ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 липня 2022 року Справа № 903/1021/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес-Рейс

до відповідачів:

1) Ковельської філії Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго

2) Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго

про солідарне стягнення 2031197,77 грн збитків,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Кухарчук А. Ю., адвокат, ордер серія АА № 0016023 від 06.12.2021;

від відповідача-1: н/з;

від відповідача-2: Боричевський В. М., адвокат, довіреність № 13/18-1023 від 04.01.2022.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Судове засідання проведено в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Бізнес-Рейс звернулось з позовом до Ковельської філії Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго та Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго про солідарне стягнення 2031197,77 грн збитків (упущеної вигоди) за вироблену електричну енергію(з врахуванням змісту позовних вимог в уточненій позовній заяві).

При обґрунтуванні позову вказує, що Приватне акціонерне товариство Волиньобленерго в порушення умов договору виробника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 19/20-492 від 08.05.2020 не здійснювало належний облік виробленої позивачем електричної енергії за період з 22.04.2020 по 10.11.2020 або приховало вироблений об`єм електричної енергії, що призвело до завдання збитків у розмірі вартості електричної енергії за відповідний період.

Ухвалою суду від 17.12.2021 дану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме, зобов`язано позивача подати суду: подати заяву в якій чітко сформулювати зміст позовних вимог у справі №903/1021/21 до кожного з відповідачів.

28.12.2021 позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви з редакцією позовної заяви, де сформулювали зміст позовних вимог, що право стягнення є солідарним.

Ухвалою суду від 30.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; підготовче засідання призначено на 26.01.2022; запропоновано відповідачам надати відзив на позов та письмові пояснення на клопотання позивача про витребування інформації, що стосується їх повноважень, завдань та функцій що стосується питання обліку виробленої електричної енергії виробниками електричної енергії, та засобів такого обліку; позивачу відповідь на відзив.

19.01.2022 відповідач-2 через відділ документального забезпечення та контролю подав відзив № 19/23-486 від 18.01.2022 в якому вказує, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, при цьому вказує, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20). Звертає увагу суду на те, що позивачем у позовній заяві не зазначено, в чому саме полягала протиправна поведінка відповідача-2, які порушені імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, а лише вказано, що за період фактичного підключення до мережі з 22.04.2020 до 11.11.2020 належний облік фактично виробленої електричної енергії ТзОВ „Бізнес-Рейс не здійснювався, а також те, що обсяг електроенергії був „неналежним чином розподілений без згоди та без розпорядження власника, не був закріплений за власником такого товару, при цьому позивач не вказує, яку саме норму права чи договірну умову порушило ПрАТ „Волиньобенерго. Зазначає, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач-2 забезпечує доступ позивача до своїх мереж в частині транспортування електричної енергії, що вироблена електроустановками позивача і жодних обов`язків відповідача-2 щодо „закріплення виробленого обсягу договір не передбачає. Звертає увагу, що у чинному законодавстві України взагалі відсутній термін „закріплення виробленого обсягу електроенергії. Також зазначає, що з офіційного вебсайту НЕК „Укренерго, що є Адміністратором ринку електричної енергії, вбачається, що позивач став учасником ринку електричної енергії на підставі договору про врегулювання небалансів № 1899-01014 з 28.10.2020; договір № 2057/01/20 купівлі-продажу електричної енергії з ДП „Гарантований покупець позивачем укладено 11.11.2020; згідно листа НЕК „Укренерго Вих. № 01/41170 позивач увійшов на підставі договору до балансуючої групи гарантованого покупця з 00 годин 00 хвилин 17.11.2020. Враховуючи дані обставини позивач навіть теоретично не міг отримувати жодних доходів від продажу виробленої ним електроенергії по „зеленому тарифу раніше 17.11.2020, а визначені позивачем збитки у розмірі 2031197,77 грн є суто абстрактними та не могли ним бути отримані навіть теоретично, оскільки до 17.11.2020 позивачем не була виконана процедура набуття права продажу електроенергії за „зеленим тарифом, передбачена ст. 71 Закону України „Про ринок електричної енергії, більше того, позивач не міг провадити будь-яку діяльність на ринку (окрім діяльності споживача) раніше 28.10.2020, оскільки саме з цієї дати він став учасником ринку.

24.01.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник позивача не може з`явитись в судове засідання 26.01.2022 так як перебуває на самоізоляції у зв`язку з тісним контактом із хворим на Covid-19, а також наявними ознаками хвороби самого представника.

26.01.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав відповідь на відзив, в якій просить встановити позивачу додатковий строк для доказів, при цьому вказує, що Приватне акціонерне товариство Волиньобленерго - є оператором системи розподілу електричної енергії, обов`язки якого визначені не лише укладений із позивачем договорами, але й законами та підзаконними актами. Звертає увагу суду на норми п. 12.17. Розділу XII Кодексу систем розподілу, яким визначено, що у випадку облаштування вузла обліку споживача зі встановленням засобу обліку, який забезпечує можливість дистанційного зчитування даних (показів засобу обліку), ОСР має забезпечити щодобову передачу даних стосовно величин погодинного споживання електричної енергії споживачем постачальнику електричної енергії, який у свою чергу має відобразити в особистому кабінеті споживача надану інформацію. Така інформація оновлюється постачальником електричної енергії щодобово. Облік виробленої відпущеної, переданої, розподіленої, імпортованої та експортованої, а також спожитої електричної енергії - це не зобов`язання, яке виконується виключно на підставі договору, чи за умови набуття суб`єктами статусу учасника ринку, а це зобов`язання яке виконується у обов`язковому, порядку, для забезпечення обліку електричної енергії на ринку постійно, з метою недопущення безоблікового її використання: виробництва та споживання. Звертає увагу суду на норми п. 11.9.3, 11.9.4 розділу XI Кодексу системи розподілу, якими визначено, що ОСР повинен вживати заходів щодо виявлення та попередження несанкціонованого відбору електричної енергії з системи розподілу. Фіксація та визначення обсягів несанкціонованого відбору електричної енергії з системи розподілу здійснюється відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії. Отже, ПрАТ Волиньобленерго - як оператор системи розподілу (ОРС) допустив протиправну поведінку, яка порушує імперативні норми, а саме п.п. 11.9.1. 11.9.3 розділу XI Кодексу системи розподілу, а саме не здійснив контроль за безобліковим відбором електричної енергії, яка вироблялася електроустановкою позивача, і не зафіксував такий обсяг відповідно до викладеної позиції відповідача-2 у поданому відзиві, а відповідно допускав розподіл необлікованої електричної енергії, що є неприпустимим для ринку електричної енергії. Щодо статусу ТзОВ Бізнес-Рейс як учасника ринку, виробника електричної енергії зазначає, що 21.02.2020 відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №455 Про видачу ліцензії з виробництва електричної енергії ТзОВ «Бізнес-Рейс» зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1839 від 07.10.2020 ТзОВ Бізнес-Рейс стало ліцензованим виробником електричної енергії із альтернативних джерел. ПрАТ Волиньобленерго визнало статус ТзОВ Бізнес-Рейс як учасника ринку електричної енергії уклавши 08.05.2020 між ТзОВ Бізнес-Рейс договір виробника про надання послуг з розподілу електричної енергії №19/20-492. Таким чином, на підставі отриманої ліцензії виробника та укладеного договору виробника про надання послуг з розподілу електричної енергії №19/20-492 від 08.05.2020 між ТзОВ Бізнес-Рейс та ПрАТ Волиньобленерго, позивач став учасником ринку електричної енергії, та відповідно мав право здійснювати господарську діяльність з виробництва електричної енергії. Щодо засобів обліку електричної енергій виробленої ТзОВ Бізнес-Рейс позивач вказує, що останній правомірно здійснює господарсько-торговельну діяльність з виробництва та продажу електричної енергії, а тому правомірно заявив вимоги щодо компенсації вартості виробленої електричної енергії, а саме стягнення суму збитку (упущеної вигоди) за вироблену електричну енергію у розмірі 2031197,77 грн, а відповідач-2 - ПрАТ Волиньобленерго не спростував у своєму відзиві аргументів та доводів наведених у позовній заяві. Крім того, оскільки відповідач-2 ПрАТ Волиньобленерго ухиляється від обов`язку надання інформації про зафіксований обсяг виробленої ТзОВ «Бізнес-Рейс» електричної енергії, позивач для здійснення такого обрахунку за встановленими засобами комерційного обліку на електроустановці залучив спеціаліста.

26.01.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання про витребування у відповідача додаткових доказів.

В судовому засіданні 26.01.2022 з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, неявку представників сторін, суд ухвалив на місці відкласти підготовче засідання в межах строку передбаченого ГПК України.

Ухвалою суду від 26.01.2022 повідомлено сторін про проведення підготовчого засідання 08.02.2022; запропоновано відповідачам надати суду пояснення щодо клопотання позивача про витребування доказів та встановлення додаткового строку для подання доказів.

08.02.2022 відповідач-2 через відділ документального забезпечення та контролю подав заперечення на відповідь на відзив № 19/23-136 від 07.02.2022 в яких вказує, що висновки позивача про застосування наведених ним норм законодавства у спірних правовідносинах є неправильними та є результатом безсистемного аналізу окремих норм законодавства.

08.02.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання про витребування доказів в порядку ст. 80 та 81 ГПК України в якому просить витребувати у ПрАТ Волиньобленерго, Ковельської філії ПрАТ Волиньобленерго та ПрАТ Укренерго інформацію зазначену в клопотанні.

В судовому засіданні 08.02.2022 представник позивача підтримала клопотання про витребування інформації (заявлене в заяві про усунення недоліків) та про встановлення додаткового строку для подання доказів (заявлене у відповіді на відзив), щодо клопотання про витребування доказів від 25.01.2022 зазначила, що воно включено до клопотання від 07.02.2022, в зв`язку з чим не потребує розгляду, також частково підтримала клопотання про витребування доказів, а саме в частині, що стосується витребування інформації від ПрАТ Волиньобленерго, Ковельської філії ПрАТ Волиньобленерго, щодо витребування інформації в ПрАТ Укренерго просила зняти дане питання з розгляду.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 08.02.2022 заперечив проти задоволення всіх заявлених позивачем клопотань через їх необґрунтованість та пропуск строку на їх подання.

В судовому засіданні 08.02.2022 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання позивача та встановити додатковий строк 14 календарних днів з дати проведення даного судового засідання, залишив без задоволення клопотання позивача про витребування доказів від 07.02.2022, 25.01.2022 та за клопотанням представника позивача залишив без розгляду клопотання від 07.02.2022 про витребування інформації у ПрАТ "Укренерго".

В судовому засіданні 08.02.2022 з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства та надання судом додаткового строку для подання самостійно позивачем доказу, суд на виконання вимог ст. 195 ГПК України, враховуючи строки розгляду справи, ухвалив на місці продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів - по 02.04.2022 та відкласти підготовче засідання на 02.03.2022.

Сторони в судове засідання 02.03.2022 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 02.03.2022 повідомлено сторін про те, що підготовче засідання відбудеться 29.03.2022.

07.03.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав заяву від 22.02.2022 про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: акт № 1 огляду засобу комерційного обліку та визначення загального обсягу виробленої електричної енергії та її різниці, висновок експерта № 15091 від 22.02.2022.

15.03.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання про відкладення розгляду справи та продовження процесуальних строків (у тому числі проведення підготовчого судового засідання) на 60 днів з дня закінчення воєнного стану.

29.03.2022 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю подав пояснення № 19/23-1837 від 24.03.2022.

Ухвалою суду від 29.03.2022 клопотання позивача від 15.03.2022 про продовження процесуальних строків задоволено частково; продовжено строк підготовчого засідання у справі по 17.05.2022; в іншій частині клопотання позивача від 15.03.2022 відмовлено; повідомлено сторін про те, що підготовче засідання відбудеться 17.05.2022.

Представники позивача та відповідача-1 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 17.05.2022 наполягав та закритті підготовчого провадження, призначення справи до розгляду по суті.

В судовому засіданні 17.05.2022 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.05.2022 повідомлено позивача та відповідача-1 про те, що розгляд справи по суті відбудеться 01.06.2022.

01.06.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитись в дане судове засідання.

В судовому засіданні 01.06.2022 суд ухвалив на місці задовольнити клопотання позивача та відкласти розгляд справи по суті на 22.06.2022.

Ухвалою суду від 01.06.2022 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 22.06.2022.

22.06.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитись в дане судове засідання.

В судовому засіданні 22.06.2022 представник відповідача при вирішенні клопотання про відкладення розгляду справи по суті покладається на розсуд суду. З метою надання можливості представнику позивача скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, строки розгляду справи, суд ухвалив на місці клопотання позивача задовольнити та відкласти розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 22.06.2022 повідомлено позивача про те, що розгляд справи по суті відбудеться 06.07.2022.

В судовому засіданні 05.07.2022 представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позові, заяві про усунення недоліків та відповіді на відзив, представник відповідача-2 позов заперечив з підстав наведених у відзиві та заперечені на відповідь на відзив.

Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом враховано, що ухвалою суду від 22.06.2022 явка в судове засідання представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Згідно з приписами ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Водночас суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами.

Отже, всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності повноважного представника відповідача-1.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

08.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Рейс» (виробник) та Приватним акціонерним товариством «Волиньобленерго» (оператор системи розподілу, ОСР) було укладено договір виробника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 19/20-492 (далі - договір) (а.с. 92-96 Т.1).

Пунктом 1.1 договору визначено, що договір встановлює порядок розподілу електричної енергії електромережами оператора системи розподілу, відпущеної виробником, як послуги оператора системи розподілу.

Згідно п. 2.1 договору на підставі цього договору оператор системи розподілу забезпечує недискримінаційний доступ виробника до мереж оператора системи розподілу з метою реалізації виробником, своїх прав та виконання обов`язків і функцій виробника в частині транспортування електричної енергії, що вироблена електроустановками виробника, мережами оператора системи розподілу. Оператор системи розподілу надає послугу з розподілу електричної енергії виробнику згідно з реєстром за ЕІС-кодом виробника та його точок комерційного обліку, перелік яких наведено у додатку № 4 до цього договору. Узгоджені (договірні)обсяги розподілу електричної енергії, відпущеної виробником, мережами оператора системи розподілу зазначаються у додатку № 1 до цього договору (п.2.2. договору).

Відповідно до п.4.2 договору комерційний облік відпущеної виробником електричної енергії здійснюється на підставі даних засобів комерційного обліку електричної енергії за допомогою автоматизованої системи збору даних та керування лічильниками (АСЗД) внесеного до реєстру головних зразків. За розрахункову одиницю розподіленого обсягу електричної енергії береться одна кіловат година (кВт*год). За підсумками розрахункового періоду до 10 год першого робочого дня місяця, наступного за звітним, виробником складається акт звірки зняття показників розрахункових лічильників активної енергії обміну між ПрАТ «Волиньобленерго» і ТзОВ «Бізнес-Рейс».

Відповідно до п. 11.1 договору сторони погодили, що договір вважається укладеним з дня його підписання, та діє протягом 1 календарного року. У разі, якщо жодна із сторін не пізніше, ніж за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору не повідомить іншу сторону про намір припинити дію цього договору, договір вважається продовженим на тих же умовах на наступний календарний рік.

До договору між сторонами було підписано п`ять додатків, які є невід`ємними частинами договору (п.12.2 договору).

Відповідно до додатку №1 до договору - паспорту точки розподілу електричної енергії визначено: енергетичний ідентифікаційний код точки розподілу 62Z068 (а.с.97 Т.1).

Додатком № 2 договору сторони визначили прогнозовані обсяги розподілу електричної енергії, відпущеної виробником, мережами оператора системи розподілу на 2020 рік (а.с.98 Т.1).

Згідно з додатком №3 до договору - акт звірки зняття показників розрахункових лічильників активної енергії і обміну між ПрАТ Волиньобленерго і ТзОВ Бізнес-Рейс, зафіксовано номер лічильника №84439050 (а.с.100 Т.1).

Відповідно до додатку №5 до договору - Перелік місць встановлення приладів та системи розрахункового обліку Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес-Рейс визначено: найменування суміжної ОСР ПрАТ «Волиньобленерго»; найменування електростанції та ЕІС-код типу Y сонячна електростанція у с.Бахів Ковельського району Волинської області (10Y1001C-000182); найменування точки надходження електроенергії ввід 10Кв Т1; рівень напруги (кВ) 10; розрахунковий коефіцієнт 2000; прийом - +; віддача - +; ЕІС-код типу Z - 62Z068 (а.с. 101 Т.1).

Позивач згідно заяви від 15.04.2021 просив відповідача надати інформацію про загальний об`єм виробленої електричної енергії TзOВ Бізнес-Рейс (Обсяг відпуску електроенергії кВт*г) об`єктом електроенергетики сонячною електростанцією, яка розташована за адресою: Волинська область, Ковельський район, с. Бахів, вул. Залізнична, 8, за період із 24.04.2020 до 17.10.2020, у розрізі кожного місяця окремо (а.с.102-103 Т1).

Відповідач листом № 52/8-3413 від 13.05.2021 повідомив позивача, що обмін інформацією між ПрАТ Волиньобленерго як оператором обліку з НЕК Укренерго як адміністратором комерційного обліку по обсягах відпуску даної СЕС здійснювався з 11.11.2020, дати початку дії віртуальної точки комерційного обліку 62ZV25858G19257U між ПрАТ Волиньобленерго та ТзОВ Бізнес-Рейс Обсяг відпущеної ТзОВ Бізнес-Рейс електроенергії з 11 до 17 листопада 2020 року становить 3966 кВт * год (а.с.104 Т.1).

Згідно з п.4 акту № 284 від 22.07.2020 складеного за результатами проведення позапланового виїзного заходу державного контролю щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства та ліцензійних умов з виробництва електричної енергії встановлено, що ТзОВ «Бізнес-Рейс» на момент проведення перевірки проводить діяльність з виробництва електричної енергії. Приєднання сонячної електростанції до мереж ПрАТ Волиньобленерго виконано (а.с.120 Т.1).

Однак, як стверджує позивач ПрАТ Волиньобленерго в порушення умов укладеного договору не здійснювало належний облік виробленої ТзОВ Бізнес-Рейс електричної енергії або приховало вироблений об`єм електричної енергії, та почало здійснювати такий облік після укладення договору №2057/01/20 від 11.11.2020 між ТзОВ Бізнес-Рейс та ДП Гарантований покупець (а.с.128-134 Т.1), яким врегульований порядок продажу електричної енергії за зеленим тарифом, а за період фактичного підключення до мережі з 22.04.2020 до 11.11.2020 належний облік фактично виробленої електричної енергії ТзОВ Бізнес-Рейс не здійснювався, що призвело до завдання збитків у розмірі вартості електричної енергії за відповідний період в розмірі 2031197,71 грн, які позивач просить стягнути з відповідача як договірні збитки у формі упущеної вигоди, що є предметом спору у даній справі.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до положень частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Правовідносини щодо відшкодування збитків врегульовані, зокрема і положеннями глави 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання" Господарського кодексу України (далі - ГК України) та глави 82 "Відшкодування шкоди" Розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За частиною третьою статті 147 ГК України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (частина перша статті 225 ГК України).

А відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Згідно ст. 227 ГК України у разі заподіяння збитків одночасно кількома учасниками господарських відносин кожний з них зобов`язаний відшкодувати збитки суб`єкту, якому завдано збитків, відповідно до вимог статті 196 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 196 ЦК України у разі якщо в господарському зобов`язанні беруть участь кілька управнених або кілька зобов`язаних суб`єктів, кожний з управнених суб`єктів має право вимагати виконання, а кожний із зобов`язаних суб`єктів повинен виконати зобов`язання відповідно до частки цього суб`єкта, визначеної зобов`язанням. У разі якщо це передбачено законодавством або договором, зобов`язання повинно виконуватися солідарно. При солідарному виконанні господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено законом.

Отже, за змістом положень статті 22 ЦК України, частин першої, другої статті 142, частини другої статті 224, частини першої статті 225 ГК України збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

При цьому неодержаний прибуток (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаного прибутку (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що цей прибуток (вигода) не є абстрактним, а міг би бути ним реально отримано при належному виконанні зобов`язання.

Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного прибутку.

Натомість наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення.

У цих висновках суд звертається до сталої правової позиції в питанні критеріїв упущеної вигоди, що неодноразово та послідовно викладалась Верховним Судом, зокрема в постановах: від 13.12.2018 у справі №923/700/17, від 11.11.2019 у справі №904/7601/17, від 12.11.2019 у справі №910/9278/18, 12.08.2020 у справі №910/15883/14, від 27.08.2019 у справі №910/9095/18, від 26.02.2020 у справі №914/263/19.

При вирішенні спорів про стягнення заподіяних збитків необхідно перш за все з`ясовувати правові підстави покладення на винну особу цієї майнової відповідальності, з тим щоб відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (ст. 623 ЦК), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК). Правильне розмежування підстав відповідальності необхідно ще й тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань за договором, може бути обмеженим (ст. 225 ГК), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди остання підлягає стягненню у повному обсязі (ст. 1166 ЦК).

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.02.2018 у справі № 910/6702/17.

На запитання головуючого в судовому засіданні 06.07.2022 про правову природу збитків представник позивача повідомила, що вони випливають з договору (п.1.1, п.2.2 договору) та ст.22 ЦК України.

Позивач стверджує, що внаслідок не здійснення належного обліку виробленої позивачем електроенергії у період з 22.04.2020 до 11.11.2020, відповідачем завдано збитки у формі упущеної вигоди, правовою підставою зазначає ст. 22 ЦК України, ст. 224, 226 ГК України.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов`язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Предметом позову згідно заявленої вимоги є стягнення збитків (упущеної вигоди) завданих в результаті протиправної та недобросовісної поведінки відповідача, яка виражена у нездійсненні контролю за безообліковим відбором електричної енергії, яка вироблялася електроустановками позивача та не зафіксував такий обсяг, чим допустив розподіл необлікової електричної енергії та спричинив збитки на суму 2031197,77 грн.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із частиною першою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За приписами частини першої статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно із частиною другою статті 224, частиною першою статті 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, адже частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника.

Окрім того, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина четверта статті 623 ЦК України).

У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)).

Частиною другою статті 623 ЦК України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.

Натомість боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (стаття 614 ЦК України).

Отже згідно наведених норм упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивач (кредитор) має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Окрім того, позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18, від 15.10.2020 у справі № 922/3669/19, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Водночас суд звертає увагу, що за змістом частини першої статті 42, частини першої статті 44 ГК України будь-яка підприємницька діяльність суб`єктів господарювання здійснюється на підставі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику. Тому суб`єкти господарювання повинні враховувати наявність таких ризиків та усвідомлювати наслідки вчинюваних ними дій, а суди, розглядаючи справи, предметом яких є стягнення упущеної вигоди, повинні встановити чи є наслідки, на які посилається позивач, упущеною вигодою чи такі наслідки є результатом власних комерційних прорахунків суб`єкта господарювання (висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17).

Судом встановлено, що розділ 4 вказаного договору врегульовує лише порядок та загальні вимоги до обліку електричної енергії та не передбачає обов`язку відповідача здійснювати облік електроенергії. Так, пункт 4.2 договору, зокрема, передбачає, що комерційний облік відпущеної виробником електричної енергії здійснюється на підставі даних засобів комерційного обліку електричної енергії за допомогою автоматизованої системи збору даних та керування лічильникам, внесеного до Реєстру головних зразків. Згідно з п. 4.3 Договору за підсумками розрахункового періоду до 10 год. першого робочого дня місяця, наступного за звітним, виробником складається Акт звірки зняття показників розрахункових лічильників активної енергії обміну між ПрАТ „Волиньобленего та ТзОВ „Бізнес-Рейс (далі - Акт). Виробник зобов`язується надавати Оператору системи розподілу для підписання Акти (п. 5.2 договору).

Разом з тим, слід відзначити, що між сторонами цього спору пізніше - 17.03.2021 був укладений договір № 19/21-442 про надання інформаційних послуг, відповідно до п. 1.1. якого відповідач зобов`язується надавати позивачу послуги зчитування даних в точках комерційного обліку та формування файл-макета 30900 із добовим погодинним графіком споживання (генерації) електричної енергії з площадок вимірювання.

Відповідно до частин 1-3 ст. 71 Закону України „Про ринок електричної енергії електрична енергія, вироблена на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблена лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), може бути продана її виробниками за двосторонніми договорами, на ринку "на добу наперед", на внутрішньодобовому ринку та на балансуючому ринку за цінами, що склалися на відповідних ринках, або за "зеленим" тарифом, аукціонною ціною, встановленими (визначеними) відповідно до Закону України "Про альтернативні джерела енергії".

Виробники електричної енергії, яким встановлено "зелений" тариф, мають право продати електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього гарантованому покупцю відповідно до цього Закону.

З цією метою виробники, передбачені частиною другою цієї статті, зобов`язані: 1) стати учасником ринку у порядку, визначеному цим Законом; 2)укласти з гарантованим покупцем , яким встановлено "зелений" тариф за "зеленим" тарифом або за типовою формою договору про купівлю-продаж електричної енергії між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який за результатами аукціону набув право на підтримку; 3)увійти на підставі договору до балансуючої групи гарантованого покупця; 4)щодобово подавати гарантованому покупцю погодинні графіки відпуску електричної енергії на наступну добу у порядку та формі, визначених двостороннім договором з гарантованим покупцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України „Про ринок електричної енергії виробники продають та купують електричну енергію на ринку електричної енергії відповідно до положень цього Закону, правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Відповідно до п. 1.3.5. Правил ринку, затверджених Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 307, кандидат в учасники ринку, який бажає здійснювати операції на ринку електричної енергії України, повинен надати ОСП (НЕК „Укренерго) (у якості АР) належним чином заповнену заяву-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком 2 до цих Правил.

З офіційного вебсайту НЕК „Укренерго, що є Адміністратором ринку електричної енергії, вбачається, що позивач став учасником ринку електричної енергії на підставі договору про врегулювання небалансів № 1899-01014 з 28 жовтня 2020 року. Така інформація є публічною, з реєстром учасників ринку можна ознайомитись за посиланням: https://wservice.ua.energy/entsoe/getparticipant.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ „Бізнес- Рейс уклало договір № 2057/01/20 купівлі-продажу електричної енергії з ДП „Гарантований покупець 11 листопада 2020 року.

Також з листа НЕК „Укренерго вих. № 01/41170 вбачається, що позивач увійшов на підставі договору до балансуючої групи гарантованого покупця з 00 годин 00 хвилин 17 листопада 2020 року.

Вказаний факт також підтверджується доданим до позову позивачем актом купівлі-продажу електроенергії між ДП „Гарантований покупець та ТОВ „Бізнес- Рейс за листопад 2020 року, зі змісту якого видно, що початком періоду купівлі- продажу електроенергії є саме 17 листопада 2020 року.

Таким чином, позивач навіть теоретично не міг отримувати жодних доходів від продажу виробленої ним електроенергії по „зеленому тарифу раніше.

Щодо долученого позивачем висновку експерта №15091 від 22.02.2022, суд зазначає таке.

Висновок експерта щодо вартості електричної енергії у кількості 660 728, 50 кВт був зроблений на підставі вихідний даних, зазначених у Акті № 1 огляду засобу комерційного обліку та визначення загального обсягу виробленої електричної енергії та її різниці. Даний акт складений та підписаний фізичною особою спеціалістом Михальчук М.М.

Відповідно до пунктів 2.1.1. - 2.1.4. Кодексу комерційного обліку електричної енергії (далі - Кодекс), затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, комерційний облік електричної енергії на ринку електричної енергії організовується АКО (адміністратор комерційного обліку) та здійснюється ППКО (постачальник послуг комерційного обліку) відповідно до вимог Закону, цього Кодексу, Правил роздрібного ринку та Правил ринку.

Відповідно до п. 3.1.1. Кодексу суб`єкти господарювання можуть виконувати функціональні ролі ППКО за умови наявності відповідної реєстрації в АКО на їх виконання.

Таким чином, з наведених положень Кодексу вбачається, що повноваження щодо надання учасникам ринку повної та достовірної інформації про обсяги виробленої електричної енергії має виключно постачальник послуг комерційного обліку (ППКО). При цьому ППКО надає послуги комерційного обліку також виключно за умови реєстрації ППКО та реєстрації його автоматизованих систем, що використовуються для комерційного обліку електричної енергії АКО в порядку, установленому цим Кодексом.

Нормами матеріального права, а саме пунктами 2.1.1. - 2.1.4. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, чітко передбачено, що єдиним можливим засобом отримання повної та достовірної інформації про обсяги виробленої електроенергії є надання такої інформації постачальником послуг комерційного обліку. При цьому ППКО не може бути фізична особа, певний спеціаліст з відповідною освітою, а виключно - суб`єкт господарювання, який прийшов відповідну процедуру реєстрації в Адміністратора комерційного обліку (НЕК „Укренерго).

Фізична особа Михальчук М.М., який склав Акт огляду засобу комерційного обліку та визначення загального обсягу виробленої електричної енергії, не є постачальником послуг комерційного обліку.

Крім того, суд не може взяти до уваги висновок експерта №15091 від 22.02.2022 за результатами експертизи, проведеної за ініціативою позивача, оскільки з сукупності доказів, що містяться у матеріалах справи, у діях відповідача не вбачається наявність складу цивільного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку про відмову у позові, позивачем не доведено яке саме господарське правопорушення було допущено відповідачем-2, відповідно судом не встановлено усіх елементів складу правопорушення (які позивач повинен довести) необхідних для стягнення збитків, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення.

Щодо вимоги до відповідача-1 Ковельської філії Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 45 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч. 4 ст. 64 ГК України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 95 Цивільного кодексу України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Суд зазначає, що у відповідності до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України «Про господарські товариства», «Про акціонерні товариства», «Про банки і банківську діяльність», юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу, наприклад: «Стягнути з підприємства в особі його відокремленого підрозділу-філії на користь організації».

Відповідно до п. 1.2 положення про структурну одиницю (філію) Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго», затвердженого рішенням Дирекції ПрАТ «Волиньобленерго» від 16.112018 р. (протокол № 16.11/2018) структурна одиниця (філія) Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» - це не відокремлений структурний підрозділ товариства, що створюється виконавчим органом (дирекцією) та знаходиться в його безпосередньому підпорядкуванні. Філія за юридичним статусом не є юридичною особою, суб`єктом господарювання та філією, відділенням, іншим відокремленим (територіально) структурним підрозділом у розумінні ст. 95 Цивільного кодексу України (п.1.3 положення).

Отже, Ковельська філія Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго не може виступати самостійною стороною спору в господарському судочинстві, адже не є самостійним суб`єктом господарювання та не має статусу юридичної особи.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення "заява не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства" (п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені господарською процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у господарському процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у господарському процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення господарського спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес-Рейс до Ковельської філії Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго про солідарне стягнення 2031197,77 грн на підставі п.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 231-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Провадження у справі в частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес-Рейс до Ковельської філії Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго про солідарне стягнення 2031197,77 грн - закрити.

2. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес-Рейс до Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго про солідарне стягнення 2031197,77 грн відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

15.07.2022.

Суддя А. С. Вороняк