ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2022 р. Справа №914/2049/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Львівській завод фрезерних верстатів» б/н від 27.05.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/1173/21 від 31.05.2022)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.05.2022 (суддя Мазовіта А.Б., повний текст складено 23.05.2022)

у справі №914/2049/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромкомплект», м. Львів;

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВА ЛІНІЯ», м. Львів;

до відповідача-2: Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів», м. Львів;

до відповідача-3: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів;

про:визнання незаконним та скасування Переліку майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Львівський завод фрезерних верстатів»; припинення права власності; скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.05.2022 у справі №914/2049/20 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромкомплект» про зупинення провадження у справі задоволено, зупинено провадження у справі №914/2049/20 до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №914/2350/18 (914/608/20), що перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.05.2022 у справі №914/2049/20 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 відкрито апеляційне провадження за скаргою ТзОВ «Львівській завод фрезерних верстатів» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.05.2022 у справі №914/2049/20, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву протягом 15 днів з дня отримання ухвали, призначено справу №914/2049/20 до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Станом на 06.07.2022 учасники апеляційного провадження правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.273 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромкомплект» звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВА ЛІНІЯ», Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів» та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів про визнання незаконним та скасування Переліку майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Львівський завод фрезерних верстатів», припинення права власності, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.08.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні 05.05.2022 представник позивача заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі (протокол судового засідання від 05.05.2022- а.с. 246-247, том 7).

12.05.2022 відповідач-2 ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» подав суду заперечення проти заявленого позивачем клопотання про зупинення провадження у справі.

Постановляючи оскаржену ухвалу, місцевий господарський суд з метою дотримання єдності судової практики, дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позивачем клопотання та необхідність зупинення провадження у справі на підставі приписів п.7 ч.1 ст.228 ГПК України до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (справа №914/2350/18 (914/608/20)) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Вимоги апеляційної скарги відповідача-2 обґрунтовані тим, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Так, скаржник зазначає, що з урахуванням норми п.7 ч.1 ст.228 ГПК України для зупинення провадження у справі у випадку перегляду судового рішення є необхідним не просто тотожність позовних вимог і можливість застосування до них однієї норми права закон вимагає, щоб правовідносини у обох справах були подібними.

З покликанням на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №910/3040/16, апелянт зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Також апелянт покликається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц, від 19.06.2018 у справі №922/2383/16, від 12.12.2018 у справі №2-3007/11, від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц, відповідно до яких під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти рішення у тих справах, де однаковими є предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини, а також матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі №914/2350/18, на яку покликається позивач, було заявлено наступні позовні вимоги: визнати протиправним рішення АТ «Мегабанк», викладене в протоколі правління №58 про прийняття у власність об`єктів нерухомості та об`єктів рухомого майна, визнати протиправним та скасувати рішення про реєстрацію на об`єкти нерухомого майна. Натомість, у цій справі, №914/2049/20, позовні вимоги полягають у наступному: визнати незаконним та скасувати Перелік майна, переданого до статутного фонду ВАТ «ЛЗФВ», скасувати рішення про державну реєстрацію права власності щодо об`єктів нерухомого майна, припинити право власності ТзОВ «Промислова Лінія» щодо нерухомого майна.

На переконання апелянта, порівняльний аналіз предмету позову та фактичних обставин, на які покликаються сторони у вказаних справах засвідчує, що вони різняться як предметом позову, так і фактичними обставинами, а відтак і матеріально-правовим регулюванням.

Зокрема, у справі №914/2350/18 позивачем взагалі не заявлено позовної вимоги про припинення права власності відповідача, а фактичною обставиною, на підставі якої суди дійшли висновку про необхідність задоволення вимоги про скасування рішення про реєстрацію права власності слугувало те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно відбулось в період дії мораторію у справі про банкрутство. Натомість у цій справі відсутні фактичні обставини щодо передачі спірної будівлі в іпотеку, відсутня процедура банкрутства та звернення стягнення на іпотечне майно під час дії мораторію. Обставини спірної справи не передбачають можливості застосування до спірних правовідносин норм, які регулюють правовідносини у справі №914/2350/18, в тому числі ст.ст.39, 41 КУзПБ, проте, передбачають застосування до спірних правовідносин Закон України «Про власність», Закон України «Про господарські товариства», Положення про корпоратизацію, ЦК УРСР 1961 року, ЗК України, ст.391 ЦК України.

Апелянт погоджується з тим, що у кожній з цих двох справ суд може застосувати (чи не застосувати) відповідним чином норму ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», однак, сама по собі можливість застосування у цих справах вказаної норми не може свідчити про подібність правовідносин у цих справах. Застосування ст.26 вказаного Закону якщо відбудеться, то буде здійснене з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Стаття 228 ГПК України не передбачає права суду зупинити провадження у випадку, якщо Верховний Суд у іншій справі може застосувати ту саму статтю закону по іншому, натомість передбачає таку можливість при перегляді Верховним Судом справи у подібних правовідносинах. Оскільки правовідносини у справі №914/2350/18 та справі №914/2049/20 є суттєво різними за предметом позову, фактичними обставинами, змістом правовідносин, а відтак і матеріально-правовим регулюванням, апелянт вважає, що в суду не має правових підстав для зупинення провадження у спірній справі.

Додатково скаржник вказує, що зважаючи на тривалий строк розгляду справи та правової невизначеності щодо прав на нерухоме майно відповідача, останній вважає, що зупинення провадження у справі буде прямим порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та права відповідача на справедливий суд в частині права на розгляд справи в розумний строк.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що право суду зупинити провадження у справі врегульоване статтею 228 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 також зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Водночас для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи до розгляду іншої справи іншим судом з метою забезпеченням сторонам розумних строків розгляду їх справ (стаття 114 ГПК України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №910/15364/17, від 15.03.2019 у справі №910/17243/17 та від 27.03.2019 у справі №910/15707/17.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є вимоги про визнання незаконним та скасування Переліку майна, переданого до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства «Львівський завод фрезерних верстатів», виданого 20.10.2015 Регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області листом №11-07-06808 від 20.10.2015 на письмове звернення ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» (ідентифікаційний код юридичної особи 00222278) від 07.10.2015 №419 (вх. РВ №11/05885 від 09.10.2105; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41718317 від 21.06.2018, прийняте Демківим Володимиром Петровичем, державним реєстратором Державного підприємства «Західний експертно-технічний центр Держпраці», Львівська область; припинення права власності Товариства з додатковою відповідальністю «ПРОМИСЛОВА ЛІНІЯ» на вантажно-розвантажувальний вузол площадки (реєстраційний номер об`єктів нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101), за адресою м. Львів, вул. Зелена, 149 у м. Львові; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41720172 від 21.06.2018, прийняте Демківим Володимиром Петровичем, державним реєстратором Державного підприємства «Західний експертно-технічний центр Держпраці», Львівська область; припинення права власності Товариства з додатковою відповідальністю «ПРОМИСЛОВА ЛІНІЯ» на склад паливно-мастильних матеріалів з автозаправкою літ. «Ю-1» (реєстраційний номер об`єктів нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101), загальною площею 384 кв.м, за адресою м. Львів, вул. Зелена, 149 у м. Львові.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на ч.1 ст.21, ст.393 ЦК України, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та серед іншого вказує, що подані державному реєстратору документи для проведення державної реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомого майна не дозволяли реєстраторам встановити відповідність заявлених відповідача 1 і 2 прав документам, що їх посвідчують, відтак єдиним законним рішенням реєстраторів могла бути лише відмова у державній реєстрації прав.

Отже, однією з підстав позову є неправомірність прийняття рішення про державну реєстрацію.

Ухвалою від 02.02.2022 Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду справу №914/2350/18 (914/608/20).

За змістом вказаної ухвали, у справі №914/2350/18 (914/608/20) за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» до Акціонерного товариства «Мегабанк» та приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Л.М. про визнання протиправними рішень про прийняття у власність майна, визнання протиправними та скасування рішень про реєстрацію права власності заявлено вимогу про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Л.М.:

- №50546195 від 30.12.2019 про реєстрацію права власності АТ «Мегабанк» на будівлю парової котельні, літ. «Р-2», що знаходиться в м. Львові по вул. Вулецькій, 14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- №50546328 від 30.12.2019 про реєстрацію права власності АТ «Мегабанк» на будівлю водонагрійної котельні, літ. «П-4», що знаходиться в м. Львові по вул. Вулецькій, 14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- №50546542 від 30.12.2019 про реєстрацію права власності АТ «Мегабанк» на будівлю воднево-кисневої станції, літ. «М-2», що знаходиться в м. Львові по вул. Вулецькій, 14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- №50546668 від 30.12.2019 про реєстрацію права власності АТ «Мегабанк» на будівлю компресорної станції, літ. «Н-2», що знаходиться в м. Львові по вул. Вулецькій, 14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- №50546821 від 30.12.2019 про реєстрацію права власності АТ «Мегабанк» на будівлю виробничу механо-штампувального цеху, літ. «Ц-2» та будівлю заготівельної дільниці, літ. «Ч-1», що знаходяться в м. Львові по вул. Заводській, 31, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

При цьому в обґрунтуванні позову, серед іншого, позивач покликався про неправомірність рішення реєстратора (приватного нотаріуса) про реєстрацію права власності.

Відтак, однією з підстав позову є неправомірність прийняття рішення про державну реєстрацію.

Таким чином і в справі №914/2049/20, і у справі №914/2350/18(914/608/20) заявлено вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, позовні вимоги обґрунтовано тими ж підставами, відповідачами у справах є особи, які за доводами позивачів, здійснили реєстрацію права власності з порушенням вимог закону. З огляду на тотожність позовних вимог, однаковим є матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, а саме застосування ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020).

Передаючи справу №914/2350/18 (914/608/20) на розгляд Великої Палати Верхового Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 16.12.2021 зазначила, що у даній справі є проблематика, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) у відповідності до приписів абзацу третього частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019, який набрав чинності 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Як зазначила колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, у судовій практиці існує підхід щодо застосування статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020), згідно якого скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності є достатнім способом захисту права та не потребує додаткових способів захисту.

Поряд з цим, аналіз правозастосування частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про наявність протилежних підходів Верховного Суду щодо застосування статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020), зокрема рішення про скасування рішення державного реєстратора обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Наведене свідчить про існування різних підходів у судовій практиці Верховного Суду щодо застосування приписів абзацу третього частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» стосовно ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас, однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відтак місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про зупинення провадження у справі на підставі приписів п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (справа №914/2350/18 (914/608/20)) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом в тому, що фактичні обставини прийняття оспорюваних рішень державними реєстраторами, різний суб`єктний склад (щодо позивачів), у цьому конкретному випадку не мають значення для висновку суду про подібність правовідносин, оскільки незалежно від того, з яких підстав суд дійде до висновку про необхідність скасування рішення державного реєстратора, надалі суд повинен зробити висновок або про достатність цього способу захисту права чи про необхідність додаткового способу захисту - одночасного визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав в порядку, передбаченому ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020).

Згідно із ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус суддів та судоустрій» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З огляду на обов`язковість врахування висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній із 16.01.2020 (які буде викладено у постанові за результатами розгляду справи №914/2350/18 (914/608/20)) під час ухвалення рішення за результатами розгляду справи №914/2049/20, зупинення провадження у справі №914/2049/20 є обґрунтованим.

У зв`язку з цим безпідставними є доводи апелянта щодо порушення його права на розгляд справи в розумний строк, адже порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, на яку покликається апелянт в частині дотримання принципу розумності строків розгляду справи судом має місце лише у випадку необґрунтованого зупинення провадження у справі, чого апелянтом доведено не було.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Львівській завод фрезерних верстатів» б/н від 27.05.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/1173/21 від 31.05.2022) - відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.05.2022 у справі №914/2049/20 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.