ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/2/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" (61002, м. Харків, вул. Маршала Бажанова, буд. 21/23)
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (АДРЕСА_1)
про стягнення 768524,88 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення 388569,87 грн., з яких: заборгованість за поставлену електроенергію в листопаді 2021 р. у розмірі 388250,76 грн. та 3 % річних у розмірі 319,11 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії споживачу №70/КЕС-2021 від 11.11.2021 в частині повної та своєчасної сплати вартості спожитої електричної енергії.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.01.2022 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - для подання відповіді на відзив, а відповідачу - заперечення на відповідь на відзив.

27.01.2021 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. №1944), який досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

31.01.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №2097), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлену електроенергію в листопаді 2021 р. у розмірі 388250,76 грн., заборгованість за поставлену електроенергію у грудні 2021 р. у розмірі 378843,54 грн., 3 % річних у розмірі 1430,58 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11527,87 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.02.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" про збільшення розміру позовних вимог (вх. №2097 від 31.01.2022) прийнято до розгляду та подальший розгляд справи постановлено здійснювати з її врахуванням.

08.02.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відповідь на відзив (вх. №2916), яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Суд констатує, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

11.11.2021 між Товаристом з обмеженою відповідальністю «Мегаенерго Постач» (надалі - позивач, постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі - відповідач, споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №70/КЕС-2021 (надалі - договір), відповідно до умов п. 2.1 якого, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість поставленої (спожитої) електричної енергії. Предмет закупівлі: Електрична енергія (ДК021-2015: 09310000-5 - електрична енергія).

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 84588 кВт*год. Об`єми електричної енергії можуть бути зменшені залежно від фактичного фінансування видатків споживача.

Умовами п. 3.1. Договору визначено, що строк (термін) поставки товару: з дня укладення договору до 31.12.2021 року.

Відповідно до п. 5.8. Договору ціна договору згідно з обсягами державного бюджетного фінансування становить 421 248,24 грн., в тому числі ПДВ (20%) 70208,04 грн.

Згідно з п. 5.9., 5.10 Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Споживач здійснює оплату за договором на поточний рахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після зарахування всієї суми коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 5.11. Договору сторони погодили, що оплата електричної енергії за договором здійснюється споживачем за фактично спожиту електричну енергію на підставі Акту прийняття-передавання товарної продукції, складеного відповідно до показників приладів комерційного обліку споживача, які постачальник підписує у 2-х примірниках та надсилає споживачу разом з рахунком та рахунком розшифровкою поштою до 10-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим.

Умовами п. 5.12. Договору сторони погодили, що споживач протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання рахунка, рахунка-розшифровки та Акту приймання-передавання товарної продукції розглядає їх, підписує та направляє постачальнику один підписаний примірник Акту приймання-передавання товарної продукції або направляє в цей же строк постачальнику мотивовану відмову від підписання.

Відповідно до п. 5.14 Договору споживач сплачує вартість фактично спожитої електричної енергії на підставі Акту приймання-передавання товарної продукції протягом 10 банківських днів, шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 13.1. Договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє по 31.12.2021 р., а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Додатком №1 та №2 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №70/КЕС-2021 від 11.11.2021 сторонами погоджено перелік об`єктів та точок комерційного обліку, а також Комерційну пропозицію.

Звертаючись з даним позовом до суду позивачем у позовній заяві та у заяві про збільшення розміру позовних вимог вказано на неналежне виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії споживачу №70/КЕС-2021 від 11.11.2021 в частині повної та своєчасної сплати вартості спожитої електричної енергії у листопаді 2021 р. у розмірі 388250,76 грн. та у грудні 2021 р. у розмірі 378843,54 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як зазначено в ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Беручи до уваги встановлену статею 204 ЦК України та неспростовану в межах цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності означеного договору, суд вважає його належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України та статей 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

З наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі №289 вбачається, що постачальник передав, а споживач прийняв електроенергію у обсязі 84588 кВт/год на суму 421248,42 грн. разом з ПДВ.

Крім того, відповідно до акту приймання-передачі №290 постачальник передав, а споживач прийняв електроенергію у обсязі 77962 кВт/год на суму 388250,76 грн. разом з ПДВ.

Згідно з актом приймання-передачі №332 від 31.12.2021, постачальник передав, а споживач прийняв електроенергію у обсязі 76073 кВт/год на суму 378843,54 грн., разом з ПДВ.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідачем було сплачено лише частину заборгованості за спожиту електроенергію відповідно до акту приймання-передачі №289 на суму 421248,42 грн. разом з ПДВ. Втім, заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію у листопаді 2021 р. у розмірі 388250,76 грн. та у грудні 2021 р. у розмірі 378843,54 грн. залишається несплаченою.

Відповідно до п. 6.2. Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов договору.

Умовами п. 7.1. Договору визначено, що постачальник має право отримувати від споживача оплату за поставлену електричну енергію.

Судом встановлено, що вищевказані акти приймання-передачі електроенергії підписано сторонами без будь-яких зауважень щодо якості, кількості та своєчасності поставленої відповідачу електроенергії, підписи яких скріплено відтисками печаток.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем виконано взяті на себе договірні зобов`язання та поставлено відповідачу електричну енергію за спірний період, про що свідчать наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази. Проте відповідачем порушено обумовлені договором зобов`язання в частині здійснення своєчасної та повної оплати вартості електричної енергії у визначені договором строки у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, заявлена до стягнення заборгованість за Договором про постачання електричної енергії споживачу №70/КЕС-2021 від 11.11.2021 у листопаді 2021 р. у розмірі 388250,76 грн. та у грудні 2021 р. у розмірі 378843,54 грн. визнається судом обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо доводів відповідача про фінансування видатків за рахунок державного бюджету в межах асигнувань, встановлених річним кошторисом, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, погіршення фінансового стану не звільняє його від обов`язку своєчасно виконати господарські зобов`язання.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 23.03.2018 року у справі №904/6252/17, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17, від 07.11.2019 у справі №916/1345/18, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 1430,58 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 9.1. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством.

Приписами ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 626 ЦК України).

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних у розмірі 1430,58 грн., суд встановив, що дане нарахування відповідає умовам договору та Комерційної пропозиції, вимогам законодавства, розрахунок виконано арифметично вірно, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення 3% річних у розмірі у розмірі 1430,58 грн. є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, що викладено у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Системний аналіз наведених норм матеріального права вказує на те, що заявлені до стягнення 3 % річних за своєю правовою природою не є неустойкою, оскільки входять до складу грошового зобов`язання, виступають особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, суд позбавлений правових підстав для застосування дискреційних повноважень щодо зменшення розміру 3 % річних, а тому заявлене відповідачем клопотання задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Разом з тим, з`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, як обґрунтованого, підтвердженого доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого відповідачем.

Відповідно до ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 240 ГПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 4 с. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Разом з тим, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Крім того, указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 №133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 341/2022 від 17 травня 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22 травня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

Відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася у місті Харкові та об`єктивну неможливість підписання даного рішення у строки, передбачені ст. 248 ГПК України, рішення по даній справі складено та підписано судом за наявної можливості, після встановлення он-лайн доступу суддів та працівників апарату суду до системи "Діловодство спеціалізованого суду".

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про задоволення позову, покладає витрати зі сплати судового збору в розмірі 11527,87 грн. на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" (61002, м. Харків, вул. Маршала Бажанова, буд. 21/23, ) заборгованість за поставлену електроенергію у листопаді 2021 року у розмірі 388250,76 грн., заборгованість за поставлену електроенергію у грудні 2021 року у розмірі 378843,54 грн., 3 % річних у розмірі 1430,58 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 11527,87 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256 - 259 ГПК України.

Повне рішення складено "11" липня 2022 р.

Суддя Г.І. Сальнікова