ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" липня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1485/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

розглянувши заяву заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури (вх. № 2-533/22 від 08.07.2022) про забезпечення позову по справі №916/1485/22

за позовом: заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури (вул. Бузький бульвар, № 15, м. Миколаїв, 54006, ) в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради (вул. Одеська, № 4, с. Коблеве, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 57453, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фолкленд» (вул. Приморська, № 13, кв. 35, м. Южне, Одеська обл., 65481, )

про визнання недійсним та скасування свідоцтва, припинення права власності та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фолкленд», в якому просить суд:

- усунути перешкоди власнику Коблівській сільській раді у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 10.07.2015 № 40423701, видане реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції Миколаївської області, з одночасним припиненням права власності ТОВ «Фолкленд» на земельну ділянку площею 0,0554 га з кадастровим номером :12:047:0277, державну реєстрацію якого вчинено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.07.2015 (запис № 10359697);

- усунути перешкоди власнику Коблівській сільській раді у користуванні та розпорядженні землею шляхом зобов`язання ТОВ «Фолкленд» повернути у власність Коблівської сільської ради земельну ділянку площею 0,0554 га з кадастровим номером :12:047:0277

Разом з позовною заявою 08.07.2022 до суду подано заяву заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури (вх. № 2-533/22) про забезпечення позову в порядку ст. 136 ГПК України, відповідно до якої прокурор просить:

- накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0554 га з кадастровим номером :12:047:0277, розташованої у межах території Коблівської сільської ради Миколаївської області та заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки;

- заборонити Управлінню державної інспекції архітектури та містобудування у Миколаївській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості на земельній ділянці площею 0,0554 га з кадастровим номером :12:047:0277, розташованої у межах території Коблівської сільської ради Миколаївської області;

- заборонити ТОВ «Фолкленд» вчиняти із земельною ділянкою з кадастровим номером :12:047:0277 дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, її об`єднання з іншими ділянками, зміну її цільового призначення, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, прокурор зазначає, що пунктами 1, 4 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26.12.2012 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0554 га (пасовища) із земель, не наданих у власність та постійне користування, для ведення садівництва в с. Коблеве у межах території с. Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та на підставі зазначеного рішення відділом Держкомзему у Березанському районі 29.12.2012 ОСОБА_1 видано державний акт на право власності ЯИ №152567 на земельну ділянку площею 0,0554 га з кадастровим номером :12:047:0277.

Між тим, пунктом 2 рішення Коблівської сільської ради №31 від 16.12.2014 цільове призначення цієї земельної ділянки змінено з ведення садівництва на комерційне призначення - для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

Як вказує прокурор, у подальшому, на підставі акта прийому-передачі від 03.06.2015 право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до ТОВ «Фолкленд», учасником якого є ОСОБА_1 , у зв`язку з чим реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції Миколаївської області 10.07.2015 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 40423701, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 10359697 від 04.07.2015.

Разом з тим, на переконання прокурора, надання Коблівською сільською радою земельної ділянки площею 0,0554 га з кадастровим номером :12:047:0277 у власність ОСОБА_1 та подальша передача її ТОВ «Фолкленд» здійснені з порушеннями вимог земельного, водного та містобудівного законодавства.

Зокрема, відповідно до інформації відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області №809/105-18 від 12.12.2018, відстань від урізу воду Чорного моря до південної межі становить 196 метрів, до північної 208 метрів.

Таким чином, як стверджує заявник, земельна ділянка з кадастровим номером :12:047:0277 повністю розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а отже, відповідно до вимог ст.ст. 85, 88, 90 Водного кодексу України, ст.ст. 58, 59, 60, 113 Земельного кодексу України, не могла бути надана у приватну власність ОСОБА_1 .

Окрім того, при відведенні земельної ділянки не прийнято до уваги її функціональне призначення оскільки, містобудівною документацією, діючою на момент прийняття спірних рішень про передачу у приватну власність земельних ділянок та зміни їх цільового призначення, є Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 №112, згідно з вступом до пояснювальної записки, який є основою для розробки проектів планування та забудови населених пунктів, промислових та сільськогосподарських комплексів, зон відпочинку та туризму, а також вибору та відведення земельних ділянок для різноманітних потреб.

Разом з тим, відповідно до інформації управління містобудування та архітектури Миколаївської облдержадміністрації від 12.12.2018 надана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка розташована в зоні рекреації. Відведення земельної ділянки з кадастровим номером :12:047:0277 з цільовим призначенням «для ведення садівництва» суперечило рішенням, передбаченим проектом планування, оскільки в межах зони рекреації дозволяється розміщення лише баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів труда та відпочинку, пляжів, пам`яток археології, заказників пам`яток культури.

При цьому, згідно підрозділу 4 розділу V Проекту установлено, що в 3-х кілометровій зоні Чорноморського узбережжя будівництво інших об`єктів забороняється.

За ствердженням прокурора, аналогічна заборона встановлена пунктом 10.17 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету у справах будівництва, архітектури і охорони історичного середовища №44 від 17.04.1992, та пунктом 7 Постанови Ради Міністрів У РСР №238 від 1986 року «Про підвищення ефективності робіт по захисту берегів Чорного і Азовського морів від руйнування».

Отже, за висновком прокурора, набуття права приватної власності на спірну земельну ділянку для садівництва та, у подальшому, зі зміною її цільового призначення на землі для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, суперечить містобудівній документації та вимогам містобудівного законодавства.

З метою усунення вказаних порушень законодавства, заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 до Березанського районного суду Миколаївської області заявлено позов в інтересах держави до Коблівської сільської ради, ОСОБА_1 , ТОВ «Фолкленд» про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки, який 11.11.2021 судом задоволено частково (справа № 469/1652/18).

Визнано незаконними та скасовано рішення Коблівської сільської ради №10 від 26.12.2012 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0554 га (пасовища) для ведення садівництва в с. Коблеве, №31 від 16.12.2014 в частині зміни цільового призначення спірної ділянки на землі для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

Задовольняючи позов в цій частині суд погодився з доводами прокурора щодо незаконності рішень Коблівської сільської ради про надання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки водного фонду для ведення садівництва та будівництва комерційних об`єктів.

Разом з тим, Березанським районним судом Миколаївської області провадження у справі № 469/1652/18 в частині позовної вимоги про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :12:047:0277 від ТОВ «Фолкленд» на користь Коблівської об`єднаної територіальної громади закрито, оскільки з урахуванням вимог ст.20, ч.4 ст. 188 ЦПК України, ч.І ст. 20 ГПК України остання підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства. Судове рішення від 11.11.2021 набрало законної сили 21.12.2021.

Відтак, прокурор стверджує, що набута ТОВ «Фолкленд» земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря, та відповідно до статей 85, 88, 90 Водного кодексу України, статей 58, 59, 60, 61, 113 Земельного кодексу України, повинна перебувати виключно у державній та комунальній власності і може надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Водночас, незаконне відведення у приватну власність рекреаційних територій узбережжя Чорного моря для ведення садівництва та комерційного використання, є порушенням установлених державою вимог земельного та водного законодавства, призводить до нераціональної використання територій та забудови населених пунктів, а також порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів, оскільки унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства.

Окрім того, перебування спірної земельної ділянки у власності відповідача обмежує безперешкодний доступ громадян до узбережжя Чорного моря, призводить до знищення його лікувальних і оздоровчих властивостей.

Зазначене, на думку прокурора, призводить до порушення прав громадян на рекреаційне використання узбережжя Чорного моря, створює невідворотну зміну його цільового призначення.

Прокурор наголошує, що обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами щодо забезпечення ефективного засобу захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права, а невжиття заходів забезпечення позову, в свою чергу, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги норми процесуального законодавства, а також зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, значної вартості оспорюваної земельної ділянки та можливості її забудови, що призведене до неможливості ефективного поновлення державних інтересів, на переконання прокурора, наявні обґрунтовані доводи щодо необхідності вжиття саме таких заходів забезпечення позову.

Розглянувши матеріали заяви заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури про забезпечення позову за вх. №2-533/22 від 08.07.2022, дослідивши докази, подані в її обґрунтування, господарський суд зазначає наступне:

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. В пункті 3 було зазначено, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

При цьому особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести суду необхідність вжиття у справі заходів забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, а також необхідним, в даному випадку, є обґрунтування заявником обставин, які б свідчили, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 року у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а ще й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17.

При цьому, суд зазначає, що підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 22.07.2019 у справі №914/120/19 зазначив, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже у даному випадку не підлягає дослідженню питання доведеності обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову; дослідженню підлягає питання, чи призведе невжиття заходів забезпечення позову до істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів.

Суд зауважує, що предметом позову у даній справі є, як вимога немайнового характеру визнання недійсним та скасування свідоцтва про права власності віл 10.07.2015 № 40423701, так і вимога майнового характеру повернення у власність держави земельної ділянки.

Оскільки в даній справі прокурор звернувся до суду з вимогами як майнового так і немайнового характеру, то в цьому випадку має досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 року у справі № 911/1551/18.

Оскільки заяву про забезпечення позову фактично подано для забезпечення можливості реалізації судового рішення в частині повернення спірної земельної ділянки, враховуючи твердження прокурора стосовно того, що відчуження або забудова земельної ділянки призведе до звернення до суду з іншими позовами до інших відповідачів та унеможливить в подальшому повернення земельної ділянки в первісному стані, суд вважає за необхідне надати оцінку заяві прокуратури в контексті доведеності факту неможливості або утруднення виконання рішення суду внаслідок невжиття заходів забезпечення.

Так, досліджені документи, додані до позовної заяви свідчать про те, що заявлені прокурором заходи забезпечення позову спрямовані на унеможливлення відчуження земельної ділянки, щодо якої існує спір, пов`язаний із порушенням інтересів держави, а також на збереження земельної ділянки в тому стані, який дозволив би захистити відповідне право (у разі якщо суд дійде висновку про його порушення) у спосіб, визначений законом.

Застосування зазначених заходів пов`язується з обставинами, на які прокурор послався в обґрунтування позовних вимог та їм відповідає.

З матеріалів заяви про забезпечення позову та позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування; майно, на яке позивач просить накласти арешт, є предметом спору, а тому вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами; відповідач ТОВ «Фолкленд», відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є власником зазначеного майна, а тому має реальну можливість розпорядження цим майном на власний розсуд до ухвалення рішення у справі шляхом, зазначеним у заяві прокурора, що може призвести до невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову; власники земельної ділянки та її цільове призначення неодноразово змінювались протягом нетривалого часу, тому існує ризик відчуження предмета спору; права інших осіб на вказане майно не зареєстровані, а тому не можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову.

Отже, існування у відповідача станом на сьогоднішній день прав на спірну земельну ділянку в т.ч. за наслідками отримання оскаржуваного свідоцтва про право власності свідчить про виникнення в останнього повноцінних правомочностей щодо розпорядження нею з визначеною метою, в тому числі можливість її забудови або відчуження.

Відтак, суд, дослідивши викладені заявником доводи та надані на підтвердження цих доводів докази, врахувавши наявність зв`язку між заявленим прокурором заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідача в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність і адекватність, дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження.

При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх.

Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Забезпечення позову є тимчасовим заходом, необхідним для попередження подальших неправомірних дій, про усунення яких просить заявник, і такий захід забезпечення позову не вирішує наявності будь-якого права та жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті. Крім того, вказаний спосіб забезпечення позову застосований на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки та можуть призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та охоронюваних інтересів не тільки заявника, але й осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Відтак, після вирішення спору по суті, у разі відмови в задоволенні позову, відповідач зможе безперешкодно реалізувати своє право на відчуження майна.

Також, суд врахувує ту обставину, що ТОВ «Фолкленд» має право ініціювати питання щодо здійснення будь-яких дій щодо поділу, об`єднання та передачі в оренду спірної земельної ділянки. Отже, суд дійшов висновку, що у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи стосовно спірної земельної ділянки будуть здійснені ті чи інші реєстраційні дії, здійснено її поділ або об`єднання з іншими земельними ділянками, на ній буде розміщено об`єкти нерухомості, її буде відчужено або переадно в оренду, це істотно ускладнить чи взагалі унеможливить як виконання судового рішення в цій справі, так і буде унеможливлено захист або поновлення права, про яке йдеться в позові, в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Відтак, вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі в оренду спірної земельної ділянки є підставним та обґрунтованим.

Отже, обраний захід забезпечення позову за своїм змістом не є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, а, всвою чергу, невжиття заходів забезпечення позову про які просить прокурор у заяві відносно вказаної вище земельної ділянки, може унеможливити ефективне поновлення порушених прав держави Україна, за захистом яких звернувся до суду прокурор, у випадку задоволення позову, оскільки не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду, що являється передумовою для постановлення ухвали згідно статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України. Суд вважає що види забезпечення позову про які просить прокурор щодо спірного нерухомого майна є адекватними, тобто, співмірними відповідно вимогам, на забезпечення яких вони вживаються.

За таких обставин, господарський суд вважає, що заявлений заступником керівника Миколаївської окружної прокуратури спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0554 га з кадастровим номером :12:047:0277, розташованої в межах території Коблівської сільської ради Миколаївської області та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, а також заборони ТОВ «Фолкленд» вчиняти із земельною ділянкою площею 0,0554 га (кадастровий номер :12:047:0277) дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також проведення на ній буді-яких будівельних робіт, є обґрунтованим, співмірним заявленим позовним вимогам та достатнім для того, щоб забезпечити справедливе та ефективне відновлення порушених прав позивачу, у разі задоволення позову.

Відночас, суд враховує те, що наразі прокурором не доводено того, що ТОВ «Фолкленд вживає заходи щодо забудови спірної земельної ділянки або здійснення реєстрації будь-яких дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості.

З наявних матеріалів справи не вбачається існування реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі задоволення позову, а саме, зокрема, отримання ТОВ «Фолкленд» за його замовленням містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, відповідно до яких останній планує нове будівництво, початку будівельних робіт або реєстрації на ній об`єктів нерухомості, що зумовить необхідність ініціювати інший позов про знесення незаконно побудованого об`єкту, та потребуватиме значних фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем.

Крім того, вказані заходи забезпечення позову не мають правового зв`язку з предметом позовних вимог, під час розгляду яких судом буде досліджуватися саме питання щодо наявності правових підстав для скасування державної реєстрації права власності відповідача на вказаний об`єкт та припинення права власності відповідача на нерухоме майно.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що заява заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури про забезпечення позову у справі № 916/1485/22 підлягає задоволенню частково, а позов забезпеченню шляхом накладення арешту на земельну ділянку, заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно та ТОВ «Фолкленд» вчиняти вищезазнасені дії щодо спірної земельної ділянки.

При цьому суд зазначає, що в даному випадку заявником не визначено, до якого моменту у часі необхідно забезпечити позов, що призведе до необґрунтованого обмеження прав законного власника земельної ділянки, в зв`язку з чим забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки та ТОВ «Фолкленд» вчиняти дії щодо спірної земельної ділянки має бути встановлено до набрання законної сили рішенням у даній справі.

На переконання суду, застосування вказаних заходів забезпечення позову у даному спорі запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом позову по суті за звичайною процедурою та для запобігання перешкод для виконання рішення суду в разі повного чи часткового задоволення позовних вимог, а також сприятимуть ефективному захисту прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

При цьому, суд зауважує, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу, мають суто процесуальний «забезпечувальний» характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.

Водночас вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Заходи забезпечення позову, які вважає за необхідне вжити суд, не зупиняють діяльності відповідачів та не порушують прав третіх осіб, а є спрямованими на їх захист, запобігають ймовірним порушенням прав позивача і не суперечать ст.137 ГПК України.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків ТОВ «Фолкленд» у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, вказана особа не позбавлена права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини сьомої статті 145 Господарським процесуальним кодексом України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі вищевикладеного, суд задовольняє частково заяву заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури (вх. № 2-533/22 від 08.07.2022) про забезпечення позову у справі № 916/1485/22.

Додатково, суд зауважує, що питання розподілу судових витрат вирішується за результатами розгляду справи.

Керуючись статтями 2, 13, 86, 136, 137, 140, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури (вх. № 2-533/22 від 08.07.2022) про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0554 га з кадастровим номером :12:047:0277, розташовану у межах території Коблівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, право власності на яку зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фолкленд» (вул. Приморська, № 13, кв. 35, м. Южне, Одеська обл., 65481, ), та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки.

3. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фолкленд» (вул. Приморська, № 13, кв. 35, м. Южне, Одеська обл., 65481, ) вчиняти із земельною ділянкою площею 0,054 га з кадастровим номером :12:047:0277 дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також проведення на ній будівельних робіт.

4. В задоволенні решти заяви відмовити.

Стягувачем за цією ухвалою є: Миколаївська окружна прокуратура (вул. Бузький бульвар, № 15, м. Миколаїв, 54006, ).

Боржником за цією ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фолкленд» (вул. Приморська, № 13, кв. 35, м. Южне, Одеська обл., 65481, ).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала Господарського суду набирає законної сили 12.07.2022 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя Цісельський Олег Володимирович