ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2022м. ДніпроСправа № 904/9867/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М., розглянув спір

за первісним позовом Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс", м. Кременчук, Полтавська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 369 190,02 грн.

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", м. Дніпро

до Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс", м. Кременчук, Полтавська обл.

про стягнення матеріальних збитків, штрафу та моральної шкоди у загальній сумі 370 770,53 грн.

Представники:

від Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс" Байдуж Ю.С.

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" Мондріч А.Є.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Торгова компанія "Молімпекс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом стягнення, з врахуванням уточненої позовної заяви від 14.01.2022, 316 314,41 грн., що складають заборгованість за договором поставки № МС 27/04/20-3 від 27.04.2020, 13 532,55 грн. - пені, 32 815,69 грн. - 5% штрафу, 2 346,86 грн. - 3% річних, 4 180,51 грн. - інфляції грошових коштів.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом умов договору поставки № МС 27/04/20-3 від 27.04.2020 в частині повної та своєчасної оплати за отриманий товар.

ТОВ "Ісполін Плюс" позовні вимоги за первісним позовом визнало частково на суму 272 336,51 грн., окрім вартості партії товару "сир твердий", який було поставлено на підставі видаткової накладної МС0001975 від 29.11.2021 на суму 52 215,63 грн., посилаючись на повернення 29.12.2021, відповідно до накладної № 1, вказаного товару на адресу ПП "Торгова компанія "Молімпекс", з підстав його неналежної якості.

Не визнаючи вимоги щодо стягнення штрафних санкцій, відповідач посилається на поставку позивачем неякісного товару, на підставі сфабрикованих, підроблених на думку відповідача, документів ( паспортів на поставлений товар).

Таким чином, пояснює відповідач, заборгованість за спірними видатковими накладними не була сплачена відповідачем через понесені ним матеріальні збитки, які позивач повинен був відшкодувати, чого останнім зроблено не було.

Також, у відзиві на позов відповідач наголошує на тому, що йому з боку позивачу було завдано матеріальних збитків, що є підставою для звернення до суду із зустрічним позовом.

Відносно витрат на правничу допомогу, відповідач наполягає на їх зменшенні, посилаючись на безпідставне завищення таких витрат.

У відповіді на відзив ПП "Торгова компанія "Молімпекс", не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, та вказує про те, що жодного повернення товару на адресу позивача з боку відповідача за накладною № 1 від 29.12.2021 не відбувалося, повноважним представником позивача зазначена накладна не підписувалась, та наголошує на тому, що з даних, вказаних у накладній неможливо ідентифікувати осіб, які її підписали, та остання не містить необхідних реквізитів, що мають бути зазначені у документах первинного бухгалтерського обліку, а графі - "Підстава" - взагалі зазначено марку та державний номерний знак автомобіля: форд НОМЕР_1 .

Не обґрунтованими вважає позивач і наведені відповідачем аргументи щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій.

Не погоджуючись з аргументами відповідача, викладених у відзиві на позов, стосовно отримання від ПП "Торгова компанія "Молімпекс", фальсифікованого та неякісного товару, позивач вказує про те, що жодних претензій та виклику представника Постачальника на адресу ТОВ "Ісполін Плюс" з метою фіксації виявленого факту поставки неякісного товару, з боку відповідача, у встановленому договором порядку, не надходило.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ПП "Торгова компанія "Молімпекс", зазначає про те, що спірний товар був прийнятий ТОВ "Ісполін Плюс" без будь-яких заперечень щодо його якості, про що свідчать надані до матеріалів первісного позову видаткові та товарно-транспортні накладні.

Так, на підтвердження якості поставленого товару, ПП "ТК "Молімпекс" на кожну партію надавало ТОВ "Ісполін Плюс" декларацію виробника.

Про наявність господарських взаємовідносин з виробником товару свідчить відповідь ТОВ "Гощаночка" від 01.02.2022 № 5, що наявна в матеріалах справи, із якої вбачається, що ТОВ "Гощаночка" здійснило поставку масла вершкового 73% на адресу позивача в об`ємі 31 412 кг.

Посилаючись на порушення ТОВ "Ісполін Плюс умов спірного договору, норм чинного Законодавства України та Інструкції П-7, відповідач вказує про те, Покупець не повідомив Постачальника про виявлені недоліки якості товару, не викликав представника Постачальника та не дотримався порядку фіксації відбору зразків (проб) поставленого товару в усіх випадках виявлення фактів невідповідності якості товару на які він посилається, а отже, на думку відповідача, докази, якими позивач обґрунтовує факт поставки неякісного товару, не є належними та допустимими.

Також ПП "ТК "Молімпекс" наголошує на тому, що повернення ТОВ "Ісполін Плюс" на адресу Постачальника товару за накладною № 1 від 29.12.2021 не відбувалося.

У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву ТОВ "Ісполін Плюс" зазначає наступне.

В матеріалах справи наявні відповіді виробників товару, що поставлявся з боку відповідача, з яких вбачається що підприємство постачало фальсифікат, адже ТОВ "Літинський молочний завод" та ТОВ "Гощаночка" товари, що постачали ПП "ТК "Молімпекс", не виробляли та не співпрацювали з підприємством відповідача.

Також позивач зазначає про те, що накладна № 1 від 29.12.2021 не є сфабрикованою, адже наявна відеофіксація щодо подій повернення товару, а також в матеріалах справи наявний лист від 23.12.2021 щодо повернення товару, на який відреагував менеджер ПП "ТК "Молімпекс" Дмитро Дичек, який займався організацією повернення спірного товару.

Ухвалою від 04.01.2022 позовну заяву Приватного підприємства "Молімпекс" залишено без руху у зв`язку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених у статтях 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

21.01.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 26.01.2022 відкрито провадження у справі № 904/9867/21, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

17.02.2022 до суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" до Приватного підприємства "Молімпекс", в якій позивач за зустрічним позовом просить стягнути 293 650 грн. - матеріальних збитків, 25 872,00 грн. - 5% штрафу та 50 000,00 грн. - моральної шкоди.

Судові витрати позивач за зустрічним позовом просить покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Ухвалою суду від 18.02.2022 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" залишено без руху.

23.02.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків разом з уточненою зустрічною позовною заявою, в якій останнє просить суд стягнути з Приватного підприємства "Молімпекс" 294 898,53 грн. - матеріальних збитків, 25 872,00 грн. - 5% штрафу та 50 000,00 грн. - моральної шкоди.

В обґрунтування зустрічного позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № МС-27/04/20-3 від 27.04.2020 в частині поставки неякісного товару.

Ухвалою суду від 22.03.2022 вирішено розглядати справу № 904/9867/21 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.03.2022 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 13.04.2022 призначено підготовче засідання на 10.05.2022.

Ухвалою суду від 10.05.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 22.06.2022 та відкладено підготовче засідання до 15.06.2022.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим господарським судом вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 05.07.2022, про що постановлено ухвалу від 15.06.2022.

04.07.2022 до канцелярії суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" подані додаткові пояснення та зустрічний позов (уточнений).

В судовому засіданні представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", заявлено усне клопотання про долучення додаткових пояснень та зустрічного позову (уточненого) разом з доданими до них доказами.

Уточнений зустрічний позов фактично є заявою про збільшення позовних вимог, які збільшені в частині матеріальних збитків до 307 108,53 грн. та штрафу до 39 523,20 грн.

Вимоги в частині стягнення моральної шкоди залишились незмінними.

Господарським судом, клопотання про залучення доказів та заяву про збільшення вимог за зустрічним позовом залишено без розгляду.

Розгляд справи відкладено до 11.07.2022, про що постановлено ухвалу суду від 05.07.2022.

07.07.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" через канцелярію суду поштовим засобом зв`язку подано клопотання про доручення додаткових доказів до матеріалів справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" в поданому клопотанні вказує про те, що останнє не мало змоги долучити дані докази до матеріалів справи під час підготовчого провадження, у зв`язку з тим, що ці докази знаходилися за адресою підприємства, а саме: м. Дніпро, вул. Артільна, буд. 2, проте підприємство не працювало та технічної можливості доступу до нього не було.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до статті 207 Господарського Процесуального Кодексу України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Суд, заслухавши думку іншого учасника процесу, який заперечував проти задоволення заявленого клопотання залишив останнє без розгляду, з огляду на таке.

Так, заявником клопотання не було вказано поважних причин, які б підтверджували неможливість залучити до матеріалів справи доказі, які останній, відповідно до статті 80 ГПК України, повинен був надати із відзивом на первинний позов та зустрічною позовною заявою, які ТОВ "Ісполін Плюс" подавались ( 09.02.2022) тобто, задовго до подій, про які йдеться у наказі керівника ТОВ "Ісполін Плюс" від 25.02.2022, та на які заявник клопотання посилається як на поважні причини, не вчинення дій, зазначених у клопотанні.

11.07.2022 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи за первісним позовом, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування позивача за первісним позовом у даній справі є неналежне виконання умов договору поставки № МС27/04/20-3 від 27.04.2020 стосовно повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

27.04.2020 між Приватним підприємством "Торгова компанія "Молімпекс" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (Покупець) укладено договір поставки № МС27/04/20-3 (далі - Договір).

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю визначений цим Договором товар, а саме: молочна продукція в асортименті, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються сторонами окремо для кожної партії і відображаються в рахунках-фактурах, накладних, що виставляються Постачальником (пункт 1.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.1 Договору поставка товару за цим Договором здійснюється партіями в строки, погоджені сторонами. Постачальник і Покупець узгоджують можливості постачання кожної партії товару. При цьому уточнюється найменування та кількість товару, що поставляється.

Датою поставки вважається дата вручення товару Покупцю, що підтверджується видатковою накладною, підписаною представниками сторін по Договору або дата на товарно-транспортній накладній перевізника (пункт 2.4 Договору).

Згідно з пунктом 4.1 Договору якість товару, що поставляється за цим Договором, має відповідати ДСТУ, ТУ та іншій нормативній документації, діючій на території України.

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що при виявленні Покупцем виробничих дефектів у товарі при його прийманні виклик представника Постачальника обов`язковий.

Строк заміни товару Постачальником становить 20 днів з моменту виявлення дефектів, що посвідчується двостороннім актом, якщо інший термін не встановлений самим актом (пункт 4.3 Договору).

Відповідно до пункту 5.1 Договору ціна товару обумовлюється сторонами на кожну партію товару окремо та вказується в рахунках-фактурах або накладних.

Згідно з пунктами 5.3, 5.4 Договору розрахунки за товар здійснюються в наступному порядку: 100% вартості товару Покупець сплачує на протязі 5 (п`яти) календарних днів після його отримання.

Оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, що визначений у цьому Договорі або у рахунках-фактурах.

Умови цього Договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору (пункт 6.1 Договору).

Поставка здійснюється на умовах: DDP (Інкотермс 2000р.) (пункт 6.2 Договору).

Згідно з пунктом 7.2 Договору товар приймається Покупцем: за кількістю - згідно з кількістю, зазначеною в видатковій накладній; за якістю - згідно сертифікату якості та в порядку, що визначається відповідним чинним законодавством України.

Відвантаження товару представнику Покупця здійснюється після пред`явлення останнім довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей абр за актом прийому-передачі товару, підписаному представниками сторін.

Постачальник не несе відповідальність за нестачу товару, яка виникне після передачі товару покупцю (пункт 7.3 Договору).

З інших питань приймання-передачі товару, що не передбачені цим Договором, сторонам слід керуватися Інструкцією про порядок приймання -передачі продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 та інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 (пункт 7.4 Договору).

Відповідно до пункту 11.1 Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 11.1 цього Договору та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (пункт 11.2 Договору).

Звертаючись з даним позовом позивач вказує про те, що станом на 22.12.2021 останній поставив на адресу відповідача товар на загальну суму 2 989 942,83 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими та товарно-транспортними накладними (а.с. 17-39 том -1). Враховуючи сальдо заборгованості відповідача станом на 01.10.2021, що складало 546 120, 00 грн. та товар поставлений за період з 01.10.2021 по 22.10.2021, загальна сума поставленого товару становить 2 443 822,83 грн.

Відповідачем частково виконано зобов`язання щодо оплати за поставлений товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок (а.с. 40-59, 79-80 том - 1), у зв`язку з чим у останнього наявна заборгованість перед позивачем на загальну суму 316 314,41 грн. за видатковим накладними: № МС-0001802 від 29.10.2021 на суму 180 995,86 грн. (з урахуванням часткової оплати в сумі 1 044,14 грн.); № МС-0001825 від 03.11.2021 на суму 1 566,97 грн.; № МС-0001898 від 17.11.2021 на суму 40 373,17 грн.; № МС-0001975 від 29.11.2021 на суму 52 215,63 грн.; № МС-0001980 від 29.11.2021 на суму 41 162,78 грн.

Не сплата відповідачем за поставлений товар грошових коштів у сумі 316 314,41 грн. стала причиною даного спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, а отже, згідно зі статтями 4, 173-175 і частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вже було зазначено вище, в пункті 5.3 Договору сторонами встановлено, що розрахунки за товар здійснюються в наступному порядку: 100% вартості товару Покупець сплачує на протязі 5 (п`яти) календарних днів після його отримання.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів виконання зобов`язання щодо здійснення розрахунків на суму 316 314,41 грн. відповідач на момент розгляду спору не надав.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення зазначеної вище суми, слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків.

Відповідно до частин 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В пункті 8.5 Договору, сторонами узгоджено, що у разі прострочення оплати товару Постачальник має право вимагати від Покупця за цим Договором оплати товару та сплату пені за таке прострочення на рівні подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення до дня фактичної оплати та штрафу в розмірі 5% від суми неоплаченого товару.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, останнім до стягнення заявлена пеня за загальний період прострочення з 03.11.2021 по 22.12.2021 в сумі 13 532,55 грн. та 5% штрафу у сумі 32 815,69 грн.

Розрахунок здійснено відповідно до умов договору та діючого законодавства, а отже, зазначена вище сума пені, підлягає до примусового стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи, прострочення в оплаті товару мало місце більше 5 календарних днів, у зв`язку з чим вимоги щодо стягнення штрафу в сумі 32 815,69 грн., слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, останнім до стягнення заявлені 3% річних за загальний період прострочення з 03.11.2021 по 22.12.2021 в сумі 2 346,86 грн. та інфляція грошових коштів за загальний період з листопада 2021 року по грудень 2021 року у сумі 4 180,51 грн.

Розрахунок здійснено відповідно до умов договору та діючого законодавства, а отже, зазначені вище суми 3% річних та інфляції грошових коштів, підлягають до примусового стягнення.

Заперечення відповідача, відносно повернення на адресу позивача товару, отриманого від останнього на підставі видаткової накладної МС0001975 від 29.11.2021 на суму 52 215,63 грн., господарським судом до уваги не приймаються, з огляду відсутності належних доказів, які б підтверджували вказані обставини.

Залучена до матеріалів справи накладна № 1 від 29.12.2021, таким доказом бути не може, оскільки із вказаного документу не можливо зробити висновок, про те, що товар, вказаний в накладній отримано повноважною особою підприємства позивача; не мітить накладна і даних про те, що в даному випадку має місце саме поверненням товару; вартість товару у вказаній накладній не відповідає вартості та кількості товару, що прийнято відповідачем за видатковою накладною № МС0001975 від 29.11.2021.

Заперечення відповідача стосовно нарахування позивачем сум інфляції грошових коштів, річних та штрафних санкцій, не заслуговують на увагу, оскільки при розгляді первісного позову судом встановлено порушення відповідачем зобов`язання щодо строків здійснення розрахунків за отриманий товар, у зв`язку з чим позивачем правомірно здійснені нарахування передбачені умовами договору та нормами діючого законодавства.

Розглянувши матеріали справи за зустрічним позовом, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування позивача за зустрічним позовом у даній справі є неналежне виконання відповідачем за зустрічним позовом умов Договору поставки № МС27/04/20-3 від 27.04.2020 стосовно поставки якісного товару; наявність підстав для стягнення збитків, моральної шкоди та штрафу з відповідача.

При розгляді первісного позову господарським судом встановлено факт укладання сторонами 27.04.2020 Договору МС27/04/20-3 та підписання видаткових накладних на поставку товару.

Як зазначає позивач, на виконання умов спірного Договору відповідачем на склад, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Любарського, буд. 143, було поставлено товар "масло солодке вершкове" та "сир твердий Український 50% жиру" відповідно до якісних посвідчень, декларацій виробників № 23 від 23.10.2021 та № 2786 від 08.11.2021, де на таких поставлених товарах та у наданих деклараціях з боку Постачальника, значились виробники - ТОВ "Літинський молочний завод", ТОВ " Гощаночка".

Після цього, вказаний товар на виконання умов Договорів поставки № 344-21 від 10.09.2021, № 384-21 від 18.10.2021, № 279-21 від 17.09.2021, був поставлений ТОВ "Ісполін Плюс" на військові частини Державної прикордонної служби України.

Крім того, позивач вказує про те, що останнім на виконання зазначених договорів поставки на бюджетні рахунки військових частин було сплачено грошове забезпечення у розмірі 26 320,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 1322 від 09.09.2021, у розмірі 182 000,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 102 від 09.09.2021, 12 840, 00 грн., відповідно до платіжного доручення № 1365 від 16.09.2021, з призначенням платежів "забезпечення виконання договору, щодо поставки товару "масло вершкове".

Позивач вказує про те, що товар, який постачався ПП "ТК "Молімпекс", а в подальшому був поставлений ТОВ "Ісполін Плюс" 23.09.2021, 05.10.2021, 22.10.2021, 08.11.2021 на військові частини Державної прикордонної служби України, останніми не прийнятий через неякісність товару та фальсифікат продукції.

Таким чином, на думку позивача, долучені до матеріалів справи акти повернення військових частин та експертні висновки лабораторних установ (а.с. 171-172, 178, 185, 188-195 том -1), вказують про те, що ПП "ТК "Молімпекс" шахрайським шляхом на підставі підроблених документів, декларацій виробника на товари: масло, сир твердий, поставили неякісну продукцію ТОВ "Ісполін Плюс", яке в подальшому поставило такий товар на військові частини.

Крім того, позивач наголошує на тому, що зазначені відповідачем в деклараціях виробники - ТОВ "Літинський молочний завод", ТОВ "Гощаночка", у відповідях на адвокатські запити, підтвердили про те, що останні не співпрацювали з ПП "ТК "Молімпекс", у зв`язку з чим, позивач вважає що відповідач займається підробленням документів.

З огляду на викладене позивач зазначає про те, що на даний час через протиправні дії відповідача та неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за спірним договором, ТОВ "Ісполін Плюс" понесло матеріальні збитки у загальній сумі 293 650,53 грн., що включають в себе неповернення грошового забезпечення, штрафні санкції, накладені військовими частинами, витрати на проведення лабораторних досліджень та витрати на відрядження працівників підприємства до військових частин та відповідних лабораторій.

Також. Відповідно до пункту 8.7 спірного Договору позивачем нараховано та заявлено 5% штрафу у сумі 25 872,00 грн. від вартості поверненої продукції з боку військової частини.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення моральна шкода у розмірі 50 000,00 грн. на підставі того, що у 2022 році військові частини Державної прикордонної служби почали відхиляти пропозиції ТОВ "Ісполін Плюс" у системі "Прозорро", через неякісну поставку продукції у 2021 році.

Розглянувши вимоги позивача щодо стягнення збитків, 5% штрафу та моральної шкоди, господарський суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі

Відповідно частин 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормами статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з нормами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

За правилами статті 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов`язання.

Частиною 1 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства.

В обґрунтування стягнення з відповідача збитків позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, а саме через поставку останнім неякісного товару, позивачу завдано матеріальних збитків у загальному розмірі 293 650,53 грн., що включають в себе неповернення грошового забезпечення, штрафні санкції, накладені військовими частинами, витрати на проведення лабораторних досліджень та витрати на відрядження працівників підприємства до військових частин та відповідних лабораторій.

Господарські договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань.

Так, статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, згідно статті 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які є одним із видів господарських зобов`язань, - це цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Так, спір у даній справі виник у зв`язку з порушенням, на думку позивача, відповідачем взятих на себе зобов`язань з передачі позивачу товару належної якості.

Відповідно до пункту 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарським судом встановлено, що укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Так, відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу статті 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару , якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин , які існували до цього моменту.

Відповідно до ч.1 ст. 687 Цивільного кодексу України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари або упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.268 Господарського кодексу України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони в договорі не визначать більш високі вимоги до якості товарів.

Так, умовами спірного договору (п.7.2 - 7.4) сторони визначили, що приймання товару за якістю буде здійснюватися відповідно до Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничого-технічного призначення та товарів народного споживання по якості" затвердженої постановою Держарбітражу №П-7 від 25.04.1966р. (далі Інструкція №П-7).

Відповідно до п. 9 Інструкції N П-7, акт про приховані недоліки продукції (які як вказує позивач ним були виявлені), повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, що знайшов приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов`язковими для сторін правилами.

Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, у процесі монтажу, випробування, використання і збереження продукції.

Згідно п.16 Інструкції, при виявленні невідповідності, зокрема, якості продукції, приймання продукції зупиняється та складається відповідний акт.

Для продовження приймання продукції викликається представник постачальника, а на одержувача продукції покладається зобов`язання зберігати продукцію неналежної якості в умовах, які перешкоджають погіршення її якості та змішування з іншою однорідною продукцією.

Отримувач також зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції та складення акта представника виробника з іншого міста (відправника), якщо це передбачено в Основних або Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах чи в договорі.

При нез`явленні представника виробника (відправника) за викликом отримувача у встановлений строк і у випадках коли виклик представника з іншого міста виробника (відправника) не є обов`язковим , перевірка якості продукції здійснюється представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товару - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості ( п.20 Інструкції).

За відсутності відповідної інспекції по якості або бюро товарних експертиз в місті розташування отримувача (покупця) при їх відмові надати представника або при нез`явленні його за викликом отримувача (покупця), перевірка здійснюється за участю уповноваженого представника іншого підприємства (організації), направленого керівником або заступником керівника цього підприємства (організації) або за участю компетентного представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником підприємства з осіб, затверджених рішенням фабричної, заводської чи місцевої профспілки цього підприємства.

Доказів виклику представника Постачальника при виявлені недоліків поставленого товару, ТОВ "Ісполін Плюс", не надав, як не надав і доказів, які б свідчили про складання акту передбаченого Інструкцією П-7.

Пунктом 4.2 спірного Договору сторони погодили, що при виявленні Покупцем виробничих дефектів у товарі при його прийманні виклик представника Постачальника обов`язковий.

Строк заміни товару Постачальником становить 20 днів з моменту виявлення дефектів, що посвідчується двостороннім актом, якщо інший термін не встановлений самим актом (пункт 4.3 Договору).

Відповідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України до кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Залучені до матеріалів справи акти, експертні висновки лабораторних установ, які були складені отримувачами товару від ТОВ "Ісполін Плюс", не можуть бути прийняті в якості належних доказів, які б підтверджували якість поставленого поставку товару ПП "ТК "Молімпекс" на адресу ТОВ "Ісполін Плюс" за договором поставки № МС27/04/20-3 від 27.04.2020 .

Будь-яких інших належних доказів, які б свідчили про поставку відповідачем товару неналежної якості, до матеріалів справи залучено не було.

Відповідно до п. 81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту постачання ПП "ТК "Молімпекс" на його адресу, товару неналежної якості.

При викладених обставинах, враховуючи, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, у суду відсутні підстави як для застосування до нього такої міри господарської відповідальності, як стягнення збитків так і стягнення 5% штрафу за поставку товару неналежної якості.

Обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення моральної шкоди позивач зазначає про те, що саме через неякісну поставку продукції ПП "ТК "Молімплекс" ТОВ "Ісполін Плюс" у 2021 році, у останнього постраждала ділова репутація як постачальника, у зв`язку з чим у 2022 році військові частини Державної прикордонної служби почали відхиляти пропозиції ТОВ "Ісполін Плюс" у системі "Прозорро".

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно з пунктом 4 частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими закон пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Як вже зазначено вище, господарським судом встановлено, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення 50 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди відхиляються судом як безпідставні та необґрунтовані.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем за первісним позовом заявлено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У змісті позовної заяви Приватне підприємство "Торгова компанія "Молімпекс" виклало попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Докази на підтвердження понесених позивачем на професійну правничу допомогу витрат долучені до позовної заяви.

Представництво інтересів Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс" в межах справи №904/9867/21 здійснювалось адвокатом Байдуж Юлією Сергіївною (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії №795 від 30.09.2010) на підставі договору про юридичне обслуговування від 01.12.2021.

Пунктом 2.4 договору про юридичне обслуговування від 01.12.2021 визначено, що після підписання акту клієнт оплачує вартість наданої правничої допомоги протягом трьох банківських днів з моменту його підписання.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Адвокатом Байдуж Юлією Сергіївною та Приватним підприємством "Торгова компанія "Молімпекс" було складено акт приймання-передавання наданої правничої допомоги №17 від 24.12.2021, з якого вбачається, що адвокатом було надано, а клієнтом було прийнято наступні юридичні послуги:

- складання, оформлення, подання позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення коштів за договором поставки з ТОВ "Ісполін Плюс": кількість годин - 8; ціна - 8 000,00 грн.;

- складання розрахунку пені, штрафу, інфляційних та 3% річних: кількість годин - 6; ціна - 6 000,00 грн.;

- представництво інтересів в Господарському суді Дніпропетровської області, в тому числі складання та подання до господарського суду процесуальних документів по справі - ціна 6 000,00 грн.

Із наведеного акту та умов договору про юридичне обслуговування від 31.12.2020 вбачається, що адвокатом та клієнтом було погоджено фіксовані ціну (гонорар) за надання правової допомоги як на стадії підготовки до подання позовної заяви до суду, так і після звернення із позовом до суду.

У відповідності до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема, явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, і витрати, понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.

За приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвокатів, суд зазначає, що дане питання необхідно розглядати в двох площинах: по-перше, це договірні відносини відповідача з адвокатом (адвокатами) стосовно надання юридичних послуг і, по-друге, це вимога про оплату наданих послуг позивачем.

Стосовно першого аспекту суд виходить із основоположного принципу цивільного права принципу свободи договору. Відповідач має право на свій розсуд оцінити вартість послуг адвоката, навіть у розмірі ціни позову.

Стосовно другої площини розглядуваного питання суд зазначає, що положення ГПК України про стягнення вартості послуг адвоката по-суті є оплатою позивачем наданих відповідачеві послуг з правової допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг відповідачем не має беззаперечного статусу.

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 4 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.)

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Отже вартість послуг правничої допомоги, визначена позивачем та адвокатом, не є вирішальним для покладення саме такого її розміру на відповідача. При вирішенні даного питання суд оцінює всі обставини у їх сукупності.

На підставі викладеного, беручи до уваги заперечення відповідача проти стягнення витрат на правову допомогу, право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих послуг, ціну позову, кількість судових засідань та баланс інтересів сторін у даному питанні, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Розподіл судового збору здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись нормами ст.ст. 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 86, 87, 88, 129, 237, 238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

За первісним позовом:

Первісні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (49000, м. Дніпро, вул. Артільна, 2; ) на користь Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс" (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. І. Мазепи, 59, оф. 102; ) 316 314,41 грн. - основного боргу, 13 532,55 грн. - пені, 32 815,69 грн. - 5% штрафу, 2 346,86 грн. - 3% річних, 4 180,51 грн. - інфляції грошових коштів, 5 537,86 грн. - судового збору та 12 000,00 грн. - витрат на правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

За зустрічним позовом:

У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" до Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс" про стягнення матеріальних збитків, штрафу та моральної шкоди у загальній сумі 370 770,53 грн. - відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 15.07.2022

Суддя І.Ф. Мельниченко