ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" червня 2022 р. Справа № 910/15125/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Попікової О.В.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Воєводи І.А.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Лопатнікова А.В. (в режимі відеоконференції)

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 (дата складання та підписання повного тексту рішення: 28.12.2021) (суддя Трофименко Т.Ю.)

у справі № 910/15125/21 Господарського суду міста Києва

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос"

до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Авіас-2000"

про визнання недійсним договору поруки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрос" (далі - СТОВ "Агрос", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", Банк, відповідач) про визнання недійсним договору поруки № 1589/DP1 від 06.07.2015, укладеного між позивачем та відповідачем.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- спірний договір всупереч приписам ст. 92 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та пп. 9.8.1 п. 9.8 статуту СТОВ "Агрос" від імені товариства укладено виконавчим органом товариства - директором СТОВ "Агрос", без попереднього отримання на це повноважень від вищого органу управління товариства - загальних зборів учасників;

- АТ КБ "ПриватБанк", вступаючи у відносини з СТОВ "Агрос" та укладаючи спірний договір, діяло нерозумно, оскільки: достеменно знало про відсутність у виконавчого органу СТОВ "Агрос" необхідного обсягу повноважень на укладення спірного правочину, а також про те, що поручитель належить тим самим особам, які є власниками Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Авіас-2000" (далі - ТОВ Фірма "Авіас-2000", третя особа), тобто товариства, в забезпечення зобов`язання якого на користь АТ КБ "ПриватБанк" і укладався спірний договір; вступаючи у відносини з СТОВ "Агрос" та укладаючи спірний договір, АТ КБ "ПриватБанк" не перевірило фінансовий результат від провадження господарської діяльності поручителя, який через власників був пов`язаною особою із боржником, в попередні періоди.

3. Таким чином, як вважає позивач, неправомірність дій сторін у момент укладення спірного договору полягає в порушенні положень ч.ч. 1, 3 ст. 92 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі № 910/15125/21 (суддя Трофименко Т.Ю.) у задоволенні позову СТОВ "Агрос" відмовлено повністю.

5. Відмовляючи в позові, місцевий господарський суд виходив з того, що в ході розгляду справи позивач належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не довів існування обставин, які можуть бути підставами для визнання недійним договору поруки № 1589/DP1 від 06.07.2015.

6. Зокрема, за висновком суду першої інстанції, позивачем не надано жодного достовірного доказу на підтвердження того, що відповідач діяв недобросовісно або нерозумно при укладенні договору поруки.

7. З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, місцевий господарський суд дійшов висновку, що при укладанні договору поруки було дотримано вимоги пп. 9.8.1 п. 9.8 статуту щодо повноважень директора, а саме, попередньо отримано рішення зборів учасників СТОВ "Агрос", що спростовує твердження позивача. Також, у п. 1.6 договору сторонами зафіксовано, що поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління поручителя на укладення цього договору (протокол загальних зборів).

8. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зазначені позивачем обставини не можуть впливати на положення відповідача, який уклав договір поруки із юридичною особою СТОВ "Агрос", та стосуються виключно внутрішніх взаємовідносин між учасниками СТОВ "Агрос".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

9. Не погодившись із вказаним рішенням суду, СТОВ "Агрос" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі № 910/15125/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги СТОВ "Агрос".

10. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що оскаржуване рішення суду прийняте на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

11. За доводами скаржника, висновки місцевого господарського суду щодо добросовісності та обачності відповідача, а також твердження стосовно договору є такими, що не відповідають обставинам справи, а твердження щодо ненадання доказів позивачем спростовуються матеріалами справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

12. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2022 для розгляду апеляційної скарги СТОВ "Агрос" визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді Корсак В.А., Попікова О.В.

13. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою СТОВ "Агрос" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі № 910/15125/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 07.06.2022 о 10 год. 50 хв.; запропоновано учасникам справи скористатися своїми правами, зокрема, звернутися до суду з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції, надання додаткових письмових пояснень, клопотань, клопотання про розгляд справи без участі сторін, з урахуванням того, що явка представників сторін не є обов`язковою, та інших заяв; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 04.05.2022.

14. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 продовжено строк розгляду апеляційної скарги СТОВ "Агрос" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі № 910/15125/21; розгляд апеляційної скарги відкладено на 28.06.2022 о 10 год. 45 хв.

15. Відповідно до розпорядження керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 № 09.1-08/1843/22 у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/15125/21.

16. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2022 для розгляду апеляційну скарги СТОВ "Агрос" визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді Попікова О.В., Владимиренко С.В.

17. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2022 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Попікової О.В., Владимиренко С.В. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу СТОВ "Агрос" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі № 910/15125/21. Постановлено розгляд справи здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 28.06.2022 о 10 год. 45 хв.

18. Іншою ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2022 задоволено заяву АТ КБ "ПриватБанк" про участь в засіданні в режимі відеоконференції; постановлено, що засідання суду з розгляду справи № 910/15125/21 відбудеться 28.06.2022 о 10 год. 45 хв. в режимі відеоконференції; особа, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник АТ КБ "ПриватБанк" - адвокат Лопатнікова Аліна Вадимівна.

Позиції учасників справи

19. АТ КБ "ПриватБанк" у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги СТОВ "Агрос" заперечує і просить суд її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Явка представників учасників справи

20. У судовому засіданні, призначеному на 28.06.2022, взяв участь у режимі відеоконференції представник відповідача.

21. Представники позивача (скаржника) та третьої особи в судове засідання 28.06.2022 не з`явились. Усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про причини їх неявки суд не повідомлений.

22. З огляду на те, що неявка представників позивача (скаржника) та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні представників позивача та третьої особи.

23. Представник АТ КБ "ПриватБанк" у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив суд її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24. 06.07.2015 між СТОВ "Агрос" (Поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (Кредитор) укладено договір поруки № 1589/DP1 (далі - Договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого предметом цього Договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ТОВ Фірмою "Авіас-2000" (Боржник) зобов`язань за кредитним договором № 1589/Д від 23.07.2007 (далі - Кредитний договір), згідно з яким Кредитор надав Боржнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 30 227 429,08 грн, а Боржник зобов`язаний: повернути кредит у строк, згідно із Графіком зменшення поточного ліміту, з кінцевим терміном повернення кредиту 27.06.2030, у відповідності до умов п.п. А.2.1, А.3 Кредитного договору, сплачувати за його користування відсотки у розмірі 21 % річних у порядку, що зазначений у п. А.8 Кредитного договору, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати пеню у розмірі та порядку, що зазначений у п. А.7 Кредитного договору, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки у відповідності, порядку та строки, зазначені у Кредитному договорі.

25. За умовами п. 1.2 Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно з цим пунктом Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

26. Поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений (п. 1.3 Договору поруки).

27. Відповідно до п. 1.5 Договору поруки у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

28. У п. 1.6 Договору поруки сторони визначили, що Поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління Поручителя на укладення цього договору (протоколи загальних зборів), на момент укладання цього договору в господарському суді не мається заяв кредиторів про визнання Поручителя банкрутом.

29. Сторони взаємно домовились, що порука за цим Договором припиняється через 15 років після укладення цього Договору. У випадку виконання Боржником та/або Поручителем всіх зобов`язань за Кредитним договором цей Договір припиняє свою дію (п. 4.1 Договору поруки).

30. Відповідно до наданого в копії Договору поруки, від імені Поручителя підписантом у договорі вказаний директор ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ).

31. Згідно зі статутом СТОВ "Агрос", затвердженим зборами учасників Товариства 20.10.2008, засновниками (учасниками) СТОВ "Агрос", зокрема, на час укладення Договору поруки, були фізичні особи - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) (з часткою 50 %) та ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) (з часткою 50 %).

32. За доводами позивача, на час укладення спірного договору власники корпоративних прав СТОВ "Агрос" ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одночасно були власниками корпоративних прав ТОВ Фірми "Авіас-2000", власниками яких залишаються і на даний час. На підтвердження викладеного, до позовної заяви додано письмові відомості на безкоштовний запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким засновниками (учасниками) ТОВ Фірми "Авіас-2000" є ОСОБА_3 (з часткою 125 000,00 грн, що становить 50 %) та ОСОБА_2 (з часткою 125 000,00 грн, що становить 50 %).

33. 22.02.2017 частка в статутному капіталі СТОВ "Агрос", належна ОСОБА_3 в розмірі 50 %, була відчужена за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_4 (набула 25 %) та ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ) (набув 25 %). Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. та зареєстровано в реєстрі за № 328. При цьому, вказаний договір містить положення про те, що покупці належним чином повідомлені про характер діяльності та про фінансовий стан справ Товариства.

34. 24.03.2017 частка в СТОВ "Агрос", належна ОСОБА_2 у розмірі 50 % статутного капіталу, була відчужена за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6 ). Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. та зареєстровано в реєстрі за № 2330. Вказаний договір також містить положення про те, що покупець належним чином ознайомлений з предметом діяльності та фінансовим станом Товариства, договір відповідає дійсним намірам сторін та не є фіктивним, удаваними чи наслідком помилки, насильства, обману, тяжких обставин.

35. Згідно з протоколом № 5 загальних зборів учасників СТОВ "Агрос" від 10.10.2017, на зазначених загальних зборах за участю учасників СТОВ "Агрос" ОСОБА_6 (51 % статутного капіталу) та ОСОБА_5 (25 % статутного капіталу) було, зокрема, прийнято рішення про звільнення з посади директора Товариства - ОСОБА_1 за власним бажанням.

36. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що як у вищого органу управління, так і у виконавчого органу СТОВ "Агрос" була відсутня інформація про факт укладення договору поруки № 1589/DP1 від 06.07.2015, а сам спірний договір відсутній у Товариства.

37. Таку необізнаність позивач обґрунтовує тим, що укладення спірного договору відбулося як при попередньому складі власників Товариства, а саме при ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким належало по 50 % корпоративних прав Товариства, так і при попередньому складі одноосібного виконавчого органу Товариства - директорі ОСОБА_1 . Після укладення спірного договору, в період часу з 22.02.2017 по 24.03.2017 власники СТОВ "Агрос" ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснили відчуження належних їм корпоративних прав у статутному капіталі Товариства, на підтвердження чого позивачем надано копії договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі № 328 від 22.02.2017 та № 2330 від 24.03.2017.

38. При цьому, за доводами позивача, при купівлі корпоративних прав СТОВ "Агрос" нові учасники Товариства не були належним чином повідомлені попередніми власниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про наявність у СТОВ "Агрос" забезпечувального зобов`язання перед AT КБ "ПриватБанк" згідно з договором поруки № 1589/DP1 від 06.07.2015.

39. Надалі, як вказав позивач, 10.10.2017 нові учасники СТОВ "Агрос" звільнили директора СТОВ "Агрос" із займаної посади та призначили новий склад одноосібного виконавчого органу Товариства - директора ОСОБА_7 .

40. Відповідно до пп. 9.8.1 п. 9.8 статуту СТОВ "Агрос" (чинного на день укладення спірного договору) директор має право діяти без доручення від імені Товариства та підписувати від імені Товариства угоди (контракти), у тому числі зовнішньоекономічні, без обмежень, за виключенням договорів продажу нерухомості та транспортних засобів, банківського кредиту, застави, поруки, а також забезпечувати виконання таких угод. Договори продажу нерухомості та транспортних засобів, банківського кредиту, застави, поруки можуть бути підписані директором за умови попереднього прийняття рішення про їх укладення зборами учасників.

41. Позивач зазначає, що у СТОВ "Агрос" відсутній протокол загальних зборів учасників щодо надання повноважень керівнику ОСОБА_1. на укладення спірного договору відповідно до пп. 9.8.1 п. 9.8 статуту СТОВ "Агрос".

42. У зв`язку з цим, позивач вважає, що всупереч приписам ст. 92 ЦК України та пп. 9.8.1 п. 9.8 статуту СТОВ "Агрос" Договір поруки від імені позивача укладено директором СТОВ "Агрос" без попереднього отримання на це письмових повноважень від вищого органу управління Товариства - загальних зборів учасників.

43. При цьому, на думку позивача, AT КБ "ПриватБанк" діяло нерозумно, оскільки вступаючи у відносини зі СТОВ "Агрос" та укладаючи Договір поруки достеменно знало про відсутність у виконавчого органу юридичної особи необхідного обсягу повноважень, проте уклало спірний договір.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

44. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

45. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України).

46. За змістом положень ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

47. За своєю правовою природою оспорюваний у даній справі договір є договором поруки.

48. Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

49. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

50. Частиною другою статті 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

51. Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

52. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

53. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

54. Положеннями статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

55. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

56. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

57. Частиною першою статті 2 ЦК України передбачено, що юридична особа є учасником цивільних відносин.

58. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ч. 2 ст. 80 ЦК України).

59. Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

60. Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

61. Правочини юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Така правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 22.02.2022 у справі № 924/658/20.

62. На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 27.04.2022 у справі № 910/3724/20.

63. Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

64. 3 огляду на приписи ст.ст. 92, 237-239, 241 ЦК України, для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При ньому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.120.2021 у справі № 9112574/18.

65. Крім того, за висновками Верховного Суду, наведеними в постанові від 13.04.2021 у справі № 903/54/20, з урахуванням положень ч. 4 ст. 92 ЦК України, Закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.

66. Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

67. Таким чином, враховуючи наведене, позивач у даній справі повинен довести належними і допустимими доказами обставини, які свідчать про те, що AT КБ "ПриватБанк" (його службові/посадові особи) діяло(-ли) недобросовісно або нерозумно при укладенні Договору поруки.

68. Згідно з ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

69. Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

70. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

71. Однак, як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, в ході розгляду справи позивач належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України не довів існування обставин, які можуть бути підставами для визнання недійним Договору поруки.

72. Так, позивачем не надано жодного достовірного доказу на підтвердження того, що AT КБ "ПриватБанк" діяло недобросовісно або нерозумно при укладенні Договору поруки.

73. Єдиним доказом, наданим позивачем в обґрунтування його доводів про недобросовісність поведінки AT КБ "ПриватБанк", є копія статуту СТОВ "Агрос", затвердженого зборами учасників Товариства (протокол від 20.10.2008) та зареєстрованого 15.01.2010.

74. Проте статут позивача сам по собі не може слугувати доказом недобросовісності поведінки відповідача.

75. У той же час, як вбачається з протоколу № 72 загальних зборів учасників СТОВ "Агрос" від 01.06.2015, копію якого надано суду відповідачем (арк. справи 98-99), загальними зборами позивача були прийняті рішення:

- бути поручителем ТОВ Фірми "Авіас-2000" перед AT КБ "ПриватБанк", зокрема, по кредитному договору № 542 від 12.04.2005 в повному обсязі заборгованості;

- надати повноваження директору СТОВ "Агрос" ОСОБА_1. на підписання від імені Товариства необхідних документів для договору поруки.

76. Щодо доводів апеляційної скарги про те, що оскільки відповідачем не надано суду оригіналу протоколу № 72 загальних зборів учасників СТОВ "Агрос" від 01.06.2015, а позивач ставив під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, то в силу приписів абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК України така копія не повинна була братися судом до уваги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

77. Як правильно вказав суд першої інстанції, протокол № 72 загальних зборів учасників СТОВ "Агрос" від 01.06.2015 є внутрішнім документом саме позивача.

78. У свою чергу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що законодавством України не передбачено обов`язку поручителя передавати кредитору документи на підтвердження повноважень його представників для укладення договору поруки в оригіналах. Таких умов не міститься і в Договорі поруки.

79. Водночас, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що Поручителем передавався Кредитору саме оригінал протоколу № 72 загальних зборів учасників СТОВ "Агрос" від 01.06.2015.

80. Разом з тим, колегія суддів враховує, що в п. 1.6 Договору поруки сторонами зафіксовано, що Поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління Поручителя на укладення цього Договору (протоколи загальних зборів).

81. Отже, з умов Договору поруки можливо дійти висновку, що саме позивач зобов`язаний був надати відповідачу для огляду всі необхідні документи на підтвердження повноважень його представників для укладення цього Договору.

82. Таким чином, з огляду на наявність попередньо отриманого рішення зборів учасників СТОВ "Агрос", Договір поруки підписано директором ОСОБА_1. з дотриманням пп. 9.8.1 п. 9.8 Статуту.

83. Крім того, як правильно зауважив місцевий господарський суд, наведені у позовній заяві обставини звернення AT КБ "ПриватБанк" до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до СТОВ "Агрос" як солідарного боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1589/Д від 23.07.2007 (справа № 904/6950/21) засвідчують наявність реального наміру укладення і виконання Договору поруки з боку AT КБ "ПриватБанк".

84. Також, судом першої інстанції слушно враховано, що укладаючи договори купівлі-продажу частки в статутному капіталі СТОВ "Агрос" № 328 від 22.02.2017 та № 2330 від 24.03.2017 сторони у пунктах 1.4 та 1.4.2 відповідно, визначили, що покупці належним чином повідомлені про характер діяльності та про фінансовий стан справ СТОВ "Агрос" на момент укладення цих договорів.

85. Крім того, як правильно вказав суд першої інстанції, зазначені обставини не можуть впливати на AT КБ "ПриватБанк", яке уклало Договір поруки із юридичною особою СТОВ "Агрос", адже стосуються виключно внутрішніх взаємовідносин між учасниками СТОВ "Агрос".

86. За змістом статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.02.2022 у справі № 922/927/21.

87. Учасниками Поручителя були ОСОБА_3 (50 %) та ОСОБА_2 (50 %), керівником Поручителя був ОСОБА_1 як на час укладення спірного договору, так і на час переходу корпоративних прав на СТОВ "Агрос", він же був посадовою особою, до віддання, компетенції і повноважень якого віднесено поточне управління Товариством, а також він підзвітний зборам (стаття 9 Статуту).

88. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що питання порушення ОСОБА_1 як директором та/або колишніми учасниками СТОВ "Агрос" своїх обов`язків перед юридичною особою не повинно перекладатись на AT КБ "ПриватБанк". Законодавством передбачена відповідальність членів органу юридичної особи та інших осіб, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, за збитки, завдані ними юридичній особі.

89. Крім того, слід зазначити, що оспорюваний Договір поруки укладений між юридичними особами: СТОВ "Агрос" та АТ КБ "ПриватБанк", а не між колишніми учасниками позивача та АТ КБ "ПриватБанк".

90. Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

91. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

92. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

93. Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 912/3845/20).

94. На підставі наведених норм права та встановлених фактичних обставин спірних правовідносин, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору поруки № 1589/DP1 від 06.07.2015 у зв`язку з його необґрунтованістю.

95. Щодо викладеної у відзиві на позовну заяву заяви відповідача про застосування позовної давності, слід зазначити таке.

96. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

97. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

98. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

99. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

100. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.02.2022 у справі № 916/594/21.

101. Отже, лише за умови доведеності порушеного права та відсутності поважних причин пропуску позовної давності, позовна давність може бути застосована до позовних вимог як підстава для відмови в позові.

102. З огляду на відмову у задоволенні позову СТОВ "Агрос" з підстав його необґрунтованості (оскільки судом встановлено відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача), правові підстави для застосування позовної давності до вимог позивача відсутні.

103. За таких обставин, місцевий господарський суд правомірно відмовив у позові СТОВ "Агрос" по суті у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

104. Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

105. У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

106. Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

107. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами, оскаржуване рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, і підстав для його скасування чи зміни апеляційний господарський суд не знаходить.

108. Доводи скаржника не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

109. У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

110. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги СТОВ "Агрос" відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

111. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

112. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

113. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі № 910/15125/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати

114. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі № 910/15125/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. з 04.07.2022 по 08.07.2022 (включно) у відпустці повний текст постанови складено та підписано у перший робочий день після виходу судді Владимиренко С.В. з відпустки - 11.07.2022.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді О.В. Попікова

С.В. Владимиренко