ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" липня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/466/22

Господарський суд Харківської області у складі:

суддя Ємельянова О.О.

при секретарі судового засідання Малихіною М.П.

розглянувши матеріали справи у підготовчому засіданні

за позовом Керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, 61072, м. Харків, вул, Тобольська, буд. 55-а
до 1. Харківської міської ради, 61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7 2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 16 3. Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків 4. Фізичної особи ОСОБА_2 , м. Харків
про скасування рішення, визнання недійсним договору та витребування майна
за участю представників сторін:

прокурора (позивача): Омельник М.М. посвідчення № 057322 від 09.10.2020 року;

відповідача 1: Безродний О.В., довіреність від 31.12.2021 року № 08-21/4342/2-21;

відповідача 2: Безродний О.В., витяг з ЄДРПОУ;

відповідача 3: не з"явився;

відповідача 4: Паркулаб А.В., ордер серія АР № 1092664 від 12.07.2022 року.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до відповідача 1. Харківської міської ради, відповідача 2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, відповідача 3. Фізичної особи ОСОБА_1 , відповідача 4 фізичної особи ОСОБА_2 , про:

- визнання незаконним та скасування пункту 2 додатку до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 року № 757/17;

- визнати недійсним договір купівлі - продажу нежитлових будівель від 24.11.2017 року № 5520-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою - підприємцем Шумейко Ларисою Вікторівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. і зареєстрований в реєстрі за № 641;

- припинення права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, зареєстроване на підставі договору купівлі продажу від 02.05.2019 року № 1658 (номер запису про право власності: 31392848 від 02.05.2019 року);

- витребувати у ОСОБА_2 на користь Харківської міської територіальної громади нежитлові приміщення підвалу № 7,8, загальною площею 38,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою суду від 21.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10.03.2022 року.

Ухвалою суду від 09.06.2022 року призначено підготовче засідання у справі "12" липня 2022 р. о(б) 09:35 год. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Звернуто увагу учасників справи на можливості розгляду заяви за відсутності їх представників за наявними у справі матеріалами у разі подання відповідного клопотання відповідно до вимог частини 3 статті 196 Господарського процесуального кодексу України. Повідомлено учасників справи, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою або дистанційними засобами зв`язку.

08.07.2022 року від відповідача 4 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 6339).

08.07.2022 року від відповідача 4 через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 6340) про залишення позову без розгляду.

08.07.2022 року від відповідача 4 через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 6341) про зупинення провадження у справі.

12.07.2022 року від прокурора через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення документів у підтвердження повноважень прокурора до матеріалів справи.

12.07.2022 року від відповідача 1 та відповідача 2 через канцелярію суду надійшли документи про долучення копії витягів та копії довіреності у підтвердження повноважень представника до матеріалів справи.

12.07.2022 року від відповідача 4 через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення документів у підтвердження повноважень представника до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 12.07.2022 року, яку занесено до протоколу судового засідання, вищевказані документи, судом долучено до матеріалів справи.

Уповноважений представник відповідача 3 у призначене підготовче засідання не з"явився.

Судом у підготовчому засідання, поставлено на обговорення клопотання відповідача 4 про залишення позову без розгляду та про зупинення провадження у справі.

Присутній у підготовчому засіданні прокурор, заперечував проти клопотань відповідача 4.

Присутній у підготовчому засіданні представник відповідача 1 та відповідача 2 підтримав надані відповідачем 4 клопотання.

Присутній у підготовчому засіданні представник відповідача 4 підтримав надані до суду клопотання.

Суд дослідивши матеріали справи, та клопотання відповідача 4 про залишення позову без розгляду (вх. № 6340 від 08.07.2022 року), зазначає наступне.

В обґрунтування наданого до суду клопотання зазначає, що у якості підстав правового обґрунтування представництва інтересів територіальної громади міста Харкова прокурором зазначено, що власне відповідач 1, як представник територіальної громади м. Харкова, вчинив дії, кі негативно впливають на інтереси громади, зокрема прийняв оспорюване рішення від 20.09.2017 року № 757/17, так сама як і відповідач 2, який уклав з відповідачем 3 оспорюваний договір в порушення процедури викупи об`єктів приватизації. Також відповідач 4 зазначає, що на думку прокурора, оскільки порушення закону та прав територіальної громади м. Харкова при розпорядженні спірними нежитловими приміщеннями допущено саме відповідачем 1 та відповідачем 2, у зв`язку із чим вони є співвідповідачем у справі, тому згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор набуває статусу позивача.

Проте на підтвердження своїх повноважень діяти у статусі самостійного позивача, надано виключно копію наказу Харківської обласної прокуратури № 469к від 10.03.2021 року про призначення ОСОБА_3 , на посаду керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова. При цьому будь-яких доказів виконання (дотримання) імперативної процедури, передбаченої статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема попереднього повідомлення відповідача 1-2, про звернення до господарського суду Харківської області, матеріали справи не містять. У зв`язку із чим, за твердженнями відповідача 4 прокурором в порушення вимог частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не здійснено попереднього повідомлення відповідачів 1-2 про звернення до суду, що у свою чергу свідчить про не підтвердження прокурором підстав для самостійного представництва інтересів територіальної громади і одночасно є підставою для залишення позову без розгляду.

Також посилається на практику Верховного суду у справі № 922/708/19 від 16.09.2021 року, постанову Великої палати Верховного суду від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 року у справі № 698/119/18, від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18. Верховного суду у справі № 908/1664/19 від 15.06.2021 року, Великої Палати Верховного суду у справі № 469/1044/17 від 15.09.2020 року, у справі № 908/1644/19 від 15.06.2021 року.

Суд не приймає вищевикладені послання відповідача 4 з огляду на наступне.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Згідно вимог частини 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

З аналізу частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" вбачається, що прокурор може представляти законні інтереси держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави в двох випадках:

- захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження,

- у разі відсутності такого органу.

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.

Суд самостійно здійснює перевірку, чи дійсно відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор.

Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 року у справі № 922/614/19.

Крім того, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 07.12.2018 року у справі № 924/1256/17, здійснюючи тлумачення частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру у системному зв`язку з положеннями процесуального законодавства, зазначила, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц конкретизувала вищенаведені висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, вказавши на необхідність у кожному конкретному випадку перевіряти: 1) доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів у спосіб, який обрав прокурор та 2) доводи прокурора з приводу відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 постанови у справі № 469/1044/17 від 15.09.2020 року зазначила, що прокурор, визначивши міську раду відповідачем, мав підстави звернутися до суду як позивач, вважаючи, що відсутній орган, який може захистити інтереси держави. Проте за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

У даній справі, прокурор в обґрунтування необхідності представництва інтересів держави Шевченківською окружною прокуратурою м. Харкова зазначає, що з урахуванням того, що Харківська міська рада представляє інтереси міської громади, однак у даному випадку вона є відповідачем у справі і саме вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, так само як і Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, прокурор самостійно подав вказаний позов.

Повноваження прокуратури, у тому числі щодо представництва інтересів держави в суді, встановлені Основним Законом України, не можуть бути передані законом будь-яким іншим державним органам.

Також зазначає, що звернення прокурора із відповідним позовом до суду, спрямоване на дотриманні встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу комунального майна у власність.

Як вбачається із матеріалів справи, вказаними обставинами прокурор обґрунтовував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто, навів підстави для представництва інтересів держави саме у якості самостійного позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

При цьому, Великою Палатою Верховного Суду у постанові у справі № 469/1044/17 від 15.09.2020 року зазначено, що прокурор, визначивши міську раду відповідачем, мав підстави звернутися до суду як позивач, вважаючи, що відсутній орган, який може захистити інтереси держави. Проте за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

У даній справі, як відповідач 1 так і відповідач 2 підтримав заявлене клопотання відповідача 4, що свідчить про заперечення проти позовних вимог.

З аналізу вищевикладеного слідує, що відповідачі не погоджується з заявленими прокурором позовними вимогами, та вважають оскаржуване рішення законним та таким, що відповідає нормам законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що саме оспорюваним рішенням Харківської міської ради № 757/17 від 20.09.2017 року про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова (т. 1, а.с. 68-71) надано згоду на проведення відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу (згідно з додатком - переліком об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу), укладено спірний договір № 5520-В-С від 24.11.2017 року (а.с. 28-84), у зв`язку зі чим, у даному випадку прокурор може самостійно здійснювати представництво інтересів територіальної громади та набувати статус позивача, оскільки таким чином усуває стан юридичної невизначеності щодо порушених, на його думку, прав.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Великої Палати у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 року, у справі № 469/1044/17 від 15.09.2020 року, у справі № 587/430/16-ц від 26.06.2019 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокурор належним чином обґрунтував, підтвердив необхідність та підстави для представництва інтересів держави у даній справі та звернувся до суду як самостійний позивач.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні клопотання (вх. № 6340 від 08.07.2022 року) відповідача 4 про залишення позову без розгляду.

Щодо клопотання відповідача 4 (вх. № 6341 від 08.07.2022 року) про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

В обґрунтування наданого до суду клопотання про зупинення провадження у справі, відповідач 4 зазначає, прокурором до позовної заяви у підтвердження своїх повноважень надано тільки наказ про призначення ОСОБА_3 на посаду керівника. При цьому, будь-яких доказів виконання (дотримання) імперативної процедури, передбаченої статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема попереднього повідомлення відповідача 1 та відповідача 2 про звернення до господарського суду, прокурором не надано.

Також зазначає, що 30.12.2021 року прийнято до розгляду Великою Палатою Верховного суду справу № 483/448/20 за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.05.2021 року та на постанову Миколаївського апеляційного суду від 21.07.2021 року.

У зв`язку із чим, з метою дотримання єдності судової практики та зважаючи, що правовідносини у справі № 922/466/22 та справі № 483/448/20 за характером спору та сферою правового регулювання є подібними, висновок Великої Палати Верховного Суду № 483/448/20 має суттєве значення для вирішення спору. У зв`язку із чим, просить суд, зупинити провадження у справі № 922/466/22 до розгляду справи № 483/448/20 Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу №483/448/20 за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави до Очаківської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним протоколу земельних торгів, визнання недійсним договору оренди та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 , яка подана її представником - адвокатом Д`яченко Крістіною Станіславівною, на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 травня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 липня 2021 року. Касаційна скарга мотивована зокрема відсутністю повноважень прокурора у цій справі, оскільки він не звертався в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» до пред`явлення позову до Покровської сільської ради, яка є розпорядником спірної земельної ділянки та наділена повноваженнями захищати порушення прав щодо цієї землі в суді.

Суд Касаційної інстанції в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року по справі №483/448/20 вказав, що вважає за необхідне відступити від висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №917/341/19 щодо повноважень прокурора на звернення до суду з позовом самостійно в інтересах держави та його статусу позивача в подібних правовідносинах, та вважає, що він суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 (провадження № 14-317цс19), яка розглянула аналогічні позовні вимоги прокурора по суті.

Так, колегія Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вказала, що оскільки у справі № 917/341/19 прокурор заявив вимогу про повернення територіальній громаді в особі сільської ради земельної ділянки, то саме відповідна сільська рада повинна бути в статусі позивача, тому, в силу положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор мав звертатись з відповідним позовом в інтересах держави в особі цієї сільської ради, а не зазначати її відповідачем.

Втім, Велика Палата Верховного Суду у справі № 469/1044/17 зазначила, що прокурор оскаржив рішення сільської ради, саме тому, визначивши останню відповідачем, він мав підстави звернутися до суду як позивач, вважаючи, що відсутній орган, який може захистити інтереси держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 40)). Проте за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»; див. також висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункти 77 - 83)).

За таких обставин, з метою формування єдиної правозастосовчої практики, для вирішення питання щодо наявності чи навпаки, відсутності підстав для відступу від висновків у справі з подібних правовідносин, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне передати справу №483/448/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Так, 30 грудня 2021 року прийнято до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справу №483/448/20 за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 травня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 липня 2021 року.

У справі № 922/466/22, що розглядається Господарським судом Харківської області, підставами для представництва інтересів держави та звернення до суду із даним позовом в якості самостійного позивача прокурор зазначає, зокрема, те, що Харківська міська рада - як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає у цій справі одним із співввідповідачів, рішення якого оскаржується через недотримання вимог законодавства. Цим прокурор обґрунтовував підставу для представництва інтересів держави, без визначення органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.

Статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" також передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд, серед іншого забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання єдності судової практики та зважаючи, що правовідносини у цій справі № 922/466/22 та у справі №483/448/20 за характером спору та сферою правового регулювання є подібними, висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №483/448/20, має суттєве значення для вирішення спору в цій справі, в даному випадку Суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховним Судом справи № 483/448/20.

За приписами пункту 11 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини 1 статті 228 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Керуючись статтями 13, 42, 53, 73, пунктом 7 частини 1 статті 228, статтями 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання (вх. № 6340 від 08.07.2022 року) - відмовити.

2. Задовольнити клопотання (вх. № 6341 від 08.07.2022 року) про зупинення провадження у справі.

3. Зупинити провадження по справі № 922/466/22 до розгляду справи № 483/448/20 Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею, а саме 12 липня 2022 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, передбаченому статтями 255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили з врахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвалу підписано 12 липня 2022 року

Суддя О.О. Ємельянова