ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2022 р. Справа №909/934/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.Б.

за участю представників сторін:

прокурор Рогожнікова Н.Б.

від позивача Назалевич Б.Я.-представник

від відповідача 1: Гречко Х.М.-представник

від відповідача 2 не з`явився

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Тисмениця-Риба" №29/03/1 від 29.03.2022 (Вх № ЗАГС 01-05/784/22 від 05.04.2022)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2022 (повний текст складено 01.03.2022)

у справі №909/934/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Тисмениця-Риба"

до відповідачів:

1. Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях;

2.Державного підприємства "Укрриба";

за участю Івано-Франківської обласної прокуратури

про визнання недійсними пунктів договору оренди, продовження дії договору оренди державного майна, зобов`язання скасувати наказ та зобов`язати зареєструвати в реєстрі речових прав

Короткий зміст позовних вимог.

ПрАТ "Тисмениця-Риба" звернулося до господарського суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях та ДП "Укрриба" про: визнання нікчемними п. 1.1, 2.3, 3.1, 5.9, 6.4, 10.2 та 10.5 договору оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016 із змінами та доповненнями в частині, що суперечить Конституції України та чинному законодавству; зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях: скасувати наказ № 646 від 06.07.2021, як необґрунтований та незаконний та продовжити дію договору оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016 відповідно до п. 2.9. договору про внесення змін та доповнень до договору оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016 на новий строк 5 років та справляти плату тільки за придатне для використання майно; зобов`язання Державного підприємства "Укрриба" зареєструвати в реєстрі речових прав 39 гідротехнічних споруд рибдільниць "Городище" та "Марківці". 20.01.2022 позивач подав суду заяву про часткову зміну предмета позову, в якій просить замість "визнати нікчемними" - "визнати недійсними" вказані вище пункти договору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір оренди державного майна укладався на односторонніх умовах, а ті пропозиції і зауваження, що надавалися позивачем не були враховані; кількість орендованих ставків не відповідає фактичній; ставка орендної плати за базовий місяць суперечить Методиці розрахунку орендної плати за державне майно та є завищеною; об`єкт оренди непридатний до використання; умовами договору обмежено права позивача на здійснення поліпшень орендованого майна, відшкодування вартості таких поліпшень та на приватизацію орендованого майна; процедура продовження договору оренди чітко визначена його умовами, а посилання на ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який набрав чинності з 01.02.2020 суперечить ст. 58 Конституції України; Регіональне відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях не попередило позивача за три місяці до закінчення строку дії договору про намір використовувати майно для власних потреб; відсутність заборгованості за договором оренди нерухомого майна.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2022 у справі №909/934/21 в задоволенні позову Приватного акціонерне товариство "Тисмениця-Риба" до Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях та Державного підприємства "Укрриба" - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи недотримання позивачем порядку продовження строку дії договору оренди, який визначено ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відсутні підставі для продовження строку його дії. Позивачем не доведено той факт, що при укладенні договору, зокрема, п. 2.3, 5.9, 6.4, 10.2, 10.5, в момент його вчинення було не дотримано вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. ДП "Укрриба" не є державним реєстратором, відповідно не вправі вносити будь-які записи до Реєстру речових прав. Отже, вимога позивача про зобов`язання ДП "Укрриба" зареєструвати в реєстрі речових прав 39 гідротехнічних споруд рибдільниць "Городище" та "Марківці" є необґрунтованою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ПАТ "Тисмениця-Риба" подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2022 у справі №909/934/21 та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Тисмениця-Риба", посилаючись на те, що рішення є незаконним, необгрунтованим й невмотивованим, постановлено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник вважає, що суд не навів у рішенні і не спростував доводи позивача про необхідність застосування норм прямої дії Основного закону нашої держави ст. 58 Конституції України та застосував норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019.

Скаржник вважає, що судом не враховано надані позивачем документи, які свідчать про те, що позивач є законопослушним підприємством, тривалий час орендує майно, зробив реконструкцію гідроспоруд, двічі під час дії договору подавав заяви з додатками встановленої форми на приватизацію, надмірно сплатив орендні платежі, в тому числі і за більш, як на 80 відсотків непридатного для використання майна.

На думку скаржника судом не надано жодної оцінки необхідності застосування положень ст. 762 Цивільного кодексу України, що свідчить про необґрунтованість наказу про припинення дії договору оренди за пунктами 1 і 2 підстав припинення. Що стосується наведеної у наказі №646 від 06.07.2021 року РВ ФДМУ по Івано- Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях підстави припинення договору, як несплата орендної плати протягом трьох місяців, скаржник вважає дану підставу надмірним формалізмом.

Скаржник зазначає, що між сторонами виник спір щодо правильності нарахування орендної плати, яку нараховує Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, а не державне підприємство «Укрриба», тому посилання суду на справу №909/119/21 за позовом Державного підприємства «Укрриба» щодо наявності заборгованості по орендній платі є помилковим.

Посилання як на доказ наявності заборгованості за три місяці на факт знаходження на розгляді Господарського суду Івано-Франківської області справи №909/786/21 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях до ПАТ «Тимениця-Риба» про стягнення 110 817,27 грн заборгованості з орендної плати, є неприйнятним, оскільки рішення у справі не прийнято, не використані усі механізми його оскарження.

Скаржник вважає, що з метою приватизації об`єкту оренди позивач упродовж дії договору оренди сплачував орендну плату за понад 80% непридатного для використання майна, хоча відповідно до п.6 ст.762 Цивільного кодексу України наймач (в даному випадку «ПРАТ «Тисмениця-Риба») звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Узагальнені доводи викладені у відзивах на апеляційну скаргу.

Івано-Франківська обласна прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу вважає апеляційну скаргу ПрАТ «Тисмениця-Риба» безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - законним та обґрунтованим, судом правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Прокурор зазначає, що у зв`язку із прийняттям нового Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ від 03.10.2019 (далі - Закон № 157-ІХ) від 03.10.2019, який вступив в дію 01.02.2020, змінився порядок укладення та продовження строку дії договору оренди державного майна і до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення саме Закону від 03.10.2019 № 157-ІХ. Договір оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016 діяв до моменту його закінчення, а саме 29.09.2021. Продовження спірного договору здійснюється за результатами проведення аукціону.

Враховуючи, шо ПрАТ «Тисмениця-Риба» не зверталося до Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській області з заявою про продовження строку дії договору оренди державного майна у визначені законом строки, останнім прийнято рішення про припинення дії договору, що зафіксовано у наказі № 646 від 06.07.2021.

Беручи до уваги той факт, що наказ № 646 від 06.07.2021 прийнято Регіональним відділенням Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській області з урахуванням вимог ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції від 03.10.2019, суд обґрунтовано відмовив у його скасуванні та обґрунтовано прийшов до висновку, що відсутні підставі для продовження строку його дії.

Прокурор вважає, що позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він був позбавлений можливості користуватися частиною орендованого майна за цільовим призначенням з незалежних від нього обставин та не доведено будь-яких підстав для застосування ч. 6 ст. 762 ГПК України до спірних правовідносин та зменшення розміру встановленої договором орендної плати, а тому судом обґрунтовано не взято до уваги аудиторську довідку-розрахунок від 08.12.2021 щодо розміру такого зменшення.

Регіональне відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2021 про відмову у задоволенні позову законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, відповідно, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Закон України «Про оренду державного та комунального майна» чітко зазначає, що після 01 липня 2020 року усі договори оренди, укладені до набрання ним чинності, продовжуються в порядку, визначеному цим Законом, а не згідно умов договору оренди зі змінами, як вважає позивач.

Відповідач 1 вважає, що Регіональне відділення правомірно видало Наказ № 646 від 06.07.2021 щодо припинення дії договору оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016.

Позивач не звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях з заявою про продовження строку дії договору оренди державного майна, з дотриманням порядку встановленого ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який набрав чинності з 01.02.2020.

Відповідач 1 зазначає, що у позивача існує заборгованість по орендних платежах за договором оренди державного майна, про що свідчить судове рішення апеляційної інстанції у справі № 909/119/21 та перебування на розгляді у суді справи № 909/786/21 про стягнення боргу з ПрАТ "Тисмениця-Риба" по орендних платежах.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2022 справу №909/934/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Тисмениця-Риба" залишено без руху для усунення встановлених недоліків, а саме: зобов`язано скаржника надати (надіслати) на адресу Західного апеляційного господарського суду докази надіслання копії апеляційної скарги на адресу Івано-Франківської обласної прокуратури протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2022 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2022 у справі №909/934/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Тисмениця-Риба" та призначено розгляд справи на 17.05.2022 об 11:00 год.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 відкладено розгляд справи на 07.06.2022 об 12:00 год в режимі відеоконференції.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 оголошено перерву у розгляді справи № 909/934/21 до 23.06.2022 в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої покладено на Господарський суд Івано-Франківської області.

23.06.2022 судове засідання в режимі відеоконференції не відбулося у зв`язку з несправністю камер відеоконференцзв`язку та неможливістю вийти на зв`язок, що підтверджується актом Західного апеляційного господарського суду про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 призначено судове засідання у справі № 909/934/21 на 07.07.2022.

Представники позивача, відповідача 1 та прокурор в судових засіданнях виклали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про розгляд апеляційної скарги.

Суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників судового процесу.

Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності уповноваженого представника відповідача 2.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 07.07.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.

29.07.2016 між Регіональним відділенням ФДМУ по Івано-Франківській області (орендодавець) та ПрАТ "Тисмениця-Риба" (орендар) укладено договір оренди державного майна № 20/16, згідно п. 1.1 якого орендодавець взяв на себе обов`язок передати, а відповідач прийняти в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - гідротехнічні споруди 42-х ставів загальною площею 403,8204 га, що перебуває на балансі ДП "Укрриба" (майно), вартість якого згідно звіту про оцінку, виконаного станом на 29.02.2016, становить 4 173 916 грн без ПДВ.

29.07.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв майно, обумовлене договором оренди, про що свідчить акт приймання-передачі державного майна.

Пунктом 10.1 договору сторони погодили строк дії договору - до 29.07.2017, згодом договорами про внесення змін та доповнень змінили строк дії, остаточно до 29.09.2021.

Враховуючи прийняття Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції від 03.10.2019), який вступив в дію 01.02.2020, Регіональне відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях повідомляло ПрАТ "Тисмениця-Риба", що договір оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016 може бути продовжений на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору, тобто до 29.06.2021 та звертало увагу орендаря на необхідність погашення заборгованості по орендній платі, оскільки наявність такої обставини унеможливить подачу заяви про продовження строку дії договору. Наведений факт підтверджує лист № 11-021-00827 від 27.04.2021.

Про необхідність погашення боргу та оформлення заяви про продовження строку дії договору зафіксовано у листах Регіональне відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях № 11-021-01105 від 15.06.2021 та № 11-021-01296 від 12.07.2021, адресованих позивачу.

Як стверджує Регіональне відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях позивач не звертався до нього з відповідною заявою про продовження строку дії договору, борг по орендній платі не погасив. Факт існування боргу підтверджено судовим рішенням у справі № 909/119/21 та зверненням до суду з іншим позовом про стягнення боргу з ПрАТ "Тисмениця-Риба" (справа № 909/786/21).

Відсутність заяви орендаря про продовження строку дії договору стало підставою для прийняття Регіональним відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях рішення про припинення дії договору оренди державного нерухомого майна № 20/16 від 29.07.2016 з 29.09.2021, про що зазначено у наказі № 646 від 06.07.2021.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення ПрАТ "Тисмениця-Риба" до господарського суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях та ДП "Укрриба" про (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) визнання недійсними п. 1.1, 2.3, 3.1, 5.9, 6.4, 10.2 та 10.5 договору оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016 із змінами та доповненнями в частині, що суперечить Конституції України та чинному законодавству; зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях скасувати наказ № 646 від 06.07.2021, як необґрунтований та незаконний та продовжити дію договору оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016 відповідно до п. 2.9. договору про внесення змін та доповнень до договору оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016 на новий строк - 5 років та справляти плату тільки за придатне для використання майно та зобов`язати ДП "Укрриба" зареєструвати в реєстрі речових прав 39 гідротехнічних споруд рибдільниць "Городище" та "Марківці".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

З огляду на встановлені вище обставини спірні правовідносини сторін виникли щодо укладеного договору оренди державного майна.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами статті 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч. 1). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2).

Із змісту ст. 11 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як зазначалось вище, 29.07.2016 між Регіональним відділенням ФДМУ по Івано-Франківській області (орендодавець) та ПрАТ "Тисмениця-Риба" (орендар) укладено договір оренди державного майна № 20/16, строк дії якого неодноразово продовжувався шляхом внесення відповідних змін та доповнень до договору - до 29.09.2021. Саме такий строк дії договору сторони визначили у договорі про внесення змін та доповнень № 4 від 27.09.2019 до договору оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016.

У зв`язку із прийняттям нового Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019, який вступив в дію 01.02.2020, змінився порядок укладення та продовження строку дії договору оренди державного майна.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Отже, судом першої інстанції правомірно встановлено, що договір оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016 діяв до моменту його закінчення - 29.09.2021.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Згідно з абз. 1 п. 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 орендар, що має намір продовжити договір оренди, що підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та повідомляє про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна. Якщо чинний орендар має заборгованість із сплати орендної плати, він не може звертатися із заявою про продовження договору оренду до моменту погашення ним такої заборгованості (абз. 4 п. 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483).

В матеріалах справи відсутні докази та не надані такі в суд апеляційної інстанції звернення орендаря до орендодавця із заявою про продовження строку дії договору у визначені законом строки.

Крім того, Регіональним відділенням Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, а саме рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.05.2021 у справі № 909/119/21 доведено факт наявності у позивача заборгованості по орендній платі, що унеможливлювало звернення із заявою про продовження строку дії договору оренди державного майна.

Як вбачається із матеріалів справи, Регіональне відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській області неодноразово листами № 11-021-01105 від 15.06.2021 та № 11-021-01296 від 12.07.2021 повідомляло ПрАТ "Тисмениця-Риба" про необхідність погашення заборгованості з орендної плати та звернення з відповідною заявою про продовження строку дії договору оренди.

Враховуючи, що ПрАТ "Тисмениця-Риба" не зверталось до Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській області з заявою про продовження строку дії договору оренди державного майна, останнім було прийнято рішення про припинення дії договору, що зафіксовано у наказі № 646 від 06.07.2021.

Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що враховуючи те, що наказ № 646 від 06.07.2021 прийнято Регіональним відділенням Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській області з урахуванням вимог ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції від 03.10.2019, відсутні правові підстави для його скасування.

Посилання скаржника на те, що в спірних правовідносинах суд повинен був застосувати норми договору № 20/16 від 29.07.2016 та Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-ХІІ, який втратив чинність, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. Тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Верховною Радою України прийнято Закон України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ від 03.10.2019, в якому в розділі «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за виключенням окремих зазначених норм).

При цьому, за загальним правилом, якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті.

В п. 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 157-ІХ передбачено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абз. 5 ч. 2 ст. 18 Закону № 157-ІХ, або 01.07.2020.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону № 157-ІХ, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Таким чином, законодавець передбачив умови та порядок продовження дії договорів, які були укладені відповідно до приписів Закону № 2269-ХІІ.

Як вже зазначалось, строк дії спірного договору оренди визначений до 29.09.2021, тобто після 01.07.2020.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення саме Закону від 03.10.2019 № 157-ІХ (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.10.2021у справі № 907/720/20).

Отже враховуючи викладене, недотримання позивачем порядку продовження строку дії договору оренди, який визначено ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ відсутні правові підставі для продовження строку його дії.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними пунктів 1.1 (щодо визначення предмета договору), 2.3 (щодо передачі майна в оренду без неможливість приватизації орендованого майна), 3.1 (щодо визначення розміру орендної плати), 5.9 (щодо проведення ремонту орендованого приміщення), 6.4 (щодо неможливості передачі орендованого майна в суборенду, неможливості приватизації об`єкта оренди), 10.2 (щодо строку збереження сили умов договору) та 10.5 (щодо визнання поліпшень орендованого майна, здійснених орендодавцем, власністю орендаря) договору оренди, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Отже, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору (його частин) недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також доведено наявність порушеного права.

Щодо вимог позивача про визнання недійсними п. 1.1 (щодо визначення предмета договору) та 3.1 (щодо визначення розміру орендної плати) договору, судова колегія зазначає, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки у такому випадку правочин має бути визнаний недійсним у цілому.

Оскільки ціна та предмет договору є істотними умовами договору в силу приписів ст. 180 ГК України, то договір не може бути визнаний недійсним в цих частинах.

Щодо вимог визнання недійсними п. 2.3 (щодо передачі майна в оренду без неможливість приватизації орендованого майна), п. 5.9 (щодо проведення ремонту орендованого приміщення), 6.4 (щодо неможливості передачі орендованого майна в суборенду, неможливості приватизації об`єкта оренди), 10.2 (щодо строку збереження сили умов договору) та 10.5 (щодо визнання поліпшень орендованого майна, здійснених орендодавцем, власністю орендаря) судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено той факт, що при укладенні договору, зокрема, п. 2.3, 5.9, 6.4, 10.2, 10.5, в момент його вчинення було не дотримано вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх учинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Намір позивача відмовитися від виконання пунктів договору не є правовими підставами для їх визнання недійсними.

Скаржником в ході розгляду справи не доведено належними доказами неправомірність дій Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській області та невідповідність пунктів договору нормам законодавства.

Виходячи з аналізу ст.5 ГПК України, звернення до господарського суду повинно мати ефективний спосіб захисту порушених прав. Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Розглядаючи справу, суд серед іншого повинен з`ясувати чи є обраний позивачем спосіб захисту ефективним, тобто таким, що забезпечить реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, неефективний спосіб є самостійною підставою для відмови у задоволені позову.

Отже, враховуючи той факт, що 29.09.2021 договір оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016 припинив свою дію, обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання недійсними пунктів договору є неефективним.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ДП "Укрриба" зареєструвати у реєстрі речових прав 39 гідротехнічних споруд рибдільниць "Городище" і "Марківці" судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова в державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Пункт 1 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає обов`язок державного реєстратора під час розгляду заяви про реєстрацію встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

В силу п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор: приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Враховуючи наведене, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 915/572/17.

ДП "Укрриба" не є державним реєстратором, відповідно не вправі вносити будь-які записи до Реєстру речових прав.

Отже, вимога позивача про зобов`язання ДП "Укрриба" зареєструвати в реєстрі речових прав 39 гідротехнічних споруд рибдільниць "Городище" та "Марківці" є необґрунтованою.

Щодо застосування до спірних відносин строку позовної давності судом першої інстанції правомірно зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Оскільки судом встановлено самостійні підстави для відмови у задоволенні позову, клопотання відповідача ДП "Укрриба" щодо застосування наслідків пропуску позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а саме, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини прийшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Не бере до уваги судова колегія твердження скаржника, що з метою приватизації об`єкту оренди позивач упродовж дії договору оренди сплачував орендну плату за понад 80% непридатного для використання майна, хоча відповідно до п.6 ст.762 Цивільного кодексу України наймач (в даному випадку «ПРАТ «Тисмениця-Риба») звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він був позбавлений можливості користуватися частиною орендованого майна за цільовим призначенням з незалежних від нього обставин, договір оренди державного майна № 20/16 від 29.07.2016 та акт приймання-передачі підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень щодо істотних умов договору та стану переданого в оренду майна, в матеріалах справи відсутні докази звернення останнього до відповідача з пропозиціями про внесення змін до договору щодо розміру орендної плати за час дії договору.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Тисмениця-Риба" №29/03/1 від 29.03.2022 (Вх № ЗАГС 01-05/784/22 від 05.04.2022) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2022 у справі №909/934/21 залишити без змін.

3.Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.07.2022.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.