,00 х 200 %, де 1 921,00 грн - ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнової характеру, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак, Житомирська обласна державна адміністрація до касаційної скарги доказів сплати судового збору не додала. Натомість скаржник подав клопотання про звільнення від сплати судового збору. Зазначене клопотання мотивоване тим, що станом на день подання касаційної скарги, скаржник не має коштів на рахунках для сплати судового збору, що підтверджується довідкою, доданою до касаційної скарги.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині 1 цієї статті.

Слід зазначити, що встановлений у статті 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору є вичерпним.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).

Предметом справи, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Отже, Житомирська обласна державна адміністрація не належить до переліку осіб, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір" та зазначені нею у заяві підстави не передбачені вказаною нормою.

Саме по собі посилання скаржника на неможливість сплатити судовий збір у зв`язку з відсутністю коштів не є підставою для звільнення від сплати судового збору в силу приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір".

З наведених міркувань колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги Житомирської обласної державної адміністрації необхідно:

- навести інші підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, підтверджені відповідними доказами;

- подати нову редакцію касаційної скарги, у якій навести та обґрунтувати передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підставу (підстави) подання цієї скарги (із урахуванням змісту цієї ухвали);

- подати докази сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі (3 842,00 грн) за реквізитами, що зазначені на офіційному сайті Верховного Суду в розділі "Судовий збір".

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали Житомирській обласній державній адміністрації буде відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 і рішення Господарського суду Житомирської області від 12.10.2021 у справі № 906/237/19 на підставі пункту 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 288, 290, частиною 2, 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської обласної державної адміністрації на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 і рішення Господарського суду Житомирської області від 12.10.2021 у справі № 906/237/19 залишити без руху до 08.08.2022, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів із дня вручення її скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

В. А. Зуєв