РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.07.2022Справа № 910/3878/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Степанець Є.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення 31 930,72 грн,

за участю представників:

позивача: Гаврилова Є.Ю.;

відповідача: Джумарата В.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (далі - Компанія) заборгованості в розмірі 31 930,72 грн, з яких: 30 983,80 грн - основна заборгованість, 234,29 грн - три проценти річних, 712,63 грн - інфляційні втрати, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті спожитої теплової енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

22 червня 2022 року через загальний відділ діловодства суду від Компанії надійшов відзив від 14 червня 2022 року № 283-юр, в якому остання заперечила проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що спірний договір не було підписано з її сторони, матеріали позовної заяви не містять доказів, що спірне нежитлове приміщення в будинку № 19А по вулиці Володимирській у місті Києві, площею 114,2 кв.м, передавалося в господарське відання відповідачу. Тому нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію, на думку відповідача, є необґрунтованими. Також Компанія зазначила, що надані позивачем документи є неналежними і недостовірними, а відтак підлягають виключенню з числа доказів.

23 червня 2022 року через загальний відділ діловодства суду від Компанії надійшла заява від 22 червня 2022 року № 301-юр, в якій остання заперечила проти доводів, викладених Підприємством у позові.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 червня 2022 року вирішено розгляд справи № 910/3878/22 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) представників сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 7 липня 2022 року.

1 липня 202 року через загальний відділ діловодства суду від Підприємства надійшла відповідь на відзив від 30 червня 2022 року № 30/7/1/7921, в якій останнє навело свої аргументи на спростування викладених відповідачем у відзиві посилань.

У судовому засіданні 7 липня 2022 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", позивача визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго". Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 Підприємству видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 1 травня 2018 року позивач здійснює постачання теплової енергії у місті Києві.

Згідно з пунктом 2.2.1 статуту позивача предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

17 серпня 2021 року позивач направив на адресу відповідача проект договору на постачання теплової енергії від 13 серпня 2021 року № листом від вказаної дати № 30/5/3/12451, який був отриманий Компанією 25 серпня 2021 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення № 533.

Додатком № 8 вказаного проекту договору встановлено, що об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення, площею 114,2 кв.м, розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 19-А.

У вересні 2021 року Підприємство здійснило добір (нарахування) за поставлену теплову енергію з грудня 2019 року по квітень 2020 року включно на загальну суму 30 983,80 грн, проте, як зазначив сам позивач, в доданому до позовної заяви розрахунку, Підприємство позбавлено можливості відобразити такі донарахування щомісячно.

Таким чином, на думку позивача, у зв`язку з несплатою відповідачем за надані послуги з теплопостачання в останнього виникла заборгованість у вказаному розмірі.

На підтвердження факту постачання теплової енергії в спірне нежитлове приміщення, а також її обсягу позивач надав суду копії таких документів: акт про прийняття теплового вузла обліку від 27 березня 2015 року № та актами про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи від 30 вересня 2019 року № 19/1-365, від 16 червня 2020 року № 20/207, корінці нарядів на включення: від 30 жовтня 2021 року № 75, 19 жовтня 2020 року № 17, від 29 жовтня 2019 року № 77, від 26 жовтня 2018 року № 77, та відключення: від 12 квітня 2021 року № 77, 6 квітня 2020 року № 79, 6 квітня 2019 року № 35 об`єкту теплоспоживання, відомості обліку спожитої теплової енергії, що підтверджують обсяги споживання теплової енергії, облікові картки (помісячно), а також акти приймання-передавання теплової енергії та довідки про нарахування за теплову енергію з грудня 2019 року по грудень 2021 року.

17 листопада 2021 року на адресу відповідача направлено вимогу № 30/5/4/17970, в якій Підприємство просило сплатити заборгованість у загальному розмірі 5 159 232,13 грн за надану теплову енергію, до якої було також включено спірний борг. Однак вказану заборгованість відповідач не сплатив.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до пунктів 5, 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Як передбачено частинами 1 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про теплопостачання" балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України "Про теплопостачання").

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абзац 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

Звертаючись до суду з вказаним позовом, Підприємство зазначило, що Компанія є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 19А, площею 114,2 кв.м, в якому надавалися послуги з теплопостачання.

Зі змісту копії рішення Київської міської ради "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" від 9 жовтня 2014 року № 270/270 вбачається, що Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Шевченківського району" перейменовано в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Комунальним підприємствам зобов`язно передати Підприємству житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 1 серпня 2014 року.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 9 лютого 2011 року № 80 за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» закріплено на праві господарського відання майно згідно додатку.

Зі змісту вказаного додатку вбачається, що до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації передано та закріплено за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» жилий будинок за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 19А, загальною площею 1 759,40 кв.м., нежитлова площа - 41,40 кв.м. Водночас, з вказаного додатку не вбачається, що за цією адресою відповідачу передавалося нежитлове приміщення, площею 114,2 кв.м.

На підтвердження факту перебування спірного нежитлового приміщення на балансі відповідача позивач послався на інформацію, розміщену на офіційній сторінці Департаменту комунальної власності міста Києва за посиланням: https://gukv.gov.ua/.

Однак, як вбачається з наданої позивачем інформації, на балансі відповідача не знаходяться нежитлові приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 19А. Проте нежитлові приміщення, площею 176,90 кв.м, про які вказував позивач знаходяться за іншою адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 19А Літера А.

Судом встановлено, що жодних інших документів, які б свідчили про те, що спірне нежитлове приміщення, площею 114,2 кв.м, за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 19А, знаходиться на балансі або в користуванні Компанії, Підприємство не надало. Такі документи відсутні й у матеріалах справи. Відтак доводи позивача про те, що відповідач є споживачем за фактично надані послуги з постачання теплової енергії у спірному приміщенні є необґрунтованими.

Крім того, судом встановлено, що в порушення приписів абзацу 2 частини 4 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Підприємство включило спірну заборгованість у розмірі 30 983,80 грн в рахунок-фактуру від 31 грудня 2021 року без деталізації інформації щодо складових такої плати.

Отже, вимога Підприємства про стягнення з Компанії 30 983,80 грн основного боргу є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення основного боргу, тому вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних також не підлягають задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин у задоволенні позову Підприємства слід відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-249, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 липня 2022 року.

СуддяЄ.В. Павленко