РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2022Справа № 910/3193/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт Діджитал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест"

про стягнення 107 149, 86 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Старлайт Діджитал" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 107 149, 86 грн., з яких: 99 000, 00 грн. - основного боргу, 4 964, 46 грн - пені, 825, 90 грн. - 3 % річних та 2 359, 50 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за субліцензійним договором № РТА-350 від 24.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02.05.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Кирилівська, буд. 60, офіс 211, м. Київ, 04080.

З матеріалів справи вбачається, що до суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення представнику відповідача 11.05.2022 ухвали Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старлайт Діджитал" (далі - субліцензіат-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест" (далі - субліцензіат-2) укладено субліцензійний договір № РТА-350, відповідно до якого, субліцензіат-1 на умовах, визначених у розділі 1 договору надає субліцензію, а субліцензіат-2 приймає її та зобов`язується використовувати відповідно до умов договору, додатків та додаткових угод до нього і здійснювати оплату винагороду (роялті) за надання субліцензії.

Відповідно до розділу 1 договору, субліцензіат-2 отримує дозвіл на ретрансляцію каналу «Travel and Adventure» для надання послуг абонентам під знаком для товарів і послуг «DIVAN.TV».

Строк субліцензій: з 01.01.2021 (але не раніше підписання акту передачі-приймання субліцензії) по 31.12.2021.

Строк дії договору: починається з 24.12.2020 та діє до 31.01.2022 (включно).

Територія: Україна.

Пунктом 7 розділу 1 договору, сторони погодили розмір та графік виплати винагороди (роялті), а саме:

- за січнень 2021 року - до 20.02.2021 у розмірі 16 500, 00 грн.;

- за лютий 2021 року - до 20.03.2021 у розмірі 16 500, 00 грн.;

- за березень 2021 року - до 20.04.2021 у розмірі 16 500, 00 грн.;

- за квітень 2021 року - до 20.05.2021 у розмірі 16 500, 00 грн.;

- за травень 2021 року - до 20.06.2021 у розмірі 16 500, 00 грн.;

- за червень 2021 року - до 20.07.2021 у розмірі 16 500, 00 грн.;

- за липень 2021 року - до 20.08.2021 у розмірі 16 500, 00 грн.;

- за серпень 2021 року - до 20.09.2021 у розмірі 16 500, 00 грн.;

- за вересень 2021 року - до 20.10.2021 у розмірі 16 500, 00 грн.;

- за жовтень 2021 року - до 20.11.2021 у розмірі 16 500, 00 грн.;

- за листопад 2021 року - до 20.12.2021 у розмірі 16 500, 00 грн.;

- за грудень 2021 року - до 20.01.2022 у розмірі 16 500, 00 грн.

Всього 198 000, 00 грн

Відповідно до п. 1.2. розділу ІІІ договору, надання субліцензії підтверджується двостороннім актом.

Згідно п. 4.1. розділу ІІІ договору, за використання програм шляхом ретрансляції субліцензіат-2 сплачує субліцензіату-1 винагороду (роялті) у гривні та за графіком, визначеним в розділі 1 договору та відповідно до п. 4.2. даного договору.

Пунктом 4.2. розділу ІІІ договору, субліцензіат-1 формує та направляє субліцензіату-2 рахунок. Субліцензіат-2 до 15 числа (включно) кожного місяця виплачує винагороду (роялті) незалежно від виставлення субліцензіатом-1 відповідного рахунку, обов`язок кожної виплати вважається виконаним в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок субліцензіата-1.

За умовами п. 4.3. розділу ІІІ договору, субліцензіат-1 щомісячно складає акти використання прав на ретрансляцію та передає їх субліцензіату-2. Субліцензіат-2 зобов`язаний підписати та повернути їх ліцензіату в строк 3 (трьох) робочих днів. Не отримання рахунку або акту використання прав на ретрансляцію не може бути підставою несплати винагороди (роялті).

Відповідно до п. 5.3. розділу ІІІ договору, у випадку несвоєчасної виплати субліцензіату-1 винагороди (роялті), або її частини субліцензіат-1 має право нарахувати, а субліцензіат-2 зобов`язується на вимогу субліцензіата-1 сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від розміру несвоєчасно виплаченої субліцензіату-1 винагороди (роялті) за кожен день прострочення, при цьому нарахування пені здійснюється протягом всього строку прострочення виплати винагороди.

Також, 31.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старлайт Діджитал" (субліцензіат-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест" (субліцензіат-2) укладено додаткову угоду № 1 до субліцензійного договору № РТА-350 від 24.12.2020, відповідно до якої сторони досягли домовленості про врегулювання відносин електронного документообігу та дійшли згоди при виконанні умов договору керуватися наступними положеннями цієї додаткової угоди:

Пункт 1.4.5. додаткової угоди до договору передбачено, що кожна сторона зобов`язана щоденно слідкувати за надходженням Е-документів та своєчасно здійснювати їх приймання, перервірки, підписання з використанням КЕП та повернення іншій стороні. Сторона, яка здійснює надсилання Е-документа за цим договором вважається стороною-відправником, а сторона, яка здійснює отримання Е-документа, вважається стороною-одержувачем.

У пункті 1.4.7. додаткової угоди до договору зазначено, що Е-документи вважаються підписаними і набирають чинності з моменту підписання з використанням КЕП стороною-одержувачем Е-документа, отриманого від сторони-відправника з нанесеним нею КЕП. При цьому, датою виникнення податкових зобов`язань, вважатиметься дата складання такого Е-документу стороною-відправником, незалежно від дати накладення КЕП стороною-одержувачем.

01.01.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Старлайт Діджитал" (субліцензіат-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест" (субліцензіат-2) складено та підписано акт передачі-приймання субліцензії до субліцензійного договору № РТА-350 від 24.12.2020, відповідно до якого субліцензіат-1 передав, а субліцензіат-2 прийняв субліцензію.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним було надано відповідачу субліцензію на ретрансляцію телевізійного каналу абонентам на базі платного телебачення на загальну суму 198 000, 00 грн., на підтвердження чого надає акти використання прав на ретрансляцію № СД271 від 31.01.2021 на суму 16 500, 00 грн, № СД452 від 28.02.2021 на суму 16 500, 00 грн, № СД1150 від 31.03.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД1449 від 30.04.2021 на суму 16 500, 00 грн, № СД1705 від 31.05.2021 на суму 16 500, 00 грн; СД2374 від 30.06.2021 на суму 16 500, 00 грн, № СД2745 від 31.07.2021 на суму 16 500, 00 грн; № СД2973 від 31.08.2021 на суму 16 500, 00 грн, які підписані сторонами з використанням КЕП, а також акти використання прав на ретрансляцію № СД3642 від 30.09.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД3951 від 31.10.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД4230 від 30.11.2021 на суму 16 500, 00 грн; № СД4872 від 31.12.2021 на суму 16 500, 00 грн, які не містять підпису КЕП відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що вказані акти № СД3642 від 30.09.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД3951 від 31.10.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД4230 від 30.11.2021 на суму 16 500, 00 грн; № СД4872 від 31.12.2021 на суму 16 500, 00 грн були надіслані відповідачу, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 03.02.2022.

Проте, відповідач не підписав акт № СД3642 від 30.09.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД3951 від 31.10.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД4230 від 30.11.2021 на суму 16 500, 00 грн; № СД4872 від 31.12.2021 на суму 16 500, 00 грн, вмотивовану відмову від їх підписання не надав.

Також, позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату № СД1300 від 28.02.2021, № СД2101 від 31.03.2021, № СД2753 від 30.04.2021, № СД3457 від 31.05.2021, № СД4171 від 30.06.2021, №СД4889 від 31.07.2021, №СД5606 від 31.08.2021, №СД6312 від 30.09.2021, №СД6882 від 31.10.2021, № СД7729 від 30.11.2021, № СД8415 від 31.12.2021.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати наданої субліцензії на ретрансляцію телевізійного каналу, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 99 000, 00 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 4 964, 46 грн - пені за період з 21.08.2021 по 14.02.2022, 825, 90 грн. - 3 % річних за період з 21.08.2021 по 14.02.2022 та 2 359, 50 грн. - інфляційних втрат за період з 21.08.2021 по 14.02.2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1107 Цивільного кодексу України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі ліцензійного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1109 Цивільного кодексу України у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1110 Цивільного кодексу України ліцензійний договір укладається на строк, встановлений договором, який повинен спливати не пізніше спливу строку чинності виключного майнового права на визначений у договорі об`єкт права інтелектуальної власності.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об`єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об`єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об`єкта у зазначеній сфері.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачу субліцензію на ретрансляцію телевізійного каналу абонентам на базі платного телебачення на загальну суму 198 000, 00 грн., на підтвердження чого надано акти використання прав на ретрансляцію № СД271 від 31.01.2021 на суму 16 500, 00 грн, № СД452 від 28.02.2021 на суму 16 500, 00 грн, № СД1150 від 31.03.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД1449 від 30.04.2021 на суму 16 500, 00 грн, № СД1705 від 31.05.2021 на суму 16 500, 00 грн; СД2374 від 30.06.2021 на суму 16 500, 00 грн, № СД2745 від 31.07.2021 на суму 16 500, 00 грн; № СД2973 від 31.08.2021 на суму 16 500, 00 грн, які підписані сторонами з використанням КЕП, а також акт використання прав на ретрансляцію № СД3642 від 30.09.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД3951 від 31.10.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД4230 від 30.11.2021 на суму 16 500, 00 грн; № СД4872 від 31.12.2021 на суму 16 500, 00 грн, які не містять підпису КЕП відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що вказані акти № СД3642 від 30.09.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД3951 від 31.10.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД4230 від 30.11.2021 на суму 16 500, 00 грн; № СД4872 від 31.12.2021 на суму 16 500, 00 грн були надіслані відповідачу, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 03.02.2022.

Проте, відповідач не підписав акти № СД3642 від 30.09.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД3951 від 31.10.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД4230 від 30.11.2021 на суму 16 500, 00 грн; № СД4872 від 31.12.2021 на суму 16 500, 00 грн.

Так, відповідно до п. 1.4.10 додаткової угоди до договору, сторони домовилися, що Е-документи, які відправлені за допомогою ПЗ, визначеного в п. 1.1. додаткової угоди та підписані КЕП сторін мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути представлені до суду в якості належних доказів та визнаються рівнозначними документам, що складаються на паперовому носієві. Підтвердженням передачі документів (відправлення, отримання, тощо) вважається легітимним підтвердженням фактичного прийому-передачі таких документів уповноваженими особами сторін і не вимагає додаткового доказування.

Пунктом 1.4.8. додаткової угоди до договору, сторони визначили, що у випадку якщо протягом передбаченого договором строку, сторона-одержувач не підписала отримані Е-документи з нанесенням КЕП та не надіслала стороні-відправнику мотивованої відмови від підписання Е-документів, такі документи визнаються сторонами як підписані, а послуги наданими. Мотивована відмова від підписання Е-документів може надсилатися через механізм відхилення Е-документа з обов`язковим наданням коментарів про обгрунтовані причини такого відхилення.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд зазначає, що непідписання відповідачем актів № СД3642 від 30.09.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД3951 від 31.10.2021 на суму 16 500, 00 грн; №СД4230 від 30.11.2021 на суму 16 500, 00 грн; № СД4872 від 31.12.2021 на суму 16 500, 00 грн, за умови відсутності письмової вмотивованої відмови, є фактом визнання відповідачем повного виконання позивачем своїх зобов`язань, послуги вважаються наданими у повному обсязі та прийнятими відповідачем без зауважень.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Суд зазначає, що пунктом 7 розділу 1 договору, сторони погодили розмір та графік виплати винагороди (роялті), відповідно до якого відповідач до 20 числа кожного наступного місяця сплачує позивачу роялті за попередній місяць, відповідно з 21 числа кожного наступного місяця відбувалося прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг (сплати роялті у повному обсязі), суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови субліцензійного договору № РТА-350 від 24.12.2020 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 99 000, 00 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 4 964, 46 грн - пені за період з 21.08.2021 по 14.02.2022, 825, 90 грн. - 3 % річних за період з 21.08.2021 по 14.02.2022 та 2 359, 50 грн. - інфляційних втрат за період з 21.08.2021 по 14.02.2022.

Відповідно до п. 5.3. розділу ІІІ договору, у випадку несвоєчасної виплати субліцензіату-1 винагороди (роялті), або її частини субліцензіат-1 має право нарахувати, а субліцензіат-2 зобов`язується на вимогу субліцензіата-1 сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від розміру несвоєчасно виплаченої субліцензіату-1 винагороди (роялті) за кожен день прострочення, при цьому нарахування пені здійснюється протягом всього строку прострочення виплати винагороди.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій не припиняється зі сплином 6 місяців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Крім того, Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати наданих послуг (сплати роялті у повному обсязі) за субліцензійним договором № РТА-350 від 24.12.2020, в силу положень ст.ст. 611, 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 4 964, 46 грн - пені за період з 21.08.2021 по 14.02.2022, 825, 90 грн. - 3 % річних за період з 21.08.2021 по 14.02.2022 та 2 359, 50 грн. - інфляційних втрат за період з 21.08.2021 по 14.02.2022.

Тож, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт Діджитал" підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт Діджитал" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест" (вул. Кирилівська, буд. 60, офіс 211, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код - 36146885) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт Діджитал" (вул. Василя Макуха, буд. 1, м. Київ, 03113, ідентифікаційний код - 36123396) 99 000 (дев`яносто дев`ять тисяч) грн 00 коп. - заборгованості, 4 964 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн 46 коп. - пені, 825 (вісімсот двадцять п`ять) грн 90 коп. - 3 % річних, 2 359 (дві тисячі триста п`ятдесят дев`ять) грн 50 коп. - інфляційних втрат та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков