РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2022Справа № 910/14326/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Вершиніної Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Всеукраїнської громадської організації "Основа"

до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності"

про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії

Представники:

від позивача: Кочерга Д.О.;

від відповідача: Саламов О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Всеукраїнська громадська організація "Основа" (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" (далі - відповідач), в якому просить суд (з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви):

- визнати незаконним та скасувати рішення Національного органу інтелектуальної власності в особі Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" від 22.06.2021 за заявкою на торговельну марку № m201916117;

- зобов`язати Національний орган інтелектуальної власності в особі Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" прийняти рішення за заявкою на торговельну марку № m201916117 із врахуванням рішення суду по справі № 910/14326/21.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було подано до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" заявку на реєстрацію торговельної марки "Український народ" для товарів 16 класу МКТП, якій присвоєно номер № m201916117, проте за результатами розгляду вказаної заявки Укрпатент зробив висновок про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 позовну заяву Всеукраїнської громадської організації "Основа" - залишено без руху. Встановлено Всеукраїнській громадській організації "Основа" строк для усунення недоліків позовної заяви.

22.09.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Всеукраїнської громадської організації "Основа" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (надіслана засобами поштового зв`язку - 20.09.2021).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.10.2021.

У судовому засіданні 28.10.2021 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначає, що надання виключного права на використання словесного позначення «Український народ» як знака для товарів і послуг лише позивачу може ввести громадськість в оману щодо наявних у позивача повноважень на відповідне використання і, таким чином, зачіпати інтереси громадськості та суперечити інтересам держави. Також, відповідач надав відповіді на поставлені позивачем питання в порядку ст. 90 ГПК України. Крім того, відповідач подав заяву про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.

Також, у судовому засіданні 28.10.2021 представник позивача подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, в якому просить суд, зокрема долучити до матеріалів справи висновок експерта № G-001-ТТМ/21 у сфері інтелектуальної власності від 13.09.2021, складеного на замовлення позивача.

У судовому засіданні 28.10.2021 оголошено перерву до 25.11.2021.

25.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав заяву, в якій просить суд зобов`язати відповідача надати відповіді на питання позивача, поставлені в позовній заяві у формі заяви свідка відповідно до вимог і порядку визначеного нормами ГПК України.

У судовому засіданні 25.11.2021, розглянувши заяву позивача про зобов`язання відповідача надати відповіді на питання у формі заяви свідка, суд відмовляє у її задоволенні, оскільки як вбачається з відзиву на позовну заяву Державним підприємством "Український інститут інтелектуальної власності" було надано відповіді на всі питання поставлені позивачем в порядку ст. 90 ГПК, тож надання відповідачем таких відповідей безпосередньо у відзиві, а не шляхом викладення їх окремим документом не свідчить про не виконання відповідачем приписів ст. 90 ГПК, як підставу для зобов`язання відповідача надати відповіді у формі заяви свідка.

Також, у судовому засіданні 25.11.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 23.12.2021.

У судовому засіданні 23.12.2021 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зокрема зазначає, що з оскаржуваного рішення не є зрозумілим чому відповідач прийшов до висновку, що позначення «Український народ» порушує публічний порядок, оскільки в оскаржуваному рішенні наведені лише підстави прийняття такого рішення та не надано відповідного обгрунтування.

Крім того, у судовому засіданні 23.12.2021 оголошено перерву до 27.01.2022.

25.01.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому у зв`язку з перебуванням представника на лікарняному, просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні 27.01.2022 відкладено розгляд справи на 03.03.2022.

18.02.2022 до суду надійшли заперечення відповідача на висновок експерта № G-001-ТТМ/21 від 13.09.2023 (надіслані на електронну пошту суду), в яких відповідач зокрема зазначає, що висновок містить ряд недоліків, а саме: є необгрунтованим, таким, що викликає сумніви у його правильності, а тому не може бути використаний у якості засобу доказування.

Судове засідання призначене на 03.03.2022 не відбулося у зв`язку із запровадженням Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" воєнного стану з 5:30 год. 24.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2022 призначено підготовче судове засідання на 02.06.2022.

30.05.2022 до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (надіслане на електронну пошту суду), в якому відповідач просить суд відкласти розгляд даної справи до закінчення воєнного стану в Україні.

01.06.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.06.2022, розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, суд відмовив у його задоволенні (мотиви викладені в ухвалі суду від 02.06.2022).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/14326/21 призначено на 30.06.2022.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.06.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, Всеукраїнська громадська організація "Основа" є засновником газети «Український народ» за свідоцтвом про реєстрацію друкованого засобу масової інформації КВ 23944-13784Р, дата державної реєстрації газети «Український народ» - 28.05.2019.

Також, позивач зазначає, що використовує торговельну марку «Український народ» не лише для зареєстрованого друкованого засобу масової інформації, а також для електронного ЗМІ, в яке входять ряд акаунтів у соціальних мережах та яке разом із друкованим ЗМІ створюють єдине медіа під назвою «Український народ», яке потребує реєстрації у якості торговельної марки.

На думку позивача, оскільки ВГО «Основа» належить назва на засіб масової інформації «Український народ», зазначене є підставою реєстрації торговельної марки «Український народ» на ім`я позивача для товарів 16 класу МКТП, з урахуванням того, що відповідно до Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» засновник ЗМІ у будь-який час може змінити вид видання, наприклад з газети на журнал, альманах тощо, а також враховуючи, що інші заявлені товари 16 класу МКТП необхідні для забезпечення діяльності ЗМІ, як друкованого так і електронного, під назвою «Український народ».

Тож, 01.07.2019 Всеукраїнською громадською організацією "Основа" було подано до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" заявку № m2019 16117 для реєстрації торговельної марки «Український народ» для товарів 16 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (далі МКТП).

В свою чергу, Державним підприємством "Український інститут інтелектуальної власності" направлено на адресу позивачів повідомлення № 37594/ЗМ/21 від 25.03.2021 про можливу відмову у реєстрації торговельної марки відносно усього переліку товарів і/або послуг, з підстав того, що заявлене словесне позначення є таким, що суперечить публічному порядку, оскільки надання виключного права на його використання як знака для товарів і послуг одній особі може ввести громадськість в оману щодо наявних в неї повноважень на відповідне використання і, таким чином, зачіпати інтереси громадськості та суперечити інтересам держави.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надіслано до Укрпатенту відповідь № 06-З-01 від 01.06.2021, в якій позивач зазначає, що ВГО «Основа» належить назва на засіб масової інформації «Український народ», що є підставою реєстрації торговельної марки «Український народ» на ім`я організації для всіх заявлених товарів 16 класу МКТП. Також, позивач повідомив, що широкому колу громадськості відомо, що позначення «Український народ» використовується у якості торговельної марки саме ВГО «Основа», зокрема для медіа під назвою «Український народ», що унеможливлює введення громадськості в оману і не можете суперечити інтересам громадськості та держави.

Проте, за результатами проведення кваліфікаційної експертизи Державним підприємством "Український інститут інтелектуальної власності" було зроблено висновок про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи № 79257/ЗМ/21 від 22.06.2021, який набув статусу рішення про відмову в реєстрації торговельної марки.

Підставою відмови є те, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони п. 1 ст. 5, ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» , а саме заявлене словесне позначення є таким, що суперечить публічному порядку.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необргунтованим, і таким, що порушує права інтелектуальної власності позивача, пов`язані із отриманням правової охорони на торговельну марку «Український народ» (словесне позначення) за заявкою № m2019 16117 від 01.07.2019.

Крім того, позивач зазначає, що факт наявності зареєстрованого державою ЗМІ із назвою «Український народ» на ім`я позивача, а також факт широкого використання позивачем торговельної марки «Український народ» для медіа під назвою «Український народ» свідчить про можливість реєстрації торговельної марки за заявкою для всіх заявлених товарів 16 класу МКТП, оскільки торговельна марка «Український народ» фактично використовується позивачем на законних підставах, асоціюється у громадськості саме із ВГО «ОСНОВА» та таке використання є добросовісним і не суперечить публічному порядку у розумінні чинного законодавства України.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 154 Господарського кодексу України відносини, пов`язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються цим Кодексом та іншими законами. До відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч.3 ст.418 Цивільного кодексу України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч.1 ст.155 Господарського кодексу України та ч.1 ст.420 Цивільного кодексу України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Право інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом у випадках і порядку, передбачених законом (ч.1 ст.157 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», торговельна марка - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів (ст. 492 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 494 Цивільного кодексу України, набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.

Згідно ст. 495 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:

1) право на використання торговельної марки;

2) виключне право дозволяти використання торговельної марки;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом.

Згідно п. 4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до Установи заявку. Заявка повинна стосуватися одного знака. Заявка складається українською мовою і повинна містити: заяву про реєстрацію знака; зображення позначення, що заявляється; перелік товарів і послуг, для яких заявник просить зареєструвати знак, згрупованих за МКТП.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

01.07.2019 Всеукраїнською громадською організацією "Основа" було подано до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" заявку № m2019 16117 для реєстрації торговельної марки «Український народ» для товарів 16 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (далі МКТП).

Проте, за результатами проведення кваліфікаційної експертизи Державним підприємством "Український інститут інтелектуальної власності" було зроблено висновок про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи № 79257/ЗМ/21 від 22.06.2021, який набув статусу рішення про відмову в реєстрації торговельної марки.

Підставою відмови є те, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони п. 1 ст. 5, ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», а саме заявлене словесне позначення є таким, що суперечить публічному порядку. Надання виключного права на його використання як знака для товарів і послуг одній особі може ввести громадськість в оману щодо наявних в неї повноважень на відповідне використання і, таким чином, зачіпати інтереси громадськості та суперечити інтересам держави.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції Закону від 21.05.2015) експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Згідно п. 4 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України від 28 липня 1995 року № 116 (далі - Правила), експертиза заявки на реєстрацію знака для товарів і послуг складається з таких етапів:

- встановлення дати подання заявки;

- експертиза заявки за формальними ознаками;

- експертиза заявки по суті позначення, що заявлено на реєстрацію як знак.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», під час проведення формальної експертизи: встановлюється дата подання заявки на підставі статті 8 цього Закону; заявка перевіряється на відповідність формальним вимогам

статті 7 цього Закону та правилам, встановленим на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності;документ про сплату збору за подання заявки перевіряється на відповідність встановленим вимогам.

Під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним цим Законом. При цьому використовуються інформаційна база закладу експертизи, в тому числі матеріали

заявки, а також довідково-пошуковий апарат та відповідні офіційні видання (ч. 15 ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»).

Згідно п. 4.3. Правил, задачею експертизи заявки по суті позначення, заявленого на

реєстрацію як знак, відповідно до пункту 7 статті 10 Закону, є перевірка позначення на відповідність умовам надання правової охорони.

Експертиза заявки по суті складається з: перевірки позначення щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони відповідно до пункту 1 статті 5 та пунктів 1, 2 статті 6 Закону; перевірки позначення щодо наявності підстав для відмови у

наданні правової охорони, зазначених у пунктах 3, 4 статті 6 Закону.

Відповідно до ч. 16 ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», якщо є підстави вважати, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони повністю або частково, то заклад експертизи надсилає заявнику про це обгрунтований попередній висновок з пропозицією надати мотивовану відповідь на користь реєстрації знака.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», визначено, що кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обгрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про реєстрацію знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг, або про реєстрацію знака щодо частини зазначених у заявці товарів і послуг та відмову в реєстрації знака для іншої частини зазначених у заявці товарів і послуг. Рішення Установи надсилається заявнику.

Разом з тим, 14.10.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" від 16.06.2020 № 703-ІХ, яким внесено зміни до Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та визначено повноваження Національного органу інтелектуальної власності.

Так, ч. 2. ст. 2-1 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" встановлено, що до владних повноважень, делегованих НОІВ, належить, зокрема приймання заявок, проведення їх експертизи, прийняття рішень щодо них; видача свідоцтв на торговельні марки, здійснення державної реєстрації торговельних марок; опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення до Реєстру відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" Національний орган інтелектуальної власності є функціональним правонаступником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, щодо окремих функцій та повноважень з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності, визначених цим Законом.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.10.2020 № 12167-р «Про національний орган інтелектуальної власності» визначено: на виконання підпункту 1 пункту 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 16 червня 2020 р. N 703-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" визначити, що Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" виконує функції Національного органу інтелектуальної власності.

Таким чином, висновок Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи № 79257/ЗМ/21 від 22.06.2021 після його затвердження набув, статусу рішення Установи про відмову в реєстрації знака «Український народ» за заявкою № m2019 16117 від 01.07.2019.

Частиною ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону також позначення, які, зокрема: звичайно не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок їх використання; складаються лише з позначень, що складаються лише з позначень, що є загальновживаними у сучасній мові або у добросовісній та усталеній торговельній практиці щодо товарів і послуг; можуть ввести в оману щодо товарів чи послуг, зокрема щодо їх властивості, якості або географічного походження; можуть ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу; складаються лише з позначень, що є загальновживаними символами і термінами.

Відповідні положення містяться в п. 4.3.1.3 Правил, яким вказано, що при перевірці позначення, заявленого на реєстрацію як знак, щодо наявності підстав для відмови в наданні правової охорони, відповідно до пункту 2 статті 6 Закону встановлюється, чи не являються позначення такими, що а) не мають розрізняльної здатності; б) є загальновживаними як позначення товарів певного виду; в) являють собою загальновживані символи і терміни; г) вказують на вид, якість, кількість, властивості, склад, призначення, цінність товарів і/або послуг, а також на місце і час їх виготовлення чи збуту; г) є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

До матеріалів справи позивачем долучено висновок експерта №G-001-ТТМ/21 у сфері інтелектуальної власності від 13.09.2021, складений експертом Ткачук Тетяною Миколаївною, відповідно до якого експерт дійшов наступного висновку: Словесне позначення «Український народ» за заявкою про реєстрацію торговельної марки в Україні від 01.07.2019 № m2019 16117 не є таким, що суперечить публічному порядку, та не може ввести громадськість в оману щодо наявних у заявника повноважень на відповідне використання і, таким чином, зачіпати інтереси громадськості та суперечити інтересам держави, щодо зазначених у заявці № m2019 16117 товарів 16 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У висновку експерта №G-001-ТТМ/21 у сфері інтелектуальної власності від 13.09.2021 судовим експертом Ткачук Т.М. встановлено, що у відповідності до п. 8.4. Методичних рекомендацій з окремих питань проведення експертизи заявки на знак для товарів і послуг, заявлене словесне позначення «Український народ» за заявкою про реєстрацію торговельної марки в Україні від 01.07.2019 р. № m2019 16117 не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, оскільки досліджуване позначення, зокрема:

а) не вводить громадськість в оману;

б) не спрямоване на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, незаконне заволодіння правами фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, зокрема, не є спотворенням чи іншим зазіханням на існуючі та історичні державні символи, символи територіальних громад;

г) не пропагує війну, національну та релігійну ворожнечу, зміну шляхом насильства конституційного ладу або територіальної цілісності України, зокрема, містить антидержавні, расистські лозунги, емблеми та найменування екстремістських організацій;

д) не пропагує фашизм та неофашизм;

е) не принижує або ображає націю чи особистість за національною ознакою;

є) не пропагує бузувірство, блюзнірство, неповагу до національних і релігійних святинь, зокрема, містить богохульні вирази чи елементи релігійної символіки, що може зачіпати або ображати почуття віруючих;

ж) не принижує особистість, не є проявом знущання з приводу фізичних вад (каліцтва), з душевнохворих, літніх людей;

з) не пропагує невігластво, неповагу до батьків;

и) не пропагує наркоманію, токсикоманію, алкоголізм, тютюнопаління та інші шкідливі звички;

і) не є порнографією та не містить інформацію порнографічного характеру;

ї) не пропагує культ насильства та жорстокості, зокрема, не містить зображення сцен насильства та жорстокості;

й) не містить нецензурні слова та вирази, непристойні зображення;

к) не містить словесні позначення, виконані літерами латинської або кириличної абетки, зокрема, слова іноземних мов, які можуть мати образливий характер або викликати неприємні асоціації у зв`язку із звуковою схожістю з певним словом української мови;

л) не містить слова природної української мови, написані з таким порушенням правил орфографії української мови, внаслідок якого відтворення слова може зачіпати людську гідність, почуття віруючих або має непристойний характер.

Експертом також зазначено, що в Україні налічується більше ніж 300 позначень, які мають у своєму складі слово «український» та зареєстрованих в якості торговельних марок, зокрема і відносно товарів 16 класу МКТП, а, отже наявність такого елемента у торговельних марках не вважається оманливим та не суперечать інтересам громадськості та держав.

Для прикладу експертом у висновку наведено наступні торговельні марки: Український банк інтелектуальної власності; Український дитячий клуб явір; Український науково-дослідний інститут органічної продукції; Український смак; Український F1; Український центр кінезітерапії та український вибір.

За змістом ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до приписів ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд зазначає, що вказаний висновок складений атестованим судовим експертом Ткачук Т.М., яка, як зазначено у висновку, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок ст. 384 Кримінального кодексу України.

Дослідивши висновок експерта №G-001-ТТМ/21 у сфері інтелектуальної власності від 13.09.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, вимогам Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Так, відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони перевіряється під час кваліфікаційної експертизи заявки, яка проводиться відповідно до статті 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та пунктів 4.3.1 - 4.3.2 Правил.

Суд зазначає, що Закон не розкриває, які позначення вважаються такими, що суперечать публічному порядку, принципам гуманності і моралі. В той же час, приблизний перелік таких позначень наведений у пункті 4.3.1.1 Правил, яким встановлено, що під час перевірки позначення, заявленого на реєстрацію як знак, щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони, відповідно до пункту 1 статті 5 Закону,

встановлюється: чи не належить заявлений знак до позначень порнографічного характеру, чи не містить антидержавних, расистських лозунгів, емблем та найменувань екстремістських організацій, нецензурних слів та виразів тощо.

Тобто, зазначений перелік не є вичерпним, що не враховано експертом під час складання висновку №G-001-ТТМ/21.

Суд зазначає, що законодавством України термін «публічний порядок» не визначений, проте, виходячи з наданих Новим тлумачним словником української мови тлумачень термінів «публічний» та «порядок», публічний порядок - це публічно-правові відносини, які визначають основи суспільного ладу держави (п. 8.1.2.Методичних рекомендацій з окремих питань проведення експертизи заявки на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного підприємства «Український інститут промислової власності» від 07.04.2014 № 91).

Крім того, зміст терміну «публічний порядок» розкрито у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24.12.1999 № 12, відповідно до якої, під публічним порядком належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її

незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Відповідно до приписів статті 6 quinquies (В)(3) Паризької конвенції, якою встановлено, що товарні знаки, які підпадають під дію цієї статті, можуть бути відхилені при реєстрації чи визнанні недійсними, зокрема якщо вони суперечать моралі чи публічному порядку та, особливо, якщо вони можуть ввести в оману громадськість. При цьому, обидва ці поняття застосовуються з урахуванням законодавства та практики тієї країни, де запитується охорона.

Згідно пункту 8.1.3 Методичних рекомендацій з окремих питань проведення експертизи заявки на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного підприємства «Український інститут промислової власності» від 07.04.2014 № 91 (далі - Методичні рекомендації), правові засади щодо дотримання публічного порядку та захисту моральності в Україні визначені Конституцією України, іншими законодавчими актами України, а також загальновизнаними нормами і принципами міжнародного права.

Згідно з частиною другою статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення 65 конституційних прав і свобод людини та громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Виходячи з наведених норм під порушенням публічного порядку, слід розуміти порушення публічних нормативно-правових актів: Конституції України, антимонопольного та іншого публічно-правового законодавства, в якому закріплені основи державного ладу, політичної системи, економічної безпеки держави.

Відповідно до п. 8.1.4 Методичних рекомендацій, для цілей застосування пункту 1 статті 5 Закону, потрібно вважати, що знак суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, якщо він, зокрема: може ввести громадськість в оману. До позначень, що можуть ввести громадськість в оману, також відносяться позначення, які містять елементи національної символіки певної держави, міжнародної організації, заявлені особою, яка не має до них відношення, внаслідок чого може виникнути помилкова уява про зв`язок з ними;

У пункті 8.1.5 Методичних рекомендацій визначено, що під час встановлення того, чи суперечить заявлене позначення публічному порядку мають враховуватися всі особливості, що можуть бути притаманні заявленому позначенню, в тому числі сучасне розуміння сутності слів або зображень, що є його елементами, та їх сприйняття в суспільстві.

Крім того, суперечність заявленого позначення публічному порядку має установлюватися в тому числі з урахуванням переліку товарів і послуг для яких позначення заявляється на реєстрацію та передбачуваного кола споживачів цих товарів (послуг).

У Коментарі до Паризької конвенції про охорону промислової власності під редакцією проф. Г. Боденхаузена) зазначено наступне: «знаком, що суперечить публічному порядку, може бути знак, який не відповідає фундаментальним правовим і соціальним концепціям даної країни».

Одна з таких фундаментальних і соціальних концепцій, основ та засад суспільного ладу держави вказується в преамбулі Конституції України та в абзаці четвертому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до статей 76 та 77 Конституції України (щодо зменшення конституційного складу Верховної Ради України та закріплення пропорційної виборчої системи) (реєстр. № 1017) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 16 грудня 2019 року № 8-в/2019, які передбачають, що право представляти весь Український народ - громадян України всіх національностей і виступати від його імені має право виключно Верховна Рада України (Парламент).

В той же час, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання», громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Закон України «Про громадські об`єднання» хоч і передбачає повноваження громадських організацій щодо здійснення та захисту прав і свобод, а також задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів, але не наділяє їх правом представляти Український народ в цілому та, відповідно, позиціонувати себе або свої товари під вказаним позначенням, створюючи уяву про наявність відповідних повноважень.

Таким чином, надання відповідачем виключного права на використання словесного позначення «Український народ» як знака для товарів і послуг лише позивачу може ввести громадськість в оману щодо наявних у позивача повноважень на відповідне використання і, таким чином, зачіпати інтереси громадськості та суперечити інтересам держави.

Проте, судовим експертом під час дослідження питання того, чи суперечить заявлене позначення «Український народ» за заявкою №m 201916117 публічному порядку і може ввести громадськість в оману щодо наявних у заявника повноважень на відповідне використання і таким чином, зачіпати інтереси громадськості та суперечити інтересам держави не було взято до уваги норми Закону України «Про громадські об`єднання».

При цьому, суд зазначає, що реєстрація знака « Український народ » для широкого переліку товарів 16 класу МКТП надасть позивачу можливість контролю за великою кількістю способів використання цього словосполучення з наступною можливістю забороняти таке використання.

Тобто, надання виключного права на використання словесного позначення «Український народ» як знака для товарів і послуг лише ВГО «Основа» може ввести громадськість в оману щодо наявних у позивача повноважень на відповідне використання, оскільки заявник ВГО «Основа» (Позивач) не породжує зв`язку з носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні, яким є Український народ, що здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (абзац перший статті 5 Конституції України).

Проте, експертом у висновку №G-001-ТТМ/21 не досліджено вказане питання та не наведено жодних висновків з приводу цього.

Крім того, у висновку №G-001-ТТМ/21 експерт вказує про наявність зареєстрованих торговельних марок, які у своєму складі мають слово «український» та робить висновок про наявність такого словесного елемента у торговельних марках, що не вважається оманливим та не суперечить інтересам громадськості та держави.

Проте, судовим експертом при посиланні на наявність зареєстрованих торгових марок, які у своєму складі мають слово «український» не було взято до уваги семантичне значення заявленого позначення «Український народ», а саме, що слово «український» використовується у словосполученні разом зі словом «народ», що надає цьому словосполученню інше семантичне поняття і значення, що не було враховано експертом у висновку №G-001-ТТМ/21.

Відповідно до визначення у відкритих джерелах «Український народ» (українці) - східнослов`янський етнос, основне і корінне населення України.

Таким чином, враховуючи семантичне значення заявленого позначення та надання виключного права на його використання як знака одній особі може ввести громадськість в оману щодо наявних у неї повноважень на відповідне використання і, таким чином, зачіпати інтереси громадськості та суперечити інтересам держави.

Тож, у даному випадку посилання судового експерта на інші торговельні марки немає доказового значення для даної справи.

За таких обставин висновок експерта №G-001-ТТМ/21 у сфері інтелектуальної власності від 13.09.2021, складений експертом Ткачук Тетяною Миколаївною на замовлення позивача не приймається судом до розгляду як належний та допустимий доказ на підтвердження того, що словесне позначення «Український народ» за заявкою про реєстрацію торговельної марки в Україні від 01.07.2019 № m2019 16117 не є таким, що суперечить публічному порядку, та не може ввести громадськість в оману щодо наявних у заявника повноважень на відповідне використання і, таким чином, зачіпати інтереси громадськості та суперечити інтересам держави, щодо зазначених у заявці № m2019 16117 товарів 16 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг.

Інших доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання позивача на державну реєстрацію юридичної особи - ГО «Український народ», оскільки правові статуси знаків та найменувань юридичних осіб, у даному випадку громадської організації є абсолютно різними, адже останні за законодавством України не є об`єктами права інтелектуальної власності та відносно них не діють виключні майнові права, передбачені статтею 424 ЦК України.

При цьому, твердження позивача про те, що належність йому назви на засіб масової інформації - газети «Український народ», як підстави для реєстрації торговельної марки «Український народ» на ім`я позивача для всіх заявлених товарів 16 класу МКТП, також є необгрунтованими, оскільки заявка № m2019 16117 подана позивачем не лише для газет, а й для інших товарів 16 класу МКТП.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те що судом при розгляді даного спору не встановлено наявності порушеного права та законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд відмовляє у задоволенні позову повністю з підстав його необґрунтованості, як в частині вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Національного органу інтелектуальної власності в особі Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" від 22.06.2021 за заявкою на торговельну марку № m201916117, так і в частині похідної від неї вимоги про зобов`язання Національний орган інтелектуальної власності в особі Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" прийняти рішення за заявкою на торговельну марку № m201916117 із врахуванням рішення суду по справі № 910/14326/21.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 56 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності», у розгляді позовних вимог, пов`язаних із здійсненням державної реєстрації знака для товарів і послуг, господарським судам необхідно мати на увазі, що суду не надано повноважень зобов`язувати відповідний державний орган здійснити реєстрацію такого знака, оскільки даний орган, здійснюючи реєстрацію, обов`язково перевіряє також відповідність позначення, щодо якого подано заявку на здійснення державної реєстрації, вимогам чинного законодавства; але суд може зобов`язати уповноважений орган розглянути у встановленому порядку питання про державну реєстрацію знака.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Суд зазначає, що відповідно до встановленої Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» процедури, прийняття Укрпатентом рішень щодо реєстрації або відмови в реєстрації знаків здійснюється лише після проведення останнім формальної та кваліфікаційної експертизи, тобто відповідні рішення не приймаються на підставі рішення суду.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Всеукраїнської громадської організації "Основа" не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 11.07.2022

Суддя С. О. Щербаков