ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2022 р. Справа №926/4050/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Плотніцького Б.Д.

Марка Р.І.

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» б/н від 02.05.2022 (вх.№01-05/982/22 від 09.05.2022)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.04.2022, суддя: Бутирський А.А., м. Чернівці, повний текст рішення складено 27.04.2022

у справі №926/4050/21

за позовом керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Юрковецької сільської ради

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут»

про стягнення 141 806,96 грн.

за участю представників:

від позивача не з`явився;

від прокурора не з`явився;

від відповідача Попов В.Д. (адвокат)

ВСТАНОВИВ:

05.10.2021 у Господарський суд Чернівецької області звернувся керівник Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Юрковецької сільської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» (далі по тексту ТОВ «Чернівцігаз збут») про стягнення 141 806,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Юрковецькою сільською радою та ТОВ «Чернівцігаз збут» без належних підстав (обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни природного газу упродовж вересня-листопада 2018 року) укладено 9 додаткових угод, чим порушено норми ст.ст. 3, 36 Закону «Про публічні закупівлі» та умови договору. Внаслідок укладення цих 9 додаткових угод збільшилася ціна природного газу для позивача, а тому надмірно сплачені позивачем кошти у сумі 141 806,96 грн. підлягають стягненню з відповідача, на корись позивача оскільки порушуються фінансово-економічні інтереси держави.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 20.04.2022 у справі №926/4050/21 вищезазначений позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ТОВ «Чернівцігаз збут» на користь Юрковецької сільської ради грошові кошти в сумі 141 806,96 грн.

Вказане рішення мотивоване тим, що додатковими угодами зміна ціни газу за 1000 куб. м. відбувалася не в зв`язку з коливанням такої на ринку газу, а у зв`язку з цінами, які самовільно встановлені постачальником ТОВ «Чернівцігаз збут». З цих підстав суд дійшов до висновку, що ці додаткові угоди укладені з порушенням п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому є нікчемними та до них слід застосувати наслідки їх недійсності з моменту укладення. Враховуючи, що кошти з бюджету сплачено на правовій підставі, яка в подальшому відпала, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з ТОВ «Чернівцігаз збут» безпідставно сплачених Юрковецькою сільською радою грошових коштів в розмірі 141 806,96 грн. на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України підлягає до задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.04.2022 у справі №926/4050/21 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

1)суд першої інстанції не врахував, що прокурор не зазначив в чому полягає порушення інтересів держави, а відтак не навів правових підстав для звернення з позовною заявою у даній справі, тому суд безпідставно не повернув її без розгляду на підставі ст.ст. 53, 174 ГПК України. Крім того апелянт зазначає, що Юровецька сільська рада не є органом виконавчої влади, а тому в силу рішення Конституційного Суду України за №1-1/99 від 08.04.1999 прокурор не має повноважень на представництво інтересів органів місцевого самоврядування;

2)дійшовши до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно сплачених грошових коштів в розмірі 141 806,96 грн. на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, що відповідач зарахував цю суму в рахунок погашення заборгованості в розмірі 196 758,31 грн., яка виникла внаслідок невиконання позивачем умов іншого договору №114104ВМ15ЕВ016 від 17.02.2016, а не договору №41ЕВСhrZ246-18 від 23.07.2018, стягнення за яким є предметом цього спору;

3)місцевий господарський суд не врахував преюдиційні обставини, які встановлені в судових рішеннях по справах №926/4474/21 та №926/2021/21 згідно з якими спірні додаткові угоди не є нікчемними та підлягають виконанню сторонами.

Інші учасники справи не скористались правом, наданим ст. 263 ГПК України, відзивів не подали.

Відзив прокурора, який зданий на пошту 22.06.2022, а надійшов до суду в день судового засідання 27.06.2022 не враховується судом, оскільки поданий з пропуском строку (до 06.06.2022), який був встановлений в ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 13.05.2022 та без клопотання про поновлення цього строку.

У судове засідання 27.06.2022 з`явився представник відповідача. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи. З огляду на належне повідомлення учасників справи суд ухвалив у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України здійснювати розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Згідно з ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши доводи і заперечення наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі встановленими судом першої інстанції та неоспореними обставинами, а також обставини, встановленими судом апеляційної інстанції, і визначеними відповідно до них правовідносини вбачається, що Юрковецькою сільською радою проведено відкриті торги щодо закупівлі газового палива за ДК021:2015:09120000-6 в обсязі 39576 кубічних метрів з очікуваною вартістю 423906,45 грн.

Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет на веб-сайті «Prozorro» за UA-2018-06-13-002103-а. Основним критерієм вибору переможця є ціна.

Учасниками вказаних відкритих торгів зареєструвалися:

- ТОВ «Чернівцігаз Збут» з попередньою пропозицією 316608,00 грн. (остаточна пропозиція 316608,00 грн.);

- ТзОВ «УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП» з попередньою пропозицією 346685,76 грн. (остаточна пропозиція 346685,76 грн.);

- ТОВ «Паливторг» з попередньою пропозицією 360141,60 грн. (остаточна пропозиція 358954,32 грн.);

- ТОВ «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» з попередньою пропозицією 417922,56 грн. (остаточна пропозиція 359745,84 грн.);

- ТзОВ «ГАЗПРОМПОСТАЧ» з попередньою пропозицією 406049,76 грн. (остаточна пропозиція 406049,76 грн.);

Переможцем вказаного аукціону визначено ТОВ «Чернівцігаз Збут» з ціновою пропозицією 316608,00 грн.

За результатами проведеної процедури закупівлі 23.07.2018 між Юрковецькою сільською радою та ТОВ «Чернівцігаз Збут» укладено договір на постачання природного газу №41ЕВСhrZ246-18 (а.с.25-27).

Відповідно до зазначеного договору №41ЕВСhrZ246-18 від 23.07.2018 постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до додатку №1 до цього договору (а.с.28) встановлено річний плановий обсяг постачання газу до 30,6 тис. куб. м. (2 квартал 1,0 тис. куб. м, 3 квартал 3,0 тис. куб.м, 4 квартал 26,6 тис. куб.м).

Ціна газу за 1000 куб. м, з урахуванням ПДВ, становить 8000,00 грн. Загальна вартість договору становить 316 608,00 грн. (пп. 3.3, 3.9 договору).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частині 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом (ч.ч. 4, 5 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Отже, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу природного газу.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, апеляційний господарський суд доходить до висновку, що визначивши ціну природного газу, який продається, та загальну вартість договору, можна встановити і загальний обсяг природного газу, який мав бути поставлений по укладеному між сторонами договору, шляхом ділення загальної вартості договору на ціну природного газу, а саме: 316 608,00 грн. / 8000,00 грн. з ПДВ за 1000 куб. м. = 39,576 тис. куб. м.

Наявні у матеріалах справи договірні обсяги (а.с.28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46) в яких вказаний загальний об`єм постачання природного газу не узгоджуються з відомостями, які містяться тендерній пропозиції (а.с.66).

Після укладення зазначеного вище договору №41ЕВСhrZ246-18 від 23.07.2018 з ініціативи ТОВ «Чернівцігаз Збут» між сторонами підписано ряд додаткових угод, зокрема:

додатковою угодою №1 від 26.09.2018 (а.с.29) збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу з 8000,00 грн. з ПДВ до 8074,00 грн. з ПДВ;

додатковою угодою №2 від 03.10.2018 (а.с.31) збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу з 8074,00 грн. з ПДВ до 8 881,40 грн. з ПДВ;

додатковою угодою №3 від 09.10.2018 (а.с.33) збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу з 8 881,40 грн. з ПДВ до 9 769,54 грн. з ПДВ;

додатковою угодою №4 від 17.10.2018 (а.с.35) збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу з 9 769,54 грн. з ПДВ до 10 746,49 грн. з ПДВ;

додатковою угодою №5 від 23.10.2018 (а.с.37) збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу з 10 746,49 грн. з ПДВ до 11 821,13 грн. з ПДВ;

додатковою угодою №6 від 31.10.2018 (а.с.39) збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу з 11 821,13 грн. з ПДВ до 13 003,24 грн. з ПДВ;

додатковою угодою №7 від 05.11.2018 (а.с.41) збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу з 13 003,24 грн. з ПДВ до 13 711,20 грн. з ПДВ;

додатковою угодою №8 від 16.11.2018 (а.с.43) збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу з 13 711,20 грн. з ПДВ до 14 961,00 грн. з ПДВ;

додатковою угодою №9 від 16.11.2018 (а.с.45) збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу з 14 961,00 грн. з ПДВ до 14 511,60 грн. з ПДВ;

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 637 ЦК України).

Оскільки укладення договору, стягнення за яким є предметом спору в даній справі, відбулось через систему Prozorro у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі», то в силу ст. 637 ЦК України зміни до нього вчиняються у відповідності до названого Закону.

Законом України «Про публічні закупівлі» за №922-VIII від 25.12.2015, який набрав чинності 19.02.2016, установлено правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Цей Закон містив примітку, для центральних органів виконавчої влади та замовників, що здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання вводиться в дію з 01.04.2016, а для всіх замовників з 01.08.2016 (пункт 1 розділу IX цього Закону).

Статтею 37 цього Закону №922-VIII від 25.12.2015 передбачалось, що договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 4 ст. 36 Закону №922-VIII від 25.12.2015 умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: (1)зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; (2)зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Вказана вище редакція Закону діяла до 19.04.2020, коли введений в дію Закон України №114-IX від 19.09.2019 (набрав чинності 20.10.2019), яким внесено зміни до Закону України Про публічні закупівлі №922-VIII від 25.12.2015, шляхом викладення його в новій редакції згідно з якою нікчемність договору про закупівлю регулюється ст. 43, а не ст. 37 як у редакції Закону №922-VIII від 25.12.2015, а основні вимоги до договору про закупівлю, які в попередній редакції Закону №922-VIII від 25.12.2015 визначались ч. 4 ст. 36, у Законі №114-IX від 19.09.2019 передбачені в ч. 4 ст. 41.

Отже, у цій справі сторони дійшли згоди підписати додаткові угоди про збільшення ціни на природний газ, внаслідок чого вартість 1000 куб.м. з ПДВ збільшилася для відповідача на 55,13% (з 8000,00 грн. до 14 511,60 грн.), а обсяг поставки зменшились з 39,576 тис. куб. м. до 21,817 тис. куб. м. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, Закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про державні закупівлі» (як в редакції Закону №922-VIII від 25.12.2015, так і Закону №114-IX від 19.09.2019) нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Апеляційний суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Таким чином, зміна умов договору відбувається за згодою обох сторін..

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Суд апеляційної інстанції вважає, що метою регулювання, передбаченого Закону «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для продавця.

Так, ст. 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Відповідно до ст. 5 Закону «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях; метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення більш як на 55,13% шляхом так званого "каскадного" укладення дев`яти додаткових угод невілює вищевикладені принципи.

Відповідно до принципу прозорості торгів та стандартів добросовісної ділової практики сторони в договорі мали б закласти певну формулу та порядок перерахунку ціни (так зване "цінове застереження"). Це призвело б до прозорості закупівель - адже замовник би розумів, що ціна може бути перерахована.

Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Апеляційний господарський суд також відхиляє аргументи скаржника щодо застосування принципу свободи договору, закріпленого ст.ст. 3, 627 ЦК, який передбачає право сторін визначати зміст договору на власний розсуд та за згодою сторін вносити будь-які зміни до договору. Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. Позивач як сторона договору розпоряджався не власними коштами, а коштами держави, коштами платників податків. І суд погоджується, що таке розпорядження було неефективним, здійсненим з порушенням норм Закону «Про публічні закупівлі» (аналогічні правові висновки викладені у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19 та постанові Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №922/4089/20).

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону «Про публічні закупівлі».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК).

З огляду на це враховуючи те, що встановлено обставини нікчемності додаткових угод №1-9 відповідно до ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції Закону №922-VIII від 25.12.2015), то суд першої інстанції правильно застосував наслідки їх недійсності, встановлені ч. 1 ст. 216 ЦК України про те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Зважаючи на наведені висновки, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що у період з вересня-листопада 2018 року, який є спірним у даній справі, договір №41ЕВСhrZ246-18 від 23.07.2018 діяв у первинній редакції без додаткових угод №1-9, зміст якої передбачав що: ціна природного газу з ПДВ становить 8000,00 грн. за 1000 куб.м., загальна вартість договору з ПДВ становить 316 608,00 грн., а загальний обсяг товару, який мав бути поставлений по укладеному між сторонами договору, становить 39,576 тис. куб. м.

При з`ясуванні фактичних підстав позову, судом апеляційної інстанції встановлено, що прокурор пов`язує розмір переплати за договором виходячи з ціни за 1000 куб. м природного газу, яка зазначена у позовній заяві, тобто в первинній редакції останньої договору №41ЕВСhrZ246-18 від 23.07.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, Юрковецькою сільською радою на підставі рахунку №13400 від 30.09.2018 (а.с.60) було сплачено 4 721,39 грн. за обсяг газу 0,317 тис. м. куб., що підтверджується платіжним дорученням №61 від 03.10.2018 (а.с.61) з призначенням платежу за природний газ згідно рахунку №13400 від 30.09.2018, який виставлений за вересень 2018 року, та договору №41ЕВСhrZ246-18 від 23.07.2018.

Згідно рахунка-акта №16820 від 07.12.2018 (а.с.62), Юрковецькою сільською радою було сплачено 311 141,57 грн. за обсяг газу 21,44 тис. м. куб., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 90, 109, 169 від 07.12.2018 (а.с.63-65) з призначенням платежу за природний газ за листопад місяць 2018 року згідно рахунку №16820 від 07.12.2018 та договору №№41ЕВСhrZ246-18 від 23.07.2018.

Тобто за природний газ проданий з вересня по листопад 2018 року позивач сплатив на користь відповідача 315 863,00 грн. (4 721,39 грн. + 311 141,57 грн.) за цінами, які визначались додатковими угодами, хоча мав сплачувати по ціні 8000,00 грн. з ПДВ за 1000 куб.м., що взагальному становить 174 056,00 грн. Ці обставини повністю узгоджуються з розрахунком прокурора у позовній заяві (а.с.47), а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність переплати за договором №41ЕВСhrZ246-18 від 23.07.2018.

Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження апелянта про те, що відповідач зарахував 141 806,96 грн. в рахунок погашення заборгованості в розмірі 196 758,31 грн., яка виникла внаслідок невиконання позивачем умов іншого договору №114104ВМ15ЕВ016 від 17.02.2016, а не договору №41ЕВСhrZ246-18 від 23.07.2018, стягнення за яким є предметом цього спору, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: (1)у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; (2)у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; (3)у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Натомість в даному випадку судами встановлено, що в призначеннях платежу та виставлених рахунках чітко вказано по якому договору та за який період поставленого природного газу здійснюється грошовий переказ. Відтак обставини на які покликається апелянт не знайшли свого документального підтвердження та відхиляються як припущення на яких не може ґрунтуватись доказування.

Згідно ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, через неналежне виконання своїх зобов`язань щодо продажу Юрковецькій сільській раді природного газу, ТОВ «Чернівцігаз Збут» безпідставно отримало в результаті укладених нікчемних угод, які не тягнуть за собою правових наслідків, 141 806,96 грн. (315 863,00 грн. - 174 056,00 грн.), однак природний газ на вказану суму не продало. Тому отримані кошти підлягають поверненню.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що позов підлягає задоволенню.

Що стосується доводів скаржника про те, що місцевий господарський суд не врахував преюдиційні обставини, які встановлені в судових рішеннях по справах №926/4474/21 та №926/2021/21 згідно з якими спірні додаткові угоди не є нікчемними та підлягають виконанню сторонами, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (частина 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Оціночні судження суду не можуть братися до уваги як преюдиційні обставини, а тому преюдиційні факти слід відрізняти від оцінки судом певних обставин. Крім того, схожість обставин і предмета спору не свідчать про наявність підстав для застосування частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на це відхиляються доводи апелянта в цій частині, оскільки кваліфікація додаткових угод в справах №926/4474/21 та №926/2021/21 на відповідність їх нормам ст. 36 Закону №922-VIII від 25.12.2015 як дійсного чи нікчемного судом не досліджувалось і не встановлювалось.

З приводу доводів апелянта про те, що прокурор не вказав у чому полягає порушення інтересів держави, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, як здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З огляду на пряму вказівку в даній нормі про можливість представництва прокурором інтересів органів місцевого самоврядування відхиляються покликання апелянта на рішення Конституційного Суду України за №1-1/99 від 08.04.1999 у якому здійснено офіційне тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, який на момент пред`явлення позову в даній справі втратив чинність.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру).

У відповідності до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування Україні сільські, селищні, сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування визначено рухоме і нерухоме майно, доходи місцеві бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, розпорядження яким від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють органи місцевого самоврядування (ч. 3 ст. 16, ч. 5 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Використання коштів місцевого бюджету з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, якими за ст. 142 Конституції України, у тому числі, є доходи кошти місцевих бюджетів, що у свою чергу, завдає шкоду інтересам держави, які згідно зі ст. 7 Конституції України гарантує місцеве самоврядування.

Одним із основних принципів місцевого самоврядування згідно вимог ст. 4 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, є судовий захист прав місцевого самоврядування.

У даному випадку уповноваженим суб`єктом владних повноважень є Юрковецька сільська рада, як головний розпорядник бюджетних коштів органу місцевого самоврядування.

Отже, прокурор правильно визначив позивача у справі, адже Юрковецька сільська рада є стороною спірних правочинів, юридичною особою, яка може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки, яка є розпорядником бюджетних коштів, яка здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно з законодавством України.

27.04.2021 та 27.09.2021 прокурор звернувся з листами до Юрковецької сільської ради з проханням надати інформацію про вжиті заходи щодо визнання додаткових угод недійсними та повернення бюджетних коштів.

Листом № 425 від 07.05.2021 Юрковецька сільська рада повідомила прокурора про відсутність в сільському бюджеті коштів на сплату судового збору та просила пред`явити вказану позовну заяву до суду в її інтересах.

З наведеного вбачається, що прокурором дотримано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України Про прокуратуру, оскільки компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності, а тому спростовуються доводи апелянта в цій частині.

З огляду на вищезазначене, апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» б/н від 02.05.2022 (вх.№01-05/982/22 від 09.05.2022) підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення судового збору за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.04.2022 у справі №926/4050/21 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» б/н від 02.05.2022 (вх.№01-05/982/22 від 09.05.2022) залишити без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Порядок та строк оскарження встановлено ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Марко Р.І.

Повний текст постанови виготовлено 05.07.2022.