ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2022 р. Справа№ 910/14367/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Ходаківської І.П.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Кахраманов Р.Н.,

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 (повний текст складено 04.02.2022)

у справі № 910/14367/21 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ-КОМПАНІ»

до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»

про зобов`язання надати інформацію,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

30.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ" (далі - ТОВ «ДРІМ-КОМПАНІ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило зобов`язати Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») надати інформацію.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що неодноразово звертався до АТ «КБ «ПриватБанк» з вимогами надати відомості про номери банківських рахунків, необхідні для обслуговування кредиту за Кредитним договором, однак відповіді на свої звернення від відповідача не отримав.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 закрито провадження у справі №910/14367/21. Стягнуто із АТ «КБ «ПриватБанк» на користь ТОВ «Дрім-Компані» судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та заслухавши представників сторін, в судовому засіданні 04.02.2022 суд встановив, що відповідач задовольнив позовні вимоги позивача у добровільному порядку та дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та покладення витрат на сплату судового збору на відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2022, АТ «КБ «ПриватБанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині присудження до стягнення з нього на користь ТОВ «Дрім-Компані» 2 270,00 грн судового збору та винести нову ухвалу, якою відмовити у стягненні з АТ «КБ «ПриватБанк» на користь ТОВ «Дрім-Компані» 2 270,00 грн судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «КБ «ПриватБанк» посилається на порушення норм процесуального права.

АТ «КБ «Приватбанк» у апеляційній скарзі вказує, що після відкриття провадження у цій справі листом повідомило позивача про рахунки для виплати основної суми кредиту та для виплати процентів за кредитним договором.

Скаржник відзначає, що ухвала місцевого суду взагалі не містить обґрунтування зловживання відповідачем або його представниками процесуальними правами та/або неправильних його дій, що призвели до виникнення спору, що є передумовою для застосування ч. 9 ст. 129 ГПК України.

На думку апелянта, закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову і предмет спору не існував на час пред`явлення позову і після відкриття провадження у справі. Відсутність спору, на переконання скаржника, у свою чергу виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14367/21; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою АТ «КБ «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 до надходження матеріалів справи №910/14367/21.

06.06.2022 матеріали справи №910/14367/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 поновлено АТ «КБ «ПриватБанк» пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «КБ «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі №910/14367/21. Розгляд справи призначено на 04.07.2022. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О. судді Ходаківська І.П., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 прийнято апеляційну скаргу АТ «КБ «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі №910/14367/21 до провадження у визначеному складі суду.

Позиції учасників справи.

Від ТОВ «Дрім-Компані» відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

У серпні 2021 року ТОВ «Дрім-Компані» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило зобов`язати АТ «КБ «ПриватБанк» надати інформацію.

АТ «КБ «Приватбанк» у апеляційній скарзі вказує, що після відкриття провадження у цій справі листом повідомило позивача про рахунки для виплати основної суми кредиту та для виплати процентів за кредитним договором.

Протокол та звукозапис судового засідання Господарського суду міста Києва, яке відбулось 04.02.2022, свідчать, що представник відповідача заявив усне клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету позову. Представник відповідача повідомив про надання позивачеві інформації, з вимогою про отримання якої ТОВ «Дрім-Компані» звернулось з позовом у цій справі, а також зазначив, що, незважаючи на надання позивачеві спірної інформації, АТ «КБ «ПриватБанк» позов не визнає.

Представник позивача підтвердив повідомлення відповідачем позивачеві спірної інформації, не заперечував проти закриття провадження у справі та просив суд покласти витрати зі сплати судового збору на відповідача, оскільки спір виник у зв`язку із діями відповідача, а запитувана інформація, яка стосується предмета спору, була отримана і по суті позовні вимоги було задоволено на стадії судового розгляду.

Вказані обставини не оспорюються сторонами у справі під час апеляційного перегляду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та заслухавши представників сторін, в судовому засіданні 04.02.2022 господарський суд першої інстанції встановив, що відповідач задовольнив позовні вимоги позивача в добровільному порядку.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наявні у справі матеріали свідчать, що АТ «КБ «ПриватБанк» після звернення ТОВ «Дрім-Компані» з позовом у цій справі в добровільному порядку надало ТОВ «Дрім-Компані» інформацію, з вимогою про забов`язання надати яку ТОВ «Дрім-Компані» звернулось до суду.

Після цього, у зв`язку з наданням позивачу інформації, яка є предметом спору у цій справі, відповідач звернувся до суду з усним клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, проти задоволення якого позивач не заперечував та просив стягнути сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви з відповідача, про що свідчать протокол та звукозапис судового засідання Господарського суду міста Києва від 04.02.2022.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 232 ГПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Частиною 4 ст. 231 ГПК України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У ч. 1 ст. 123 ГПК України вказано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 129 ГПК України).

У ст. 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Зокрема, ч. 3 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, процесуальним законом передбачено право позивача на одержання відшкодування понесених ним судових витрат за рахунок відповідача, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

За змістом другого речення ч. 3 ст. 130 ГПК України вирішення питання про відшкодування понесених позивачем витрат у разі непідтримання позивачем своїх вимог належить до дискреційних повноважень суду і ставиться у залежність від встановлення обставин задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову та від наявності відповідної заяви позивача.

Таким чином, вирішення питання про відшкодування понесених позивачем витрат у разі закриття провадження у справі залежить від фактичних обставин, які стали підставою для такого закриття. Зокрема, якщо підставою для закриття провадження у справі є відмова позивача від позову, то понесені позивачем витрати відповідачем не відшкодовуються. Якщо ж позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, то понесені позивачем витрати стягуються з відповідача. Відшкодування судових витрат здійснюється на підставі заяви сторони та відповідних доказів, які надаються стороною у встановленому законом порядку.

Як підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання 04.02.2022, представник відповідача висловив позицію, що оскільки представник позивача не заперечує проти закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, то фактично тим самим позивач відмовляється від своїх позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що те, що позивач не заперечував проти задоволення заявленого відповідачем клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із фактичним задоволенням вимог позову, є свідченням того, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, однак це не є відмовою від позову, щодо реалізації права на яку ГПК України встановлює особливі вимоги.

Так, згідно зі ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За усталеною процесуальною судовою практикою та з урахуванням вимог ст. ст. 169, 170 ГПК України заяви про відмову від позову подаються в письмовій формі і долучаються до матеріалів справи.

У даному випадку в судовому засіданні 04.02.2022 представник позивача такої письмової заяви не подавав, а усно повністю заперечив відмову від позову як окрему процесуальну дію, а отже підстави для застосування ст. 191 ГПК України у суду першої інстанції були відсутні.

Крім того слід зважати і на те, що такі процесуальні дії як «відмова від позову» і «непідтримання позовних вимог у зв`язку з їх задоволенням відповідачем» не є тотожними.

Заперечуючи у відзиві на позовну заяву проти вимоги позову та не визнаючи її, відповідач цю вимогу позивача тим не менше задовольнив після звернення останнього з позовом у цій справі. Водночас відповідач не довів, а суд не встановив обставин безпідставного або необґрунтованого ініціювання провадження у справі, протиправності мети подання такої заяви, зокрема, у вигляді ущемлення прав та інтересів відповідача.

ГПК України не містить норм, які встановлювали б критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під відповідними діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави серед іншого для застосування судом заходів процесуального примусу, закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Апеляційний суд бере до уваги, що під час розгляду цієї справи не було встановлено фактів зловживання процесуальними правами з боку позивача. Навпаки, позивач у справі належним чином користувався процесуальними правами та виконував обов`язки в господарському процесі. У поданій позовній заяві ТОВ «Дрім-Компані» вказало конкретну вимогу, про задоволення якої воно просить, та підстави, на яких воно таку вимогу заявляє. Представник позивача у судовому засіданні 04.02.2022 зазначив, що ТОВ «Дрім-Компані» звернулось до суду з цим позовом за захистом своїх прав, оскільки не могло отримати від відповідача інформацію для виконання своїх зобов`язань перед відповідачем і якби не було цього позову, то процес листування щодо надання відповідачем спірної інформації все ще тривав би.

На переконання колегії суддів, у разі задоволення відповідачем вимог позивача після подання позовної заяви цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем судові витрати (за наявної і зафіксованої в протоколі судового засідання заяви позивача) як певна міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача звернутись до суду для вирішення спору у судовому порядку. І навіть фактичне добровільне задоволення позовної вимоги за одночасного повного заперечення позову (про що свідчить відзив на позов і пояснення представника відповідача в судовому засіданні 04.02.2022), що мало місце в даному випадку, не зумовлюють застосування судом іншого процесуального правила ніж те, що визначено другим реченням ч. 3 ст. 130 ГПК України.

Колегія суддів також відзначає, що хоча місцевий господарський суд у спірній ухвалі і не послався на ч. 3 ст. 130 ГПК України, в кінцевому підсумку це не призвело до ухвалення неправомірного рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала місцевого господарського суду у цій справі є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з тим, що у цьому випадку судовий збір за подання апеляційної скарги не справляється, питання щодо витрат за подання апеляційної скарги не розглядається.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі №910/14367/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі №910/14367/21 залишити без змін.

3. Справу №910/14367/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.07.2022.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді І.П. Ходаківська

В.А. Корсак