ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1139/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Приватного підприємства "Катрін Біо" (вул. Хмельницьке шосе, 23, офіс 333, Вінниця, Вінницька область, 21036, ) до Фермерського господарства "Осинське" (вул. Осинська, 3а, с. Зелене, Володимирецький район, Рівненська область, 34332, ) про стягнення 1 000 634 грн 00 коп.

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися представники:

- від позивача: Жуков Володимир Петрович (в режимі ВКЗ);

- від відповідача: Бурма Олексій Віталійович

ВСТАНОВИВ:

13.12.2021 року Приватне підприємство "Катрін Біо" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Фермерського господарства "Осинське" (далі - відповідач), у якому, посилаючись на ст. 99 Конституції України, глави 49, ст. ст. 6, 11, 16, 22, 192, 524, 525, 526, 530, 533, 549, 599, 610, 611, 627, 662- 664, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 175, 199, 217, 230, 231 Господарського кодексу України, стягнути з відповідача 1 000 634 грн 00 коп. (з яких - 81 000 грн 00 коп. - збитки, 732 600 грн 00 коп. штраф, 187 034 грн 00 коп. - пеня).

Ухвалою від 20.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено справу № 918/1139/21 розглядати за правилами загального позовного провадження, судове засідання у справі призначити на 25.01.2022 року, запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали подати до суду відзив на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України, запропоновано позивачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України, запропоновано відповідачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, запропоновано учасникам справи подати суду: оригінали документів, доданих до позовної заяви (для огляду в судовому засіданні).

24.01.2022 року від відповідача надійшов відзив, у якому просив суд поновити строк на подання відзиву.

Ухвалою від 25.01.2022 року розгляд справи відкладено на 10.02.2022 року, поновлено відповідачу строк для подання відзиву.

Ухвалою від 10.02.2022 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів - до 20.03.2022 року включно, розгляд справи відкладено на 24.03.2022 року.

11.02.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 24.02.2022 року відкладено розгляд справи на 10.03.2022 року.

Разом з цим 10.03.2022 року судове засідання не відбулося.

Ухвалою від 28.04.2022 року підготовче засідання у справі призначено на 19.05.2022 року.

Ухвалою від 19.05.2022 року закрито підготовче провадження у справі № 918/1139/21, призначено справу до судового розгляду по суті на 02.06.2022 року, усне клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, постановлено провести судове засідання 02.06.2022 року з розгляду справи № 918/1139/21 по суті у Господарському суді Рівненської області із представником Приватного підприємства "Катрін Біо" Жуковим Володимиром Петровичем в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

26.05.2022 року на поштову адресу суду надійшла заява представника відповідача адвоката - Бурми Олексія Віталійовича про проведення судового засідання 02.06.2022 року в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 30.05.2022 року заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні 02.06.2022 року в режимі відеоконференції - задоволено, постановлено судове засідання 02.06.2022 року провести в режимі відеоконференції з використанням представником відповідача Бурмою Олексієм Віталійовичем власних технічних засобів за допомогою сервісу для проведення відеоконференцій "Easycon".

02.06.2022 року з технічних причин господарському суду не вдалося провести судове засідання з розгляду справи по суті в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 02.06.2022 року розгляд справи по суті відкладено на 06.07.2022 року, постановлено провести судове засідання 06.07.2022 року з розгляду справи № 918/1139/21 по суті у Господарському суді Рівненської області із представниками Приватного підприємства "Катрін Біо" Жуковим Володимиром Петровичем ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Фермерського господарства "Осинське" Бурмою Олексієм Віталійовичем () в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

06.07.2022 року учасники справи забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання з розгляду справи по суті в режимі відеоконференції.

Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог із підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 ГПК України при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, судом встановлено наступне.

07.04.2020 року між Приватним підприємством "Катрін Біо" (далі - покупець) та Фермерським господарством "Осинське" (далі - продавець) укладено Договір № 070420 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору продавець зобов`язується поставити та передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити зерно гірчиці чорної органічне (далі - товар) на умовах, передбачених даним Договором.

Сторони узгодили між собою умови щодо кількості та якості товару, ціни та загальної вартості, строків та умов поставки, порядку розрахунків, претензій та рекламацій, відповідальності сторін, форс-мажору, арбітражу, інші умови.

Так, згідно з п. 2.1. Договору кількість (вага) Товару складає 110,00 тон +/-10% (в залежності від врожайності).

Поставка Товару здійснюється партіями, кількість (вага) яких узгоджується Сторонами додатково. Кількість (вага) Товару визначається під час навантаження автотранспорту. (п.п. 2.1., 2.2. Договору).

У відповідності до п. 3.1. Договору ціна Товару з ПДВ складає 1000,00 Євро за одну метричну тону, оплачується в гривні, по курсу Національного Банку України (далі - «НБУ») на день відвантаження, за умови відповідності якості товару показникам зазначеним в п.п. 2.4. цього Договору.

Загальна вартість Товару визначається виходячи з ціни Товару, зазначеної в Розділі 3 «Ціна та загальна вартість» та кількості (ваги) Товару, зазначеної в п.п. 2.1 та 2.3 цього Договору. (п. 3.3. Договору).

Сторони узгодили між собою та зафіксували у п. 4.1. Договору, що продавець здійснює поставку Товару в повному обсязі в строк до 30.10.2020 року.

Продавець зобов`язаний надати Покупцю належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку на відвантажену партію Товару, а також документи які підтверджують органічне походження на повну партію Товару, кількість (вага) якого зазначена у п.2.1 Договору, в незалежності від терміну його фактичного відвантаження на автотранспорт Покупця. (п. 4.3. Договору).

Як вбачається із п. 4.4. Договору до моменту переходу права власності на Товар, який визначений у п.5.2 Договору, Товар знаходиться на зберіганні на складських приміщеннях Продавця та повинен бути відвантажений на автотранспорт Покупця за його першою вимогою у загальній кількості (вазі), що передбачена п.2.1 Договору та у відповідності з оплаченою кількістю Товару.

У відповідності до п. 5.1. Договору покупець надає для посіву Продавцю насіння гірчиці чорної органічної у кількості 1 800 кілограмів загальною вартістю 2 750 Євро. Вартість насіння враховується першочергово як сплата за Товар або повертається Покупцю у такій самій кількості та якості. Решту суми Покупець зобов`язується оплатити за фактично завантажений Товар у транспортний засіб Покупця до моменту його відправлення з місця завантаження у сумі 50 % від вартості завантаженого Товару. 50% оплачується після отримання Покупцем позитивного висновку лабораторного дослідження щодо органічного походження відвантаженого Товару.

Згідно з п. 5.2. Договору право власності на Товар переходить до Покупця з моменту навантаження на автомобіль Покупця у відповідності з оплаченою кількістю Товару.

Покупець здійснює оплату за фактично відвантажений Товар шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Продавця у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку Продавця, згідно з оригіналом чи копією (факсової чи електронної) рахунку-фактури, виставленого на суму вартості Товару, що поставляється, із зазначенням кількості Товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ, всього до сплати. (п. 5.3. Договору).

Сторони узгодили між собою та зафіксували у п. 7.4. Договору, що у разі відмови Продавця поставити Товар в кількості, на умовах та в строки визначені цим Договором після його підписання, Продавець сплачує Покупцю штраф в розмірі 20% вартості недопоставленого Товару на протязі десяти робочих днів від дати, коли Товар мав бути поставлений за Договором.

Окрім того, згідно з п. 7.5. Договору у випадку затримки повернення коштів згідно п.п 7.3 або затримки поставки Товару з вини Продавця в терміни, що перевищують зазначені в п.п.4.1., Продавець зобов`язаний сплатити Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленого Товару за кожний день прострочення.

Згідно з п. 10.4. Договору такий діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що випливають з даного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що Договір є укладеним, підписаний уповноваженими сторонами та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Позивач вказує, що здійснив поставку насіння гірчиці чорної органічної на суму 81 000 грн 00 коп. для вирощування продукції на підставі п. 5.1. Договору, а відповідач прийняв даний товар (зерно гірчиці органічне) загальною кількістю 1 800 кг на загальну вартість 81 000 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000020 від 23.04.2020 року.

У зв`язку із тим, що відповідач не виконав своє зобов`язання щодо поставки та передання у власність позивачу зерна гірчиці у кількості (вазі) 110,00 тон у термін до 30.10.2020 року по ціні Товару з ПДВ 1000,00 Євро за одну метричну тону, що оплачується в гривні, по курсу НБУ на день відвантаження, - відтак позивач просить суд стягнути з Фермерського господарства "Осинське" штраф у розмірі 20 % та пеню від вартості непоставленого товару (на підставі п. п. 7.5. та 7.7. Договору), а також збитки у розмірі 81 000 грн коп., що становить вартість поставленого відповідачу насіння зерна гірчиці в кількості 1 800 кг. згідно з видатковою накладною № РН-0000020 від 23.04.2020 року.

Судом встановлено, що 27.10.2020 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою на відвантаження товару № КБ/27/10/2020-1 від 27.10.2020 року, у якій просив підготувати для відвантаження товар, що відповідає кількісним та якісним показникам відповідно до п. п. 2.1. та 2.4. розділу 2 Договору, повідомити Приватне підприємство "Катрін Біо" кількість (вагу) товару, що буде відвантажено, повідомити дату відвантаження товару для замовлення автотранспорту. У даному листі позивач звернув увагу відповідача на п. 4.1. розділу 4 Договору, у якому сторони обумовили між собою, що строк поставки товару - до 30.10.2020 року.

Відповідач отримав вказаний лист-вимогу 11.11.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером 312.

Однак, ані у строк до 30.10.2020 року, ані після отримання означеної претензії 11.11.2020 року, відповідач своє зобов`язання за Договором не виконав, обумовлену кількість товару не поставив, що стало підставою для звернення Приватного підприємства "Катрін Біо" до господарського суду із даним позовом.

У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому відповідач не заперечує про те, що сторони уклали між собою Договір №070420 від 07.04.2020 року, який є складеним та поєднує в собі елементи договорів контрактації сільськогосподарської продукції, купівлі - продажу та поставки, де пунктами 4.1. (Продавець здійснює поставку Товару в повному обсязі в строк до 30.10.2020 року) та 5.1. (Покупець передає для посіву Продавцю насіння гірчиці чорної органічної у кількості 1800 кілограмів загальною вартістю 2750 Євро) визначені зустрічні зобов`язання Сторін.

Однак, відповідач зауважує, що покупцем (Приватним підприємством «Катрін Біо») до цього часу не виконане його першочергове зобов`язання про передачу для посіву Продавцю (Фермерському господарству «Осинське») насіння гірчиці.

Внаслідок не виконання вказаного зобов`язання відповідач був позбавлений можливості посіяти зазначене у пункті 5.1. насіння гірчиці чорної органічної, що, у свою чергу, призвело до неможливості виконання зобов`язання щодо вирощування та, в подальшому, поставки зерна гірчиці чорної органічної позивачу.

Відповідач наголошує, що з умов Договору випливає, що з метою виконання ФГ «Осинське» майбутньої поставки зерна гірчиці чорної органічної, попередньо її необхідно виростити саме з посівного матеріалу (насіння гірчиці чорної органічної), що мав бути наданий Покупцем (ПП «Катрін Біо»).

Відтак, на переконання відповідача, у зв`язку із невиконанням взятих на себе зустрічних зобов`язань Покупцем (ПП «Катрін Біо»), які є першочерговими у Договорі, виконання зазначеного договору фактично не розпочалося, а тому наслідки, про які зазначає Позивач у свої позовній заяві не настали та не могли настати, про що Позивачу було достеменно відомо упродовж всього часу, що пройшов після підписання даного Договору.

Крім того, відповідач звертає увагу, що суми коштів штрафу та пені розраховані позивачем виходячи з вартості поставленого насіння. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому збитків у розмірі 81 000 грн 00 коп.

Щодо видаткової накладної № РН-0000020 від 23.04.2020 року про поставку товару - зерна гірчиці органічної, - то відповідач стверджує, що дана накладна будь-якого відношення до правовідносин за Договором №070420 від 07.04.2020 року не має, а подання даного позову спрямоване на безпідставне заволодіння грошовими коштами ФГ «Осинське».

У відповіді на відзив позивач зазначає, що насіння гірчиці чорної та зерно гірчиці чорної відповідно до загальновідомих біологічних морфологічних показників є фактично одним і тим же, оскільки посів гірчиці чорної можливий тільки через зерно. Позивач посилається на принцип вірогідності доказів та стверджує, що видаткова накладна № РН-0000020 від 23.04.2020 року підтверджує поставку насіння гірчиці саме на виконання умов Договору, а відповідач не надав жодних інших доказів, які могли б спростувати даний факт. Додатково позивач звертає увагу, що умисне невиконання відповідачем свого зобов`язання по поставці товару є законними підставами для застосування до нього господарських санкцій у вигляді штрафу та пені та стягнення збитків.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою поєднує у собі договори поставки та контрактації сільськогосподарської продукції.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 713 ЦК України за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов`язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов`язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору. До договору контрактації застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договорів контрактації сільськогосподарської продукції.

Такі особливості договору певною мірою відображені у ст. ст. 272-274 ГК України. Так, визначення договору контрактації сільськогосподарської продукції, наведено у ч. 2 ст. 272 ГК України, за змістом якої за договором контрактації виробник сільськогосподарської продукції (далі виробник) зобов`язується передати заготівельному (закупівельному) або переробному підприємству чи організації (далі контрактанту) вироблену ним продукцію у строки, кількості, асортименті, що передбачені договором, а контрактант зобов`язується сприяти виробникові у виробництві зазначеної продукції, прийняти і оплатити її.

У першому визначенні за нормами ЦК передбачено, що сільськогосподарська продукція передається виробником у власність контрактантові або визначеному ним іншому одержувачеві, а в другому за нормами ГК, акцентується увага на обов`язку контрактанта сприяти виробникові у виробництві зазначеної продукції, що є однією з ознак договору контрактації.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 272 ГК України у договорах контрактації повинні передбачатися: види продукції (асортимент), гранично допустимий вміст у продукції шкідливих речовин; кількість продукції, яку контрактант приймає безпосередньо у виробника; ціна за одиницю, загальна сума договору, порядок і умови доставки, строки здавання-приймання продукції; обов`язки контрактанта щодо подання допомоги в організації виробництва сільськогосподарської продукції та її транспортування на приймальні пункти і підприємства; взаємна майнова відповідальність сторін у разі невиконання ними умов договору; інші умови, передбачені Типовим договором контрактації сільськогосподарської продукції, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, предметом зазначеного договору виступає сільськогосподарська продукція, яка за замовленням контрактанта (заготівельника) буде вирощена виробником продукції (продавцем) і поставлена контрактанту, який зобов`язується прийняти і оплатити товар.

Характерною ознакою контрактації сільськогосподарської продукції є те, що виробник бере на себе зобов`язання виростити (виробити) продукцію, а не передає земельну ділянку контрактанту для вирощування продукції. Зобов`язанню виробника виростити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність контрактанту відповідає зобов`язання прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що сторони обумовили між собою, що зобов`язанню відповідача (продавця) виростити визначену договором сільськогосподарську продукцію (зерно гірчиці) і передати її у власність позивачу (покупцю) відповідає зобов`язання позивача у відповідності до п. 5.1. Договору надати для посіву продавцю насіння гірчиці чорної органічної у кількості 1 800 кілограмів загальною вартістю 2 750 Євро. Вартість насіння враховується першочергово як сплата за Товар або повертається Покупцю у такій самій кількості та якості, а в подальшому - прийняти вирощену продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов Договору - 1 000 євро за 1 метричну тонну, що оплачується у гривні по курсу НБУ на день відвантаження.

Судом встановлено, що позивач виконав своє зобов`язання згідно з п. 5.1. Договору по поставці насіння гірчиці чорної органічної для вирощування продукції, а відповідач прийняв даний товар загальною кількістю 1 800 кг на суму 81 000 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000020 від 23.04.2020 року.

Як вбачається із відзиву, відповідач стверджує, що видаткова накладна № РН-0000020 від 23.04.2020 року не має відношення до Договору № 070420 від 07.04.2020 року.

Суд відхиляє даний аргумент відповідача, оскільки як вбачається із видаткової накладної № РН-0000020 від 23.04.2020 року, дана накладна підписана представниками Приватного підприємства "Катрін Біо" та Фермерського господарства "Осинське", а також скріплена печаткою від Фермерського господарства "Осинське". Із видаткової накладної вбачається, що позивачем для відповідача здійснено поставку зерна гірчиці органічне у кількості 1 800 кг на суму 81 000 грн 00 коп. з ПДВ.

Як встановлено судом, доказів того, між Приватним підприємством "Катрін Біо" та Фермерським господарством "Осинське" було укладено будь-який інший Договір, аніж Договір № 070420 від 07.04.2020 року, відповідачем не надано. В тому числі не надано доказів того, що поставка зерна гірчиці органічне згідно з видатковою накладною № РН-0000020 від 23.04.2020 року була здійснена позивачем на підставі іншого договору, аніж Договір № 070420 від 07.04.2020 року.

Верховний Суд 23.10.2019 року прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Отже, позивач стверджує про існування певної обставини (поставки зерна гірчиці на виконання п. 5.1. Договору № 070420 від 07.04.2020 року) та подає відповідні докази (Договір № 070420 від 07.04.2020 року, видаткову накладну № РН-0000020 від 23.04.2020 року), а відповідач міг спростувати цю обставину, подавши власні докази.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 916/17/20).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідність врахування впровадженого "стандарту доказування "вірогідності доказів" у господарському процесі. Зокрема, про це йдеться у постановах Верховного Суду від 21.08.2020 року у справі №904/2357/20, від 25.06.2020 року у справі №924/233/18, від 24.09.2020 року у справі №922/2665/17, від 01.10.2020 року у справі №910/16586/18. Наведені висновки Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права мають загальний характер.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

При цьому, слід враховувати висновки Верховного Суду, зокрема, викладені в перелічених постановах, щодо необхідності співставлення судом наданих позивачем і відповідачем доказів з огляду на їх вірогідність для правильного застосування положень ст. 79 ГПК України.

Оскільки відповідач у справі не надав суду жодного доказу на спростування позиції позивача, а наявність в матеріалах справи Договору № 070420 від 07.04.2020 року та видаткової накладної № РН-0000020 від 23.04.2020 року, з яких вбачається, що позивачем для відповідача здійснено поставку зерна гірчиці органічне у кількості 1 800 кг на суму 81 000 грн 00 коп. з ПДВ, свідчить про більшу вірогідність того, що між сторонами існували правовідносини з поставки зерна гірчиці органічне на підставі п. 5.1. Договору, аніж те, що позивачем поставлено зерно гірчиці органічне у кількості 1 800 кг на суму 81 000 грн 00 коп. з ПДВ на підставі іншого Договору, аніж № 070420 від 07.04.2020 року.

Відтак суд дійшов висновку, що отримання відповідачем продукції у кількості 1 800 кг на суму 81 000 грн 00 коп. з ПДВ за видатковою накладною № РН-0000020 від 23.04.2020 року, без заперечень, підтверджує факт здійснення сторонами господарської операції поставки та прийняття продукції саме на виконання договірних зобов`язань за Договором № 070420 від 07.04.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 070420 від 07.04.2020 року, на прострочення виконання зобов`язання з вирощування й передачі позивачеві в обумовлені строки (до 30.10.2020 року) та кількості зерна гірчиці чорної органічне, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача штраф та пеню.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 року зазначає, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та зафіксували у п. 7.5. Договору, що у випадку затримки повернення коштів згідно п.п 7.3 або затримки поставки Товару з вини Продавця в терміни, що перевищують зазначені в п.п.4.1 (тобто до 30.10.2020 року), Продавець зобов`язаний сплатити Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленого Товару за кожний день прострочення.

Оскільки сторони, укладаючи Договір, погодили відповідальність за несвоєчасне виконання замовником зобов`язань по оплаті проведених виконавцем робіт у вигляді пені, то вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню, адже судом встановлено, що відповідачем взагалі не поставлено обумовлений у Договорі товар.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунки пені, долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу (з 30.11.2020 року по 08.05.2021 року) та встановлено, що останні є не арифметично вірними.

При цьому строк виконання відповідачем зобов`язання настав, відповідач зобов`язаний був поставити товар до 30.10.2020 року, відповідно нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано - тобто нарахування пені припиняється 30.04.2021 року.

Суд підкреслює, що нарахування пені у відповідності до п. 7.5. Договору можливе за період з 31.10.2020 року по 30.04.2021 року.

Позивачем неправомірно нараховано для відповідача пеню за період по 08.05.2021 року.

За розрахунками суду обґрунтований розмір стягнення з відповідача пені за період з 30.11.2020 року (дату початку відліку строку обрано позивачем) по 30.04.2021 року становить191 666 грн 13 коп.

Однак зважаючи на те, що позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 187 033 грн 54 коп. - суд задовольняє дані позовні вимоги у розмірі, що заявлені позивачем.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, сторони узгодили між собою та зафіксували у п. 7.4. Договору, що у разі відмови Продавця поставити Товар в кількості, на умовах та в строки визначені цим Договором після його підписання, Продавець сплачує Покупцю штраф в розмірі 20% вартості недопоставленого Товару на протязі десяти робочих днів від дати, коли Товар мав бути поставлений за Договором.

Датою поставки товару згідно з п. 4.1. Договору є - до 30.10.2020 року.

У відповідності до п. 3.1. Договору ціна Товару з ПДВ складає 1000,00 Євро за одну метричну тону, оплачується в гривні, по курсу НБУ на день відвантаження.

Згідно з п. 3.2. Договору Сторони погодили, що визначення ціни одиниці Товару та загальної вартості Товару, придбаного на умовах цього Договору та додатків до нього, проводяться Сторонами в національній валюті України (гривнях), виходячи з офіційного курсу гривні до Євро згідно НБУ, встановленому Національним Банком України (далі - НБУ) в день відвантаження Товару відповідно до Договору. Для визначення курсу НБУ Сторони використовують дані, розміщені на сайті https://bank.gov.ua/ua/control/uk/curmetal/detail/currency?period=daily, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в Додатках до цього Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Із офіційного веб-сайту НБУ в мережі Інтернет вбачається, що офіційний курс гривні щодо іноземної валюти Євро станом на 30.10.2020 року становить 33,2984.

Відтак вартість непоставленої продукції (110 тонн зерна гірчиці чорної органічної вартістю 1 000 євро за тонну), станом на 30.10.2020 року становить 3 662 824 грн 00 коп.

Відповідно штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленої продукції (110 тонн вартістю 1 000 євро за тонну) становить 732 564 грн 80 коп.

Суд зауважує, що позивач безпідставно округлив курс євро із 33,2984 до 33.3, внаслідок чого нарахував для відповідача штраф у розмірі, більшому, аніж належить - 732 600 грн 00 коп.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення штрафу частково. Суд задовольняє дані позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 732 564 грн 80 коп., відповідно у задоволенні позовних вимог про стягнення 35 грн 20 коп. штрафу суд відмовляє.

Крім того, як вбачається із позовної заяви, позивач посилається на те, що внаслідок прострочення відповідачем виконання зобов`язання за договором останнє втратило інтерес для позивача і тому він прийняв рішення відмовитися від прийняття виконання відповідачем зобов`язання з постачання товару у 110,00 тон та вимагає стягнути з відповідача збитки у розмірі 81 000 грн 00 коп., що становлять суму поставленого насіння гірчиці згідно з видаткової накладної № РН-0000020 від 23.04.2020 року, що перераховані на умовах попередньої оплати за товар згідно з п. 5.1. Договору.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання;

- наявність збитків;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов`язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

При цьому відповідальність за завдані збитки може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність збитків; протиправну поведінку заподіювача збитків; причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача; вину. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяні збитки.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала, і самими збитками. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності збитків. При цьому, доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. А відтак, доводячи склад цивільного правопорушення у діях відповідача, позивач має довести, що поведінка відповідача була неправомірною та протиправною. Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права.

Із аналізу вищенаведених норм вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння збитків іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданими збитками є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що збитки стали об`єктивним наслідком поведінки їх завдавача.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та збитками.

Господарський суд встановив факт протиправної поведінки відповідача, який допустив порушення зобов`язання за Договором, не поставив обумовлену продукцію (зерно гірчиці чорної органічне). Вартість непоставленої продукції (110 тонн зерна гірчиці чорної органічної вартістю 1 000 євро за тонну), станом на 30.10.2020 року становить 3 662 824 грн 00 коп.

При цьому, позивач виконав своє зобов`язання згідно з п. 5.1. Договору по поставці насіння гірчиці чорної органічної для вирощування продукції, а відповідач прийняв даний товар загальною кількістю 1 800 кг на суму 81 000 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000020 від 23.04.2020 року.

Судом встановлено причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками, вину відповідача та встановлено, що збитки позивача у розмірі 81 000 грн 00 коп. стали наслідком саме невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо поставки до 30.10.2020 року вирощеної на підставі переданого позивачем 23.04.2020 року насіння гірчиці, а не якихось інших обставин.

Крім того, господарський суд встановив факт протиправної поведінки відповідача, який допустив одностороннє невиконання зобов`язання за Договором, отримав насіння гірчиці загальною кількістю 1 800 кг на суму 81 000 грн 00 коп. згідно з видатковою накладною № РН-0000020 від 23.04.2020 року, а врожай із вирощеного насіння не передав позивачу.

Суд дійшов висновку, що доказів, наданих позивачем, достатньо для того, щоб із даних належних, допустимих і достовірних доказів встановити вину відповідача у справі при заподіянні збитків позивачеві.

Зважаючи на все викладене у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами на підтвердження наявності таких елементів правопорушення з боку відповідача як збитки, протиправна поведінка відповідача, причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою відповідача, вина, - що має наслідком застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків та є підставою для задоволення даних позовних вимог.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 598 грн 80 коп. (з яких - 81 000 грн 00 коп. - збитки, 732 564 грн 80 коп. - штраф, 187 034 грн 00 коп. - пеня). У задоволенні позовних вимог про стягнення 35 грн 20 коп. штрафу суд відмовляє.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі при поданні позовної заяви є стягнення з відповідача 1 000 634 грн 00 коп.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 1 000 634 грн 00 коп. позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 15009.51 грн.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі, більшому, аніж необхідно на 01 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 374 від 03.12.2021 року на суму 15 009 грн 52 коп.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак суд роз`яснює позивачеві про можливість повернення судового збору у розмірі 00 грн 01 коп. за його письмовим клопотанням.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1 000 598 грн 80 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 15 008.98 грн, який покладається на відповідача.

Інша частина судового збору у розмірі 00 грн 54 коп. залишається за позивачем.

Окрім того, як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача 20 000 грн 00 коп. витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із позовної заяви, Приватне підприємство "Катрін Біо" надало попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, складається із понесених судових витрат у розмірі 15 009 грн 50 коп. та витрати за надання правничої допомоги адвоката у розмірі 20 000 грн 00 коп.

Відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, та надання цією стороною необхідних доказів або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому перевірка поданих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом лише у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.01.2019 у справі № 927/26/18, від 09.07.2019 року у справі №922/4366/16).

Господарський суд, розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, прийшов до висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.

Частинами 2-6 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою та необхідною.

Крім того, слід вказати, відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Разом з тим, у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано копії: договору про надання правової допомоги від 30.11.2021 року, укладеного між Приватним підприємством "Катрін Біо" та адвокатом Жуковим Володимиром Петровичем.

Згідно із предметом договору про надання правової допомоги адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та с троки, обумовлені сторонами.

Згідно з умовами п. 3.1. Договору за правничу допомогу, передбачену п. 1.2. параграфу 1 Договору клієнт сплачує адвокату винагороду - гонорар в розмірі 20 000 грн 00 коп.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Суд зауважує, що при погодженому між адвокатом та клієнтом фіксованому розмірі гонорару останній обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги, що виключає необхідність відображення інформації про понесені адвокатом витрати часу по кожному з видів робіт (наданих послуг) в детальному описі робіт (наданих послуг) чи іншому документі, що містить такий детальний опис. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту.

Відтак оскільки як вбачається із Договору між позивачем та його адвокатом узгоджено фіксований розмір гонорару, що становить 20 000 грн 00 коп., а відтак означене вказує на те, що дана сума не потребує надання детального опису робіт.

Матеріалами справи стверджено, що для Приватного підприємства "Катрін Біо" були надані правові послуги адвокатом Жуковим Володимиром Петровичем, також представник позивача був присутній у судових засіданнях від 10.02.2022, 24.02.2022, 19.05.2022, 06.07.2022.

Крім того, як встановлено судом, на підтвердження повноважень на представництво інтересів Приватного підприємства "Катрін Біо" в матеріалах справи міститься ордер адвоката Жукова Володимира Петровича серія № ВЕ № 160797 від 07.12.2021 року, який виданий для представленні інтересів клієнта у Господарському суді Рівненської області, та копія свідоцтва адвоката Жукова Володимира Петровича серія ВН № 000251 від 18.04.2018 року.

З матеріалів справи судом встановлено, усі подані документи від Приватного підприємства "Катрін Біо": позовна заява вх. № 3890/21 від 13.12.2021 року, заява вх. № 95/22 від 13.01.2022 року, заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції вх. № 440/22 від 07.02.2022 року, відповідь на відзив вх. № 1329/22 від 11.02.2022 року, клопотання вх. № 1782/22 від 27.02.2022 року підписані представником позивача адвокатом Жуковим Володимиром Петровичем.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

У відзиві відповідач заперечив проти заявленої позивачем суми витрат у розмірі 20 000 грн 00 коп., посилаючи на те, що на переконання Фермерського господарства "Осинське" позивачем не надано жодного обгрунування саме такого розміру витрат в контексті ч. 4 ст. 126 ГПК України. Відповідач вважає, що дана справа не є вкрай складною та такою, що потребує великого обсягу роботи адвоката та його часу. Окрім того, відповідач вважає, що сума позовних вимог є надуманою та не може слугувати орієнтиром для розрахунку вартості професійних послуг адвоката.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Ла-вентс проти Латвії» від 28.11.2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція щодо розумності та співмірності розміру витрат на правову допомогу також відображена у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08. 2019 у справі № 915/237/18.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того чи була їх сума обґрунтованою.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача стосовно неспівмірності витрат на професійну (правничу допомогу) із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом позивача на виконання робіт.

Суд зауважує, що процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі № 823/2638/18 та від 09.07.2019 року у справі № 923/726/18).

У даному випадку суд приймає до уваги, ті обставини, що справа № 918/1139/21 розглядалася за правилами загального позовного провадження, стосувалася стягнення збитків, пені та штрафу за Договором.

Адвокат та Клієнт, керуючись принципом вільного волевиявлення щодо укладення договору про надання правової допомоги, погодили між собою розмір та вартість такої допомоги у розмірі 20 000 грн 00 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не збільшив суму витрат, яку вказував як орієнтовну (20 000 грн 00 коп.) та заявив до стягнення з відповідача судові витрати на професійну (правничу) допомогу адвоката у розмірі 20 000 грн 00 коп.

Суд враховує, що клієнт має право погодитись або не погодитися із запропонованими тарифами (вартістю послуг) зважаючи на свої фінансові можливості. У разі ж погодження та підписання відповідного договору - клієнт оплачує вартість послуг адвоката за результатами їх надання та підтвердження.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19 зазначив, що за висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК).

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що заявлена вимога у розмірі 20 000 грн 00 коп. відповідає критеріям розумності, а заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою.

Відповідачем не доведено суду, що витрати у розмірі 20 000 грн 00 коп. є неспівмірними із наданою адвокатом для позивача правовою допомогою.

Сума понесених витрат позивачем на професійну (правничу) допомогу адвоката у розмірі 20 000 грн 00 коп. підтверджена належними та допустимими доказами.

Зважаючи на викладене у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимоги позивача про стягнення із відповідача на користь позивача витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі № 918/1139/21 та стягнення із відповідача на користь позивача 19 999 грн 30 коп. витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги - пропорційно задоволеним позовним вимогам.

У решті витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 00 грн 70 коп. суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Осинське" (вул. Осинська, 3а, с. Зелене, Володимирецький район, Рівненська область, 34332, ) на користь Приватного підприємства "Катрін Біо" (вул. Хмельницьке шосе, 23, офіс 333, Вінниця, Вінницька область, 21036, ) 1 000 598 (один мільйон п`ятсот дев`яносто вісім тисяч) грн 80 коп. (з яких - 81 000 (вісімдесят одна тисяча) грн 00 коп. - збитки, 732 564 (сімсот тридцять дві тисячі п`ятсот шістдесят чотири) грн 80 коп. - штраф, 187 034 (сто вісімдесят сім тисяч тридцять чотири) грн 00 коп. - пеня).

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 35 грн 20 коп. штрафу - відмовити.

4. Стягнути з Фермерського господарства "Осинське" (вул. Осинська, 3а, с. Зелене, Володимирецький район, Рівненська область, 34332, ) на користь Приватного підприємства "Катрін Біо" (вул. Хмельницьке шосе, 23, офіс 333, Вінниця, Вінницька область, 21036, ) 15 008 (п`ятнадцять тисяч вісім) грн 98 коп. судового збору.

5. Стягнути з Фермерського господарства "Осинське" (вул. Осинська, 3а, с. Зелене, Володимирецький район, Рівненська область, 34332, ) на користь Приватного підприємства "Катрін Біо" (вул. Хмельницьке шосе, 23, офіс 333, Вінниця, Вінницька область, 21036, ) 19 999 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 30 коп. витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

6. У решті витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги - 00 грн 70 коп. - відмовити.

7. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 12.07.2022 року.

Суддя Романюк Ю.Г.