ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2022 Справа № 914/3502/21

За позовом: Фермерського господарства "Рисовський", с. Зубра Пустомитівського району Львівської області

до відповідача: Солонківської сільської ради, с. Солонка Пустомитівського району Львівської області

про стягнення 1'592'024,00 грн моральної та матеріальної шкоди,

Суддя Яворський Б.І.,

при секретарі Муравець О.М.

Представники сторін:

від позивача: Рисовський І.Г.,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

СУТЬ СПОРУ. На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фермерського господарства "Рисовський" до Солонківської сільської ради про стягнення з відповідача моральної та матеріальної шкоди за період 2017-2021 рр. на загальну суму 1'023'360,00 грн., з яких 360'000,00 грн. моральна шкода та 663'080,00 грн матеріальна шкода. У позовній заяві позивач на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" просив суд розглянути заяву без сплати судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано не виконанням рішення Господарського суду Львівської області від 13.10.94 у справі №5/79 упродовж тривалого часу. Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2020 у справі №914/1109/19 визнано бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області по виконанню наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.94 у справі №5/79. У 2018 році повноваження розпоряджатися земельною ділянкою із якої і необхідно було надати земельну ділянку господарству за рішенням суду, перейшли до Солонківської сільської ради, яка також не виконала його. Це призвело до порушення прав ФГ "Рисовський".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22 листопада 2021 року справу №914/2704/21 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.12.2021, встановлено строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав. Ухвала суду була надіслана за адресою позивача та відповідача, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Протокольною ухвалою від 23.12.2021 Господарський суд Львівської області відклав підготовче засідання на 27.01.2022. Ухвалою від 27.01.2022 підготовче засідання відкладено на 17.02.2022.

17.02.2022 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій, згідно нового розрахунку, просить стягнути з відповідача 773'024,00 грн матеріальної шкоди (неодержаного доходу) за період 2017-2021 роки та 819'000,00 грн моральної шкоди за період 1997-2022 роки (63 місяці).

У підготовчому засіданні 17.02.2022 суд за заявою позивача продовжив строк підготовчого провадження на 15 днів та відклав підготовче засідання на 02.03.2022. Господарський суд Львівської області у порядку ст.ст. 120-121 ГПК України повідомив відповідача про дату, час і місце підготовчого засідання.

02.03.2022 позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою від 09.03.2022 підготовче засідання призначено на 20.04.2022.

У підготовчому засіданні 20.04.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 10.05.2022, участь сторін обов`язковою не визнавалася. Ухвалою від 20.04.2022 суд повідомив відповідача про дату, час і місце судового засідання.

У судове засідання 10.05.2022 відповідач участі повноважного представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив. Суд відклав розгляд справи на 16.06.2022, повідомив відповідача про дату і час судового засідання.

10.06.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що на його адресу надійшла позовна заява, яку ухвалою від 29.11.2021 суд прийняв до розгляду. На цей час діяли карантинні обмеження. Далі рада зазначила, що отримала заяву про збільшення позовних вимог від 13.02.2022. Покликаючись на ст.ст.46,165 ГПК України просила суд поновити строк для подання відзиву.

Ухвалою від 15.06.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання Солонківської сільської ради про поновлення строку на подання відзиву та залишив відзив без розгляду.

У судове засідання 30.06.2022 представник позивача з`явився, повідомив, що він відмовляється від позовних вимог про стягнення моральної шкоди за період до 06.06.2018, оскільки судом під час розгляду справи №914/2546/20 дане питання вирішено. Просив стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду за період 1997-2016р.р. та за період з 06.06.2018 по квітень 2022, та 773'024,00 грн. матеріальної шкоди за період 29017-2021 роки.

Відповідач участі представника у судове засідання 30.06.2022 вчергове не забезпечив, подав клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість забезпечити явку. Представник позивача заперечив проти відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.195 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно пункту 1 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач жодного разу не з`являвся у підготовчі та судові засідання, хоча належним чином був повідомлений про дату і час їх проведення. Клопотання про відкладення розгляду справи не обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами. Враховуючи наведене суд розглянув справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 30.06.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Даний спір виник через порушене право позивача протиправною бездіяльністю відповідача по виконанню наказу господарського суду № 5/79 від 13.10.1994, який виданий на виконання рішення арбітражного суду Львівської області у справі №5/79 від 13.10.1994, згідно з яким зобов`язано Зубрянську сільську раду народних депутатів до 13.11.1994 виділити Фермерському господарству Рисовський 4 га землі з ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель із заготхудобовідгодівельного господарства Львівське.

Ухвалою Господарського суду Львівської області замінено сторону відповідача з Зубрянської сільської ради правонаступником у спірних правовідносинах - Пустомитівською районною державною адміністрацією. 09.04.2013 ухвалою Господарського суду Львівської області здійснено заміну сторони відповідача з Пустомитівської РДА її правонаступником - Головним управлінням Держземагентства у Львівській області. Ухвалою суду від 17.08.2016 замінено боржника Головне управління Держземагенства у Львівській області на його правонаступника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у виконавчому провадженні щодо примусового виконання дублікату наказу від 13.10.1994 у справі № 5/79.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2020 у справі №914/1109/19 визнано бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Львівській області №5/79 від 13.10.1994, що призвело до порушення прав фермерського господарства «Рисовський».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.12.2020 по справі №5/79 у виконавчому провадженні замінено боржника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області на Солонківську сільську раду Пустомитівського району.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 по справі №914/2546/20 стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь Фермерського господарства «Рисовський» 131'123,85 грн моральної шкоди; відмовлено в задоволенні решти позовних вимог про стягнення 585'596,00 грн матеріальної шкоди та 1'740'876,15 грн моральної шкоди. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.10.2021, з урахуванням ухвали Західного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 про виправлення описки у вступній частині зазначеної постанови, рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог у сумі 258'876,15 грн скасовано; прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги у зазначеній частині задоволено; стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ФГ "Рисовський" 390'000,00 грн моральної шкоди; у решті рішення залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 31.05.2022 закрито касаційне провадження у справі №914/2546/20.

ОЦІНКА СУДУ.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо відмови позивача від частини позовних вимог.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовнихв имог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Положеннями статті 191 ГПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Позивач скористався своїм правом відмовитися від частини позовних вимог, така відмова не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, а тому суд її приймає.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, необхідною умовою для стягнення шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Як уже відзначалося, факт порушення прав позивача не виконанням наказу Господарського суду Львівської області №5/79 від 13.10.1994 встановлено рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1109/20, яке набрало законної сили 16.02.2020.

Крім того, судовими рішеннями у справі №914/2546/20 встановлено факт заподіяння моральної шкоди фермерському господарству через невиконання судових рішень про виділення ділянки. При цьому Західний апеляційний господарський суд відзначив, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 390 000,00 грн. моральної шкоди за період з 20.01.2012 до 06.06.2018, оскільки починаючи з 06.06.2018 частина земельної ділянки, яка мала бути передана позивачу, не перебуває у віданні Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, так як передана із державної у комунальну власність Солонківської сільської ради. Відповідно сільська рада отримала змогу розпоряджатися земельною ділянкою лише з 06.06.2018.

У справі, яка розглядається, позивач просить стягнути моральну шкоду, заподіяну господарству та окремо ОСОБА_1 як одноосібному власнику, за період 1997-2017 р.р. та з 06.06.2018 по квітень 2018 з розрахунку 6'500,00 грн. за місяць.

Суд звертає увагу, що позивачем у даній справі є виключно фермерське господарство. Докази того, що Рисовський І.Г. уповноважував господарство представляти його інтереси і звертатися до суду за захистом його прав відсутні. ОСОБА_1 самостійно до Господарського суду Львівської області з позовом не звертався, а подавав позов в інтересах господарства.

Крім того, як уже відзначалося, суд апеляційної інстанції встановив, що земельна ділянка, яка мала бути передана позивачу, перебуває у комунальній власності і віданні Солонківської сільської ради з 06.06.2018. Оскільки на момент розгляду справи доказів виконання судових рішень і надання позивачу земельної ділянки відповідач не подав, правомірними є вимоги позивача про стягнення заподіяної моральної шкоди з 06.06.2018 по квітень 2022.

За змістом ст. 23 ЦК України, при відшкодуванні моральної шкоди слід виходити із характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Чинне цивільне законодавство не регламентує методику нарахування розміру моральної шкоди, а тому відповідно до ч. 1 статті 8 ЦК України (аналогія закону) до спірних правовідносин застосовуються положення частини третьої статті 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як до подібних за змістом правовідносин, що виникають при обчисленні моральної шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Саме такий підхід застосовувався судами під час розгляду спорів за позовом Фермерського господарства «Рисовський» (справи №914/2546/20, №914/1735/20).

Здійснивши відповідні перерахунки, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати станом на момент прийняття рішення (6'500,00 грн./міс.), суд встановив, що правомірним є стягнення з відповідача 304'525,00 грн. моральної шкоди за період з 06.06.2018 по квітень 2022 (до 06.06.2018 сільська рада не вправі була розпоряджатися відповідною земельною ділянкою).

Щодо стягнення матеріальної шкоди суд відзначає таке.

До предмета доказування у справах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування, належить встановлення юридичних фактів матеріально правового характеру щодо: 1) неправомірних дій органу місцевого самоврядування чи його посадових або службових осіб; 2) наявності шкоди; 3) причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

При пред`явленні вимоги про відшкодування шкоди у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача, позивачу необхідно довести підстави та розмір неодержаних доходів, адже пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку матеріальної шкоди, для розрахунку суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач зазначає, що він використав середньостатистичні показники та ринкові ціни.

Посилання позивача на те, що лише бездіяльність відповідача щодо невиконання судового наказу №5/79 призвела до понесення позивачем матеріальних збитків, є передчасним, оскільки надання позивачу земельної ділянки не може гарантувати отримання прибутку внаслідок її використання. Судом з`ясовано, що матеріали справи не містять документів, які свідчать про ведення позивачем господарської діяльності, і позивач перебуває у стані припинення з 2008 року (такий висновок зроблено судами також у справах №914/2546/20, № 914/340/15, № 914/1633/17, №914/977/18, №914/263/19, №914/1734/20). Таким чином, фермерським господарством не доведено наявність підстав для стягнення матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ч.2 ст. 3 Закону України Про судовий збір судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.2 ст.129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору у даній справі, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути 4'567,86 грн судового збору в доход Державного бюджету України, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти відмову позивача від позовних вимог про стягнення моральної шкоди за період з 2017 до 06.06.2018 та закрити провадження у справі у цій частині.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути із Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (81131, Львівська обл., Львівський р-н, с.Солонка. вул.Центральна, 3, ) на користь Фермерського господарства «Рисовський» (81135, Львівська обл., Львівський район, с.Зубра, вул.І.Франка, 66, ідент.код 19324981) 304'525,00 грн. моральної шкоди.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути із Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (81131, Львівська обл., Львівський р-н, с.Солонка. вул.Центральна, 3, ) в дохід Державного бюджету України 4'567,86 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 05.07.2022.

Суддя Яворський Б.І.