ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Справа№ 910/15701/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Демидової А.М.

Євсікова О.О.

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрос»
на рішення у справі Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 № 910/15701/21
за позовомСільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрос»
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіас-2000»
провизнання недійсним договору
за участю секретаря судового засідання: Нікітенко А.В.

в судовому засіданні взяли участь представники сторін:

від позивача - не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належно

від відповідача - Лопатнікова А.В.

від третьої особи - не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Агрос» відмовлено у задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору поруки №1258/DР3 від 06.07.2015 року.

Не погодившись із згаданим рішенням позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив рішення суду І інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Демидова А.М., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15701/21; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрос» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/15701/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

26.01.2022 матеріали справи №910/15701/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрос» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/15701/21 залишено без руху; запропоновано Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Агрос» протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 3405,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрос» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/15701/21. Розгляд справи №910/15701/21 призначено на 14.03.2022.

04.04.2022 до апеляційної інстанції від Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просив залишити без змін оскаржуване рішення суду І інстанції з мотивів, у ньому викладених.

Судове засідання 14.03.2022 не відбулось у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2022 відкладено судове засідання на 15.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 клопотання представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - адвоката Лопатнікової А.В. про участь у судовому засіданні, призначеному на 15.06.2022 о 09 год 20 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

В судове засідання апеляційного господарського суду 15.06.2022 представник позивача та представник третьої особи не з`явились.

Представник позивача - адвокат Тимків О.М. 14.06.2022 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, в якому зазначає, що у зв`язку із введенням воєнного стану та території України та у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, вона була вимушена покинути місто Київ так як існує реальна загроза її життю.

Враховуючи неявку представника позивача та представника третьої особи та беручи до уваги клопотання про відкладення розгляду справи, а також для забезпечення права учасників судового процесу на участь своїх представників у засіданні господарського суду, дотримання принципів рівності та змагальності, забезпечення всебічного, повного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, розгляд справи було відкладено на 11.07.2022, про що судом апеляційної інстанції була винесена відповідна ухвала.

Представники позивача в судове засідання 11.07.2022 не з`явились, клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даних учасників справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомлялось.

Представник відповідача в режимі відеоконференції заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, Північний апеляційний господарський суд виходить із наступного.

Як було встановлено під час розгляду справи в суді І інстанції та вбачається за матеріалів справи, 06 липня 2015 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрос» (надалі - поручитель/позивач) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») (надалі - кредитор/відповідач) укладено договір поруки №1258/DP3, відповідно до п. 1.1. якого предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Авіас-2000» (надалі - боржник/третя особа) своїх зобов`язань за кредитним договором № 1258 від 29.01.2007, згідно з яким кредитор надає боржнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 11 145 539,50 грн, а боржник зобов`язаний повернути кредит в строк, згідно із Графіком зменшення поточного ліміту, з кінцевим терміном повернення кредиту 27.06.2030.

Згідно з п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату процентів, нарахованих за користування кредитом винагород штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений (п. 1.3. договору поруки).

У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.5 договору поруки).

У п. 1.6 договору поруки сторонами визначено, що поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління поручителя на укладення цього договору (протокол загальних зборів), на момент укладання цього договору в господарському суді не мається заяв кредиторів про визнання поручителя банкрутом.

Сторони взаємно домовилися, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за кредитним договором цей договір припиняє свою дію (п. 4.1. договору поруки).

Як вбачається із матеріалів справи договір поруки наданий в копії, містить відомості про підписанта - від поручителя ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що у відповідності до статуту 2008 року засновниками, учасниками Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрос» зокрема, на час укладення договору поруки, були ОСОБА_2 (50%) та ОСОБА_3 (50%).

Відповідно до відомостей ЄДРЮОФОПГФ засновниками, учасниками товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Авіас-2000» на момент укладення договору поруки були ОСОБА_2 125000 грн. (50%) та ОСОБА_3 125000(50%).

Матеріалами справи також підтверджується, що 22.02.2017 частка у статутному капіталі СТОВ «Агрос» належна ОСОБА_2 у розмірі 50% була відчужена за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_4 (набула 25%) та ОСОБА_5 (набув 25%).

Також вказаний договір містить положення про те, що покупці повідомлені про характер діяльності та про фінансовий стан справ товариства.

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. та зареєстровано в реєстрі за № 328.

24.03.2017 частка в СТОВ «Агрос» належна ОСОБА_3 у розмірі 50% статусного капіталу була відчужена за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_6 (набув 50% статутного капіталу).

Згаданий договір також містить положення про те, що покупець належно ознайомлений з предметом діяльності та фінансовим станом товариства, договір відповідає дійсним намірам сторін та не є фіктивними, удаваними чи наслідком помилки, насильства, обману, тяжких обставин. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. та зареєстровано в реєстрі за № 2330.

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2017 рішенням загальних зборів СТОВ «Агрос», яке оформлене протоколом № 5, за участі ОСОБА_6 50%, ОСОБА_7 25% звільнено з посади директора ОСОБА_1 за власним бажанням.

Обґрунтовуючи позов, СТОВ «Агрос» наголошувало на тому, що у вищого органу управління та у виконавчого органу товариства (СТОВ «Агрос») була відсутня інформація про факт укладення договору поруки №1258/DP3 від 06.07.2015, а сам оспорюваний договір відсутній у товариства, посилаючись при цьому на ті обставини, що укладення оспорюваного договору відбулося, як при попередньому складі власників товариства, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яким належало по 50% корпоративних прав товариства, так і при попередньому складі одноосібного виконавчого органу товариства - директорі ОСОБА_1 .

Після укладення спірного договору, в період часу з 22.02.2017 по 24.03.2017 власники СТОВ «Агрос» ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснили відчуження належних їм корпоративних прав в статутному капіталі товариства, на підтвердження чого позивачем надано копії договорів купівлі - продажу частки в статутному капіталі №328 від 22.02.2017 та №2330 від 24.03.2017.

При цьому, позивач зазначає, що при купівлі корпоративних прав СТОВ «Агрос» нові учасники товариства не були належним чином повідомлені попередніми власниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про наявність у СТОВ «Агрос» забезпечувального зобов`язання перед AT КБ «Приватбанк», згідно з договором поруки №1258/DP3 від 06.07.2015.

В подальшому, 10.10.2017 року нові учасники СТОВ «Агрос» звільнили директора СТОВ «Агрос» із займаної посади та призначили новий склад одноосібного виконавчого органу товариства - директора ОСОБА_8 .

А у відповідності до п.п. 9.8.1 п.9.8 Статуту СТОВ «Агрос» (чинного на день укладення оспорюваного договору) директор має право діяти без доручення від імені Товариства та підписувати від імені Товариства угоди (контракти), у тому числі зовнішньоекономічні, без обмежень, за виключенням договорів продажу нерухомості та транспортних засобів, банківського кредиту, застави, поруки, а також забезпечувати виконання таких угод. Договори продажу нерухомості та транспортних засобів, банківського кредиту, застави, поруки можуть бути підписані Директором за умови попереднього прийняття рішення про їх укладення Зборами Учасників.

Враховуючи, що у позивача відсутній протокол загальних Зборів Учасників, щодо надання повноважень керівнику ОСОБА_1 на укладення оспорюваного договору, згідно з п.п.9.8.1 п.9.8 Статуту СТОВ «Агрос», то договір поруки від імені позивача укладено директором СТОВ «Агрос» без попереднього отримання на це письмових повноважень від вищого органу управління товариства. При цьому, як вказує позивача, банк вступаючи у відносини з позивачем та укладаючи оспорюваний договір діяв нерозумно, з огляду на наступне:

- достеменно знав про відсутність у виконавчого органу СТОВ «Агрос» необхідного обсягу повноважень на укладення спірного правочину, проте уклало його;

- достеменно знав, що поручитель належить тим самим особам, які є власниками ТОВ «Авіас-2000», тобто товариства, в забезпечення зобов`язання якого на користь AT КБ «Приватбанк» і укладався спірний договір;

- вступаючи у відносини з СТОВ «Агрос» та укладаючи оспорюваний договір, не перевірив фінансовий результат від провадження господарської діяльності поручителя, який через власників був пов`язаною особою із боржником, в попередні періоди.

Наведені обставини слугували підставою для звернення СТОВ «Агрос» із згаданим позовом про визнання недійсним договору поруки №1258/DР3 від 06.07.2015.

Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду І інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову у даній справі з огляду на наступне.

За своєю правовою природою оспорюваний у даній справі договір є договором поруки.

Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 1 статі 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною другою статті 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Приписами статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною першою статті 2 ЦК України передбачено, що юридична особа є учасником цивільних відносин.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ч. 2 статті 80 ЦК України).

Згідно з ч. 1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочини юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами (правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 22.02.2022 у справі № 924/658/20).

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 27.04.2022 у справі № 910/3724/20.

Згідно статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

3 огляду на приписи статей 92, 237-239, 241 ЦК України, для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.120.2021 у справі № 9112574/18).

За висновками Верховного Суду, наведеними в постанові від 13.04.2021 у справі № 903/54/20, з урахуванням положень ч. 4 статті 92 ЦК України, Закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Отже, враховуючи викладене, позивач у даній справі повинен довести належними і допустимими доказами обставини, які свідчать про те, що AT КБ «ПриватБанк» (його службові/посадові особи) діяло(-ли) недобросовісно або нерозумно при укладенні Договору поруки.

Згідно з ч. 3 статті 13 та ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, як було встановлено під час розгляду справи в суді І інстанції, та не спростовано під час апеляційного провадження, позивач належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 ГПК України не довів існування обставин, які можуть бути підставами для визнання недійним Договору поруки, оскільки позивачем не надано жодного достовірного доказу на підтвердження того, що AT КБ «ПриватБанк» діяло недобросовісно або нерозумно при укладенні Договору поруки.

Єдиним доказом, наданим позивачем в обґрунтування його доводів про недобросовісність поведінки AT КБ «ПриватБанк», є копія статуту СТОВ «Агрос», затвердженого зборами учасників Товариства (протокол від 20.10.2008) та зареєстрованого 15.01.2010.

Проте статут позивача сам по собі не може слугувати доказом недобросовісності поведінки відповідача.

Як вбачається з протоколу № 72 загальних зборів учасників СТОВ «Агрос» від 01.06.2015, загальними зборами позивача були прийняті рішення бути поручителем ТОВ Фірми «Авіас-2000» перед AT КБ "ПриватБанк", зокрема, по кредитному договору № 542 від 12.04.2005 в повному обсязі заборгованості та надати повноваження директору СТОВ «Агрос» ОСОБА_1 на підписання від імені Товариства необхідних документів для договору поруки.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що оскільки відповідачем не надано суду оригіналу протоколу № 72 загальних зборів учасників СТОВ «Агрос» від 01.06.2015, а позивач ставив під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, то в силу приписів абз. 2 ч. 6 статті 91 ГПК України така копія не повинна була братися судом до уваги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки як правильно вказав суд першої інстанції, протокол № 72 загальних зборів учасників СТОВ «Агрос» від 01.06.2015 є внутрішнім документом саме позивача, а законодавством України не передбачено обов`язку поручителя передавати кредитору документи на підтвердження повноважень його представників для укладення договору поруки в оригіналах. Таких умов не міститься і в Договорі поруки.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що поручителем передавався кредитору саме оригінал протоколу № 72 загальних зборів учасників СТОВ «Агрос» від 01.06.2015.

При цьому в п. 1.6 договору поруки сторонами зафіксовано, що поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління поручителя на укладення цього договору (протоколи загальних зборів), і відповідно саме позивач зобов`язаний був надати відповідачу для огляду всі необхідні документи на підтвердження повноважень його представників для укладення цього договору.

І відповідно, з огляду на наявність попередньо отриманого рішення зборів учасників СТОВ «Агрос», договір поруки підписано директором ОСОБА_1 з дотриманням пп. 9.8.1 п. 9.8 Статуту.

Апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого суду, що наведені у позовній заяві обставини звернення AT КБ «ПриватБанк» до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до СТОВ «Агрос» як солідарного боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1589/Д від 23.07.2007 (справа № 904/6950/21) засвідчують наявність реального наміру укладення і виконання договору поруки з боку AT КБ «ПриватБанк».

Як вірно зазначив суд І інстанції, укладаючи договори купівлі-продажу частки в статутному капіталі СТОВ «Агрос» № 328 від 22.02.2017 та № 2330 від 24.03.2017 сторони у пунктах 1.4 та 1.4.2 відповідно, визначили, що покупці належним чином повідомлені про характер діяльності та про фінансовий стан справ СТОВ «Агрос» на момент укладення цих договорів.

І відповідно зазначені обставини не можуть впливати на AT КБ «ПриватБанк», яке уклало договір поруки із юридичною особою СТОВ «Агрос», оскільки стосуються виключно внутрішніх взаємовідносин між учасниками СТОВ «Агрос».

Учасниками Поручителя були ОСОБА_2 (50 %) та ОСОБА_3 (50 %), керівником Поручителя був ОСОБА_1 як на час укладення спірного договору, так і на час переходу корпоративних прав до СТОВ «Агрос», він же був посадовою особою, до віддання, компетенції і повноважень якої віднесено поточне управління Товариством, а також він підзвітний зборам (стаття 9 Статуту).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що питання порушення ОСОБА_1 як директором та/або колишніми учасниками СТОВ «Агрос» своїх обов`язків перед юридичною особою не повинно перекладатись на AT КБ «ПриватБанк». Законодавством передбачена відповідальність членів органу юридичної особи та інших осіб, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, за збитки, завдані ними юридичній особі.

При цьому оспорюваний Договір поруки укладений між юридичними особами: СТОВ «Агрос» та АТ КБ «ПриватБанк», а не між колишніми учасниками позивача та АТ КБ «ПриватБанк».

З огляду на викладене відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору поруки №1258/DР3 від 06.07.2015 року.

При цьому суд І інстанції, враховуючи приписи статті 261 ЦК України, визнав відсутніми правові підстави для застосування позовної давності до вимог позивача, відмовивши у задоволенні позову по суті у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи скаржників колегія судів вважає такими, що були перевірені та відхилені судом І інстанції.

Враховуючи викладене колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення у даній справі та задоволення апеляційної скарги.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрос» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі № 910/15701/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі № 910/15701/21 залишити без змін.

3. Справу № 910/15701/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено та підписаний 15.07.2022.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді А.М. Демидова

О.О. Євсіков