ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"24" червня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3452/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

за участю секретаря судового засідання Левшиної І.М.

розглянувши справу № 916/3452/21 в порядку загального позовного провадження

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім" /, адреса - 65014, м. Одеса, вул. Маразлієвська, 1/20, оф. 236, e-mail: /

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІЛЬ ДЕКОР" /, адреса - 61052, м. Харків, вул. Малиновського, 3, e-mail: /

про стягнення заборгованості у розмірі 703 736,36 грн

за участі представників сторін:

від позивача: Соколовська А.В. адвокат за довіреністю № б/н від 18.10.21 року;

від відповідача: Миронюк М.П. адвокат за ордером серії АО № 1047697 від 14.12.2021 року.

ВСТАНОВИВ:

12.11.2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 3562/21/ до товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІЛЬ ДЕКОР" про стягнення заборгованості за договором транспортного експедирування № 0107/21/07 від 01.07.2021 року у розмірі 4 718 712,62 грн, з яких:

- 4 014 976,26 грн - основний борг;

- 101 489,47 грн - пеня;

- 602 246,89 грн - штраф у розмірі 15 %.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором транспортного експедирування № 0107/21/07 від 01.07.2021 року.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 11, 509, 529, 549, 550, 551, 610, 611, 625-626, 629 ЦК України, ст.ст. 175, 193, 230-231 ГК України.

Ухвалою суду від 17.11.2021 року залишено без руху позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Клевер Тім» вх. № 3563/21 від 12.11.2021 року; зобов`язано позивача надати суду у десятиденний строк з дня отримання ухвали, заяву про усунення недоліків.

01.12.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків /вх. № 32284/21/ на виконання вимог ухвали суду від 17.11.2021 року.

Ухвалою суду від 06.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3452/21; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 22.12.2021 р. о 15:00 год.

21.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив /вх. № 34639/21/, в якому відповідач просив закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу у розмірі 4 014 976,26 грн у зв`язку із відсутністю предмету спору. Також відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій за прострочення оплати за договором до 28 559,85 грн. Оплату розміру судових витрат просив стягнути співрозмірно із задоволеними вимогами. В обґрунтування своїх доводів відповідач посилався на те, що відповідачем було оплачено виставлені позивачем рахунки до відкриття провадження у справі.

Зазначав, що було прострочено оплату вартості послуг у зв`язку із скрутним фінансовим становищем на момент отримання рахунків на оплату, проте зазначена оплата здійснена з незначним простроченням, а тому відповідач просив зменшити штрафні санкції до 28 559,85 грн (до суми пені за прострочення першого платежу).

22.12.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог /вх. № 34744/21/, в якій позивач просив стягнути грошові кошти у розмірі 703 736,36 грн, з яких: 101 489,47 грн - пеня, 602 246,89 грн - штраф. Позивач вказував, що 11.11.2021 року відповідачем сплачено основний борг за договором.

Ухвалою суду від 22.12.2021 року відкладено підготовче засідання у справі № 916/3452/21 на 02.02.2022 р. о 10:30 год.

24.01.2022 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача /вх. № 1931/22/, в яких відповідач вказував, що подані позивачем докази отриманих відповідачем рахунків не можуть розглядатися, оскільки є недопустимими з огляду на те, що копії електронних документів подані без накладення електронно-цифрового підпису.

У підготовчому засіданні 02.02.2022 року судом за участі представників сторін оголошено протокольну ухвалу про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог /вх. № 34744/21 від 22.12.2021 року/. Також судом оголошено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження до 07.03.2022 року.

У підготовчому засіданні 10.02.2022 року судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 23.02.2022 року на 16:00 год.

22.02.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив /вх. № 5053/22/, в якій позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій. Позивач зауважував, що несвоєчасно сплачені грошові кошти мали бути не винагородою (прибутком) позивача, а були витратами (транзитними коштами), якими позивач розрахувувався з безпосереднім виконавцем послуг з перевезення вантажу відповідача, а саме морським перевізником і автоперевізником за фрахт і наземне перевезення у рамках укладених з ними договорами. При відсутності оплати по рахункам від відповідача в установлений строк, позивачу довелося вивести власні грошові кошти з обороту та розрахуватися за перевезення вантажу відповідача перед перевізниками аби не порушувати умови договорів.

Позивача зазначав, що здійснення відповідачем оплати по рахункам мало місце після здійснення позивачем певних дії, зокрема, оплата по рахунку № 12721 від 27.09.2021 року була здійснена відповідачем після направлення претензії позивача, а оплата по рахункам № 12557 та № 12655 від 27.09.2021 року - тільки після звернення позивача до суду.

22.02.2022 року на адресу суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат /вх. № 5054/22/, в яких позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 37 000,00 грн.

У підготовчому засіданні 23.02.2022 року судом оголошено перерву на 09.03.2022 року на 11:00 год.

09.03.2022 року підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з запровадженням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 64/2022 № 2102-IX, строком на 30 діб, який згідно Указу Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено до 25.04.2022 року /затверджено Законом України № 2119-IX від 15.03.2022 року/.

Ухвалою суду від 20.04.2022 року призначено підготовче засідання на 27.05.2022 року на 12:30 год.

У підготовчому засіданні 27.05.2022 року судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 02.06.2022 року на 10:30 год.

02.06.2022 року на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача /вх. № 9472/22/, в яких відповідач просив закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу у розмірі 4 014 976,26 грн у зв`язку із відсутністю предмету спору. Також відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що до відкриття провадження у справі відповідачем уже було сплачено у повному обсязі та добровільно вартість наданих за договором послуг.

Відповідач зауважував, що позивачем додано до позову електронні докази, а саме копії рахунків на оплату без засвідчення їх електронним підписом.

У підготовчому засіданні 02.06.2022 року судом оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/3452/21 до судового розгляду по суті; судове засідання призначено на 14.06.2022 року на 12:00 год.

У судовому засіданні 14.06.2022 року судом за участі представників сторін оголошено перерву на 24.06.2022 року на 11:00 год.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В ході розгляду справи відповідач просив зменшити штрафні санкції, проте у судовому засіданні 24.06.2022 року представник відповідач наголосила, що просить саме відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, позивачем додано до позову електронні докази, а саме копії рахунків на оплату без засвідчення їх електронним підписом.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 01.07.2021 року між ТОВ „Клевер-Тім" (експедитор) та ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" (клієнт) укладено договір № 0107/21/07 транспортного експедування, за умовами якого ТОВ „Клевер-Тім" зобов`язалося за винагороду, за дорученням та за рахунок ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" виконати або організувати виконання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів клієнта морським і наземним транспортом, а також надати інші послуги, необхідні для доставки вантажів клієнта та узгоджені у відповідних заявках або дорученні (довіреності), листуванні наданими клієнтом під кожне конкретне перевезення, які в свою чергу, є невід`ємною частиною цього договору (п.п. 1.1. та 1.2. договору).

В свою чергу, ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР", взяло на себе зобов`язання оплатити вартість послуг (винагороду), а також відшкодувати витрати, штрафи та інші платежі понесені експедитором в інтересах клієнта з метою виконання такого договору, на підставі виставлених ТОВ «Клевер Тім» рахунків, протягом 3-х банківських днів з моменту їх виставлення (п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. та 2.4.13. договору).

Відповідно до п.п. 3.1. договору, винагорода за послуги експедитора, а також витрати та інші платежі, здійснені експедитором в інтересах клієнта і пов`язані з виконанням цього договору, оплачуються клієнтом на підставі виставленого експедитором рахунку на умовах, передбачених розділом 3 цього договору.

Умови нього пункту не вимагають додаткового підтвердження сум винагороди та узгоджених витрат експедитора документами перевізників чи інших третіх осіб.

Для цілей цього пункту, витрати вважаються узгодженими сторонами, якщо вони обумовлені в заявці на конкретне перевезення або шляхом листування (у тому числі по електронній пошті, месенджерах, скайпі) між сторонами або шляхом письмового повідомлення експедитором на електронну пошту клієнта про такі витрати, у разі відсутності від клієнта заперечень щодо таких витрат по закінченню 2-х робочих днів з моменту відправки експедитором відповідного повідомлення.

Рахунки на послуги й витрати з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезень експортних вантажів оплачуються клієнтом шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок, вказаний експедитором в цьому договорі та/або в рахунку, протягом 3-х банківських днів з моменту їх виставлення, за курсом НБУ, встановленим на день виставлення рахунку /п. 3.3 договору/.

Відповідно до п.п. 3.7. договору, розмір плати (винагороди) за послуги з організації та забезпечення перевезення, а також, розмір витрат, додаткових витрат, інших платежів, які необхідно зробити експедитору для виконання своїх обов`язків за договором в інтересах клієнта, узгоджуються сторонами в додатках до цього договору або шляхом обміну оригінальними листами, факсимільними і електронними повідомленнями, що є його невід`ємною частиною.

Такі додатки також можуть мати вигляд додаткової угоди, письмової заявки, доручення клієнта, акту виконаних робіт, рахунку експедитора, листування (у тому числі по електронній пошті, в месенджерах, скайпі).

Усі витрати, пов`язані з організацією морського перевезення вантажу клієнта, сплачуються останнім на підставі рахунку експедитора протягом 3-х робочих днів з моменту його виставлення, але в будь-якому випадку до завершення експедитором внутрішньопортового експедирування та митного оформлення вантажу в порту призначення /п. 3.8 договору/.

Після виконання робіт (надання послуг) оформлюється акт виконаних робіт (наданих послуг), який, у разі відсутності письмових обґрунтованих заперечень з боку клієнта, має бути підписаний останнім протягом 3-х робочих днів з моменту його отримання. В разі не підписання акту і відсутність письмових заперечень клієнта протягом зазначеного проміжку часу, роботи/послуги вважаються прийнятими і підлягають оплаті в повному обсязі /п. 3.10 договору/.

Відповідно до п.п. 4.1.1. договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором відповідно до чинного законодавства України.

Підпунктом 4.3.6. договору передбачається, що у разі необґрунтованої відмова в прийнятті виконаних робіт/послуг, підписання акту виконаних робіт/послуг та/або оплати і несвоєчасній оплаті рахунків за цим договором, клієнт виплачує експедитору пеню, за кожен день прострочення прийняття робіт/послуг, підписання відповідного акту виконаних робіт/послуг та/або оплати виставлених рахунків, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу та/або вартості наданих послуг, виконаних робіт, яка діяла на момент такого прострочення. У разі прострочення оплати платежів та/або необґрунтованої відмови від підписання акта виконаних робіт/послуг за цим договором строком більше одного місяця, клієнт додатково, крім пені, виплачує експедитору штрафу розмірі 15 (п`ятнадцяти) % від суми заборгованості та/або вартості таких виконаних робіт/послуг.

Згідно з п.п. 7.4. договору, сторони цього договору домовилися, що екземпляр договору, а також зміни, доповнення та додатки до нього, заявки, рахунки, тарифи, акти виконаних робіт / послуг, остаточної звірки, накладні та ін. документи, передані за підписами і печатками сторін, в тому числі, електронно-цифровими, факсиміле, за допомогою факсимільного та електронного зв`язку, будь-яким програмним забезпеченням електронного документообігу мають юридичну силу рівну оригіналу.

Згідно з п.п. 7.5. договору, будь-які документи, які підписані за допомогою факсимільного зв`язку та/або відправляються сторонами по факсу, по електронній пошті, а також, узгодження по електронній пошті (в тому числі в месенджерах, скайпі) будь-яких умов, доручень, витрат за цим договором, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути представлені до судових інстанцій в якості належних доказів та не можуть заперечуватися сторонами.

02 липня 2021 року між ТОВ «Клевер Тім» та ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" згідно з п.п. 1.2. та 3.1. договору узгоджено вартість транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезення імпортного вантажу ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" в 34x20 DV контейнерах № MRKU9988410, MSKU2428539, TCLU3061939, GESU3892184, ТЕМU4162509, MRKU7174899, CAXU6028797, MRKU9853780, MRKU9181726, ТGHU1591097, MRKU6808290, PONU0498183, SUDU7814414, MSKU5901732, MSKU5403771, TCKU1445645, MRKU7154212, MRKU9955890, MSKU3758962, MSKU3218075, SUDU1770448, MRKU6930991, MSKU4360016, SUDU7581333, MSKU3867135, MSKU3580530, MSKU5690964, TCKU1438190, SUDU7859701, САIU2425691, MSKU2842744, SUDU7953092, MRKU8396036, MSKU7І53326 по маршруту п. Циндао (Китай) - п. Південний (Україна) (коносаменти № ODLSEC210700073, QDLSEC210700074, QDLSEC210700075) шляхом обміну електронними повідомлення (роздруківка листування електронною поштою від 02 липня 2021 р. та роздруківка листування по месенджеру «Вайбер»), які є невід`ємною частиною даного договору (п.п. 3.7. договору).

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що ТОВ «Клевер Тім» виконано свої зобов`язання та організовано доставку зазначеного вантажу ТОВ "ПРОФІЛЬ ДЕКОР" та 27 вересня 2021 року по електронній пошті ТОВ «Клевер Тім» повідомлено ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" про прибуття вантажу ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" у порт призначення (роздруківка листування електронною поштою від 27 вересня 2021 р.), та оформлено акт надання послуг № 12557 від 27 вересня 2021 р. на суму у розмірі 1 824 990,60 грн., акт надання послуг № 12655 від 27 вересня 2021 р. на суму у розмірі 2 189 988,66 грн. та акт надання послуг № 12721 від 27 вересня 2021 р. на суму у розмірі 2 189 988,66 грн.

Так, 29 вересня 2021 р. ТОВ «Клевер Тім» через програмне забезпечення «M.E.Doc», відповідно до п.п. 7.4 і 7.5 договору, відправлено акт надання послуг № 12557 від 27 вересня 2021 р. на загальну суму 1 824 990,60 грн., який ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" отримало 29 вересня 2021 р., про що свідчить квитанція відправки акту наданих послуг від 29.09.2021 р., та який повинно було підписати (прийняти) до 04.10.2021 р. (включно).

Проте, станом на 04.10.2021 р. (за спливом 3-х робочих днів з моменту отримання акту наданих послуг згідно п.п. 3.7. договору) акт надання послуг № 12557 від 27 вересня 2021 р. на загальну суму 1 824 990,60 грн. так і не було підписано (прийнято) відповідачем та письмові заперечення не направлялися позивачу, а отже, на підставі п.п. 3.7. договору з 05.10.2021 р. не підписаний акт надання послуг № 12557 від 27 вересня 2021 р. за відсутності письмових заперечень відповідача протягом 3 робочих днів з моменту його отримання (29.09.2021 р.) вважається прийнятим і підлягає оплаті в повному обсязі.

Також, 11 жовтня 2021 р. ТОВ «Клевер Тім» через програмне забезпечення «M.E.Doc», відповідно до п.п. 7.4 і 7.5 договору, відправлено акт надання послуг № 12655 від 27 вересня 2021 р. на загальну суму 2 189 988,66 грн. та акт надання послуг № 12721 від 27 вересня 2021 р. на загальну суму 2 189 988,66 грн., які ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" отримало 11 жовтня 2021 р., про що свідчить квитанція відправки акту наданих послуг від 11.10.2021 р., та заперечень на такі акти у термін встановлений договором від ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" не надходило.

27 вересня 2021 р. ТОВ «Клевер Тім» згідно з п.п. 7.4. та 7.5. договору виставлено та направлено по електронній пошті ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" рахунок №РФ-12557 від 27.09.2021р. за морське перевезення вантажу і ТЕО вантажу ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" на загальну суму у розмірі 1 824 990,60 грн., рахунок №РФ-12655 від 27.09.2021 р. за морське перевезення вантажу і ТЕО вантажу ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" на загальну суму у розмірі 2 189 988,66 грн., та рахунок № РФ-12721 від 27.09.2021 р. за морське перевезення вантажу і ТЕО вантажу ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" на загальну суму у розмірі 2 189 988,66 грн., які ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" згідно до розділу 3 договору повинно було сплатити до 30.09.2021 р. (включно).

Проте, станом на 30.09.2021 р. (протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку згідно п.п. 3.4. договору) на розрахунковий рахунок позивача оплата по рахункам № РФ-12557 від 27.09.2021 р., № РФ-12655 від 27.09.2021 р. та № РФ- 12721 від 27.09.2021 р. від відповідача так і не надходила.

26 жовтня 2021 року ТОВ «Клевер Тім» було виставлено претензію на ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" щодо непогашення заборгованості по рахункам № РФ-12557 від 27.09.2021р. №РФ-12655 від 27.09.2021 р. та №РФ-12721 від 27.09.2021 р., шляхом направлення на електронну адресу ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" (роздруківка листування електронною поштою від 26 жовтня 2021 р.), а також направлено оригінал претензії на поштову адресу ТОВ „ПРОФІЛЬ ДЕКОР" (квитанції № 1693).

Разом із тим, судом встановлено, що відповідачем оплачено заборгованість за основним боргом:

- 29.10.2021р. відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Клевер Тім» суму у розмірі 2 189 988,66 грн. (платіжне доручення №3114 від 29.10.2021р.), чим було повністю погашено заборгованість по рахунку № РФ-12721 від 27.09.2021р.;

- 11.11.2021 року відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Клевер Тім» суму у розмірі 1 824 990,60 грн. (платіжне доручення №3150 від 11.11.2021р.). Призначення платежу: оплата зг рах № РФ-12557 від 27.09.2021 року;

- 11.11.2021 року відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Клевер Тім» суму у розмірі 2 189988,66 грн. (платіжне доручення №3151 від 11.11.2021р.). Призначення платежу: оплата зг рах № РФ-12655 від 27.09.2021 року.

Несвоєчасна оплата виставлених позивачем рахунків стала підставою для його звернення до суду з відповідним позовом.

Господарський суд зазначає, що предметом спору у даній справі після подання позивачем заяви про зменшення позовних вимог є стягнення грошових коштів за неналежне виконання зобов`язань за договором транспортного експедирування № 0107/21/07 від 01.07.2021 року у розмірі 703 736,36 грн, з яких: 101 489,47 грн - пеня, 602 246,89 грн - штраф.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правочином на підставі ч. 1 ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Сторони є вільними згідно ст. 627 ЦК України в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору (ст. 628 ЦК України) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами на підставі ст. 629 ЦК України.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, ідо виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування (ч.1 ст.926 ЦК України) одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 526 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 ГК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо вій не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Стосовно доводів відповідача про неналежність доказів отримання відповідачем рахунків, направлених позивачем, господарський суд зазначає наступне.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 96 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Частиною п`ятою статті 96 ГПК України встановлено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З огляду на викладене, в силу приписів частин третьої та п`ятої статті 96 ГПК України праву учасника справи подати до суду паперову копію електронного доказу відповідає право суду витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу з власної ініціативи, зокрема, у випадку, якщо суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. При цьому невзяття судом до уваги паперової копії оригіналу електронного доказу є процесуальним наслідком саме неподання оригіналу електронного доказу на вимогу суду (а не неподання його разом із позовом чи відзивом на нього).

Відповідно, добросовісно реалізуючи право на подання електронного доказу в його паперовій копії, учасник справи, виходячи з принципу правової визначеності, може розраховувати на відповідні процесуальні дії суду, у випадку виникнення у нього (суду) сумнівів щодо відповідності поданої паперової копії оригіналу, включаючи і право учасника справи, у разі відсутності у нього можливості подати доказ, який витребовує суд, або відсутності можливості подати такий доказ у встановлені строки, повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про витребування таких доказів (частини восьма, десята статті 81 ГПК України).

Частиною четвертою статті 74 ГПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Суд зауважує, що на виконання вимог ч. 4 ст. 96 ГПК України позивач у позовній заяві /а.с. 9/ стверджує, що усі докази, що додаються до цього позову у копіях, наявні у позивача в оригіналі та можуть бути подані до суду.

Разом із тим, господарський суд зауважує, що відповідач, ставлячи під сумнів належність та допустимість доказів, наданих позивачем до позовної заяви, всупереч положень ч. 5 ст. 96 ГПК України у ході розгляду справи не заявив клопотання про витребування у позивача оригіналів доказів, доданих до позову.

Крім того, суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів не отримання рахунків та актів, виставлених позивачем, що ставило б під сумнів відповідність поданої позивачем копії (паперової копії) оригіналу.

При цьому суд зауважує, що з урахуванням наданих самим відповідачем до відзиву платіжних доручень про сплату заборгованості, в призначенні платежу в яких наявне посилання на рахунки, виставлені позивачем відповідачу, у господарського суду відсутні підстави ставити під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу доказу. У зв`язку із чим, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, то суд не витребував вказані оригінали доказів з власної ініціативи.

Таким чином, господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо неналежності доказів, доданих позивачем до позову, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові у справі № 922/2315/19 від 02 липня 2020 року невзяття судом до уваги паперової копії оригіналу електронного доказу є процесуальним наслідком саме неподання оригіналу електронного доказу на вимогу суду (а не неподання його разом із позовом чи відзивом на нього).

Судом встановлено, що відповідачем здійснено оплату послуг за договором з простроченням строку, встановленого у договорі. Так по рахунку № РФ-12721 від 27.09.2021 року оплата здійснена 29.10.2021 року (платіжне доручення № 3114); по рахунку № РФ-12655 від 27.09.2021 року - 11.11.2021 року (платіжне доручення № 3151); по рахунку № РФ-12557 від 27.09.2021 року - 11.11.2021 року (платіжне доручення № 3150).

Господарський суд зазначає, що відповідач у відзиві просив зменшити розмір штрафних санкцій, проте у додаткових поясненнях від 02.06.2022 року просив вже відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому у судовому засіданні 24.06.2022 року представник відповідача також наголосила, що просить саме відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав неналежності доказів, наданих позивачем до позовної заяви.

Як передбачено частиною 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, як передбачає частина 1 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

За приписами ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Положення ч. 1. 2. 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків: штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як зазначено судом вище, відповідно до підпункту 4.3.6. договору, у разі необгрунтованої відмова в прийнятті виконаних робіт/послуг, підписання акту виконаних робіт/послуг та/або оплати і несвоєчасній оплаті рахунків за цим договором, клієнт виплачує експедитору пеню, за кожен день прострочення прийняття робіт/послуг, підписання відповідного акту виконаних робіт/послуг та/або оплати виставлених рахунків, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу та/або вартості наданих послуг, виконаних робіт, яка діяла на момент такого прострочення. У разі прострочення оплати платежів та/або необґрунтованої відмови від підписання акта виконаних робіт/послуг за цим договором строком більше одного місяця, клієнт додатково, крім пені, виплачує експедитору штрафу розмірі 15 (п`ятнадцяти) % від суми заборгованості та/або вартості таких виконаних робіт/послуг.

Перевіривши розрахунки позивача з приводу нарахування пені та штрафу, суд зазначає про правильність здійснених позивачем розрахунків, та відповідно розмір пені становить 101 489,47 грн; розмір штрафу становить 602 246,89 грн.

При цьому суд погоджується із вихідними даними позивача при здійсненні розрахунків.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені та штрафу підлягають задоволенню. Суд зауважує на тому, що відповідачем не було заявлено жодних заперечень щодо розрахунку штрафних санкцій, здійснених позивачем.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом із тим, суд зауважує, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій судом не розглядається, оскільки відповідач у своїх письмових поясненнях від 02.06.2022 року та у судовому засіданні 24.06.2022 року просив суд саме відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому суд зауважує, що у наданих 02.06.2022 року письмових поясненнях відповідач, наводивши правове обґрунтування та посилаючись на судову практику, по тексту пояснень та у самій прохальній частині пояснень не просить суд зменшити розмір штрафних санкцій. Суд також зауважує, що вимога відповідача про закриття провадження в частині основного боргу є неактуальною, оскільки вимоги позивача про стягнення основного боргу не є предметом спору у даній справі, внаслідок зменшення позивачем своїх позовних вимог.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Проаналізувавши встановлені обставини, надавши оцінку доводам учасників справи, господарський суд керуючись стандартом вірогідності доказів приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім" підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 70 780,69 грн., що вбачається із платіжного доручення № 3879 від 08.11.2021 року.

Разом із тим, внаслідок зменшення позовних вимог ціна позову у даній справі становить 703 736,36 грн, а відтак належний до сплати судовий збір становить 10 556,05 грн.

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім" у повному обсязі, судовий збір у розмірі 10 556,05 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 37 000,00 грн, господарський суд зазначає наступне.

За приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з засад господарського судочинства.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вказаною статтею передбачено, якими доказами заявник повинен підтверджувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. У разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За правилами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою захисту порушених прав, між позивачем та адвокатом Соколовською А.В. укладено договір про надання правової допомоги від 01.02.2018 року, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором /п. 1.1 договору/.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:

- додаток № 18/10/21 віл 18.10.2021 року до договору про надання правової допомоги від 01.02.2018 року, відповідно до якого гонорар адвоката за підготовку та організацію подачі позову клієнта до ТОВ «Профіль-Декор» про стягнення заборгованості за договором № 0107/21/07 від 01.07.2021 року складає 25 000,00 грн; гонорар адвоката за участь у справі та ведення ним справи клієнта в господарському суді першої інстанції за згодою сторін встановлюється у розмірі 12 000,00 грн.

- акт № 15/02/2022 прийому-здачі наданих послуг з правової допомоги від 15.02.2022 року;

- платіжне доручення № 4936 від 15.02.2022 року про сплату позивачем адвокату грошових коштів у розмірі 37 000,00 грн.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд зазначає, що факт виконання адвокатом позивача умов договору про надання правничої допомоги від 01.02.2018 року підтверджується зібраними та поданими до справи доказами.

Разом із тим відповідачем не заявлено жодних заперечень щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу та неспівмірністості заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомоги.

З урахуванням вказаного, проаналізувавши встановлені судом обставини, господарський суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 37 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім" - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІЛЬ ДЕКОР" /, адреса - 61052, м. Харків, вул. Малиновського, 3, e-mail: / на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім" /, адреса - 65014, м. Одеса, вул. Маразлієвська, 1/20, оф. 236, e-mail: / грошові кошти у розмірі 703 736,36 грн /сімсот три тисячі сімсот тридцять шість гривень 36 копійок/, з яких: 602 246,89 грн - штраф, 101 489,47 грн - пеня.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІЛЬ ДЕКОР" /, адреса - 61052, м. Харків, вул. Малиновського, 3, e-mail: / на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім" /, адреса - 65014, м. Одеса, вул. Маразлієвська, 1/20, оф. 236, e-mail: / судові витрати у розмірі 47 556,05 грн /сорок сім тисяч п`ятсот п`ятдесят шість гривень 05 копійок/, з яких: 10 556,05 грн - судовий збір, 37 000,00 грн - правнича допомога.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 04 липня 2022 р.

Суддя Н.Д. Петренко