ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2022 р. Справа№ 910/15461/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 (повний текст рішення складено 21.01.2022)

у справі №910/15461/21 (суддя Нечай О.В.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 14 283,98 грн., -

В С Т А Н О В И В :

У 2021 році Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 14 283,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 03-ГП/21/688/01/21 купівлі-продажу електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів від 19.02.2021 та за Договором № 04-ГП/21/1270/01/21 купівлі-продажу електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів від 29.03.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" пеню в розмірі 14 283 грн. 98 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 540 грн. 00 коп.

Рішення мотивовано тим, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем свого обов`язку з своєчасної оплати поставленої позивачем електричної енергії, з огляду на що вимоги про стягнення вартості такої енергії, а також, нарахованих за прострочення обов`язку щодо її оплати, 3 % річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені до 1,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Одночасно, з апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 року у справі №910/15461/21.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає про відсутність доказів наявності заборгованості станом на дату проведення розрахунку та вказує, що суд першої інстанції не застосував норми матеріального права та залишив поза увагою, що доказом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку. Одночасно апелянт зазначає, що місцевий господарський суд не врахував специфіку правовідносин, які врегульовані спеціальним законодавством, що визначають порядок (спосіб) виконання спірного зобов`язання Гарантованим покупцем, а також визначають джерела отримання грошових коштів для здійснення розрахунків з виробниками електричної енергії за "зеленим" тарифом, в тому числі позивачем. Поряд з цим скаржник зазначає, що з урахуванням специфіки спірних правовідносин, фінансового стану гарантованого покупця, характеру його діяльності, що не пов`язана з отриманням прибутку, а зумовлена виключно виконанням спеціальних обов`язків штрафні санкції та розмір неустойки підлягають зменшенню до 1 грн., однак місцевим господарським судом не застосовано положення ч.3 ст. 551 ЦК України, частин 1,2 ст.233 ГК України. Також, скаржник звертає увагу, що незважаючи на наведені у клопотаннях відповідача доводи та нормативне обґрунтування, всупереч чинному законодавству, місцевим господарським судом помилково було не залучено до участі у справі третіх осіб.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 3 405 грн. 00 коп.

14.04.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Державного підприємства "Гарантований покупець" надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 р. з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15461/21.

11.05.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/15461/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

24.05.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго", позивача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.02.2021 між Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго" (далі - продавець, позивач) та Державним підприємством "Гарантований покупець" (далі - Гарантований покупець, відповідач) було укладено Договір № 03-ГП/21/688/01/21 купівлі-продажу електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів (далі - Договір-1), згідно з п. 2.1 якого продавець зобов`язаний продати електричну енергію Гарантованому покупцю, а Гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому Договорі.

За умовами пунктів 3.1, 3.2 Договору-1 періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год. першого календарного дня по 24:00 год. останнього календарного дня такого періоду (далі - Період постачання), що зазначаються у Додатковій угоді для Періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону. Обсяг електричної енергії, що купується та продається за цим Договором, у Періоді постачання визначається за результатами проведеного електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у Додатковій угоді для Періоду постачання.

У пункті 3.7 Договору-1 сторони погодили, що право власності та ризик втрати електричної енергії переходить від продавця до Гарантованого покупця у точках комерційного обліку на відпуск, що розташовані на межі балансової належності електричних мереж продавця.

Згідно з пунктами 2 - 5 Додаткової угоди № 1/689/01/21 від 19.02.2021 до Договору-1 Періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01.03.2021 по 24:00 годин 31.03.2021. Обсяг електричної енергії, що купується та продається у Періоді постачання, становить 80 244 МВт*год. Ціна електричної енергії становить 12,00 грн за 1 МВт*год. разом з ПДВ. Вартість електричної енергії становить 962 928,00 грн разом з ПДВ.

За змістом пунктів 2 - 5 Додаткової угоди № 2/690/01/21 від 19.02.2021 до Договору-1 Періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01.03.2021 по 24:00 годин 31.03.2021. Обсяг електричної енергії, що купується та продається у Періоді постачання, становить 59 458 МВт*год. Ціна електричної енергії становить 12,00 грн за 1 МВт*год. разом з ПДВ. Вартість електричної енергії становить 713 496,00 грн разом з ПДВ.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору-1, ним було продано, а відповідачем куплено електричну енергію загальною вартістю 1 676 424,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією підписаного обома сторонами Акту № 03 купівлі-продажу електричної енергії від 31.03.2021.

Пунктом 4.3 Договору-1 передбачено, що Гарантований покупець здійснює оплату продавцю за електричну енергію, купівля-продаж якої здійснена у розрахунковому місяці, наступним чином: не пізніше 01 числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем, - у розмірі 30 % вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснена в такому розрахунковому місяці; не пізніше 11 числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем, - у розмірі 40 % вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснена в такому розрахунковому місяці; не пізніше 20 числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем, - остаточний платіж у розмірі 30 % вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснена в такому розрахунковому місяці.

За твердженнями позивача, останнім днем оплати електричної енергії за Договором-1 було 20.04.2021, проте станом на вказану дату за відповідачем обліковувалась заборгованість в розмірі 502 927,20 грн, яка була погашена 30.04.2021, про що свідчить реєстр платежів за Договором-1.

Відповідно до пункту 6.2 Договору-1 у випадку не забезпечення Гарантованим покупцем повної оплати за електричну енергію до 20-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем, Гарантований покупець сплачує продавцю пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діє на день прострочення) від простроченої суми платежу, без урахування дня фактичної оплати.

Згідно з п. 11.1 Договір-1 вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 20.04.2021, а в частині виконання фінансових зобов`язань Договір-1 діє до їх повного виконання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором-1, позивач направив відповідачу вимогу № 20/2179 від 04.06.2021 про сплату пені в розмірі 1 860,14 грн.

У відповіді на вимогу № 15/2864 від 29.06.2021 відповідач зазначив, що ним було повністю виконано перед позивачем взяті на себе зобов`язання за Договором-1 щодо оплати вартості електричної енергії, купленої у березні 2021 року, та повідомив позивача про відсутність правових підстав для задоволення вимоги про сплату пені.

29.03.2021 між позивачем (продавець) та відповідачем (Гарантований покупець) було укладено Договір № 04-ГП/21/1270/01/21 купівлі-продажу електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів (далі - Договір-2), предмет, порядок купівлі-продажу та оплати електричної енергії, а також відповідальність сторін (пункти 2.1, 3.1, 3.2, 4.3, 6.2 Договору-2) якого є ідентичними з умовами Договору-1.

За змістом пунктів 2 - 5 Додаткової угоди № 1/1271/01/21 від 29.03.2021 до Договору-2 Періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01.04.2021 по 24:00 годин 30.04.2021. Обсяг електричної енергії, що купується та продається у Періоді постачання, становить 148 320 МВт*год. Ціна електричної енергії становить 12,00 грн за 1 МВт*год. разом з ПДВ. Вартість електричної енергії становить 1 779 840,00 грн разом з ПДВ.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору-2, ним було продано, а відповідачем куплено електричну енергію загальною вартістю 1 779 840,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією підписаного обома сторонами Акту № 04 купівлі-продажу електричної енергії від 30.04.2021.

За твердженнями позивача, останнім днем оплати електричної енергії за Договором-2 було 20.05.2021, проте станом на вказану дату за відповідачем обліковувалась заборгованість в розмірі 1 334 880,00 грн, яка була погашена 16.06.2021, про що свідчить реєстр платежів за Договором-2.

Згідно з п. 11.1 Договір-2 вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 20.05.2021, а в частині виконання фінансових зобов`язань Договір-2 діє до їх повного виконання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором-2, позивач направив відповідачу вимогу № 20/2635 від 07.07.2021 про сплату пені в розмірі 12 423,84 грн.

У відповіді на вимогу № 15/3231 від 23.07.2021 відповідач зазначив, що ним було повністю виконано перед позивачем взяті на себе зобов`язання за Договором-2 щодо оплати вартості електричної енергії, купленої у квітні 2021 року, та повідомив позивача про відсутність правових підстав для задоволення вимоги про сплату пені.

З огляду на несвоєчасну оплату відповідачем вартості електричної енергії за Договорами 1, 2, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за Договором-1 за період з 21.04.2021 по 29.04.2021 в розмірі 1 860,14 грн та пеню за Договором-2 за період з 21.05.2021 по 15.06.2021 в розмірі 12 423,84 грн, що разом становить 14 283,98 грн.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, колегія суддів зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає електрична енергія.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Отже, укладення Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" та ДП "Гарантований покупець" вищевказаного договору було спрямоване на отримання останнім електричної енергії та одночасного обов`язку по здійсненню її оплати та виконанню інших договірних зобов`язань.

Частиною 1 статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Так, місцевим господарським судом встановлено, а також підтверджується матеріалами справи, що позивач продав, а відповідач купив електричну енергію у березні 2021 року за Договором-1 загальною вартістю 1 676 424,00 грн та у квітні 2021 року за Договором-2 загальною вартістю 1 779 840,00 грн, про що свідчать наявні в матеріалах підписані обома сторонами Акти купівлі-продажу електричної енергії № 03 від 31.03.2021 (т. 1 а.с. 32) та № 04 від 30.04.2021 (т. 1 а.с.50).

Згідно з частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 4.3 Договорів 1, 2, остаточний розрахунок за електричну енергію мав бути проведений відповідачем не пізніше 20-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем, тобто за Договором-1 - до 20.04.2021, а за Договором-2 - до 20.05.2021.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Поряд з цим, такж підтверджується матеріалами справи, що станом на 20.04.2021 за відповідачем обліковувалась заборгованість за Договором-1 у загальному розмірі 502 927,20 грн, яка була повністю погашена 30.04.2021, а станом на 20.05.2021 за відповідачем обліковувалась заборгованість за Договором-2 у загальному розмірі 1 334 880,00 грн, яка була також повністю ним погашена 16.06.2021, що підтверджується наявними в матеріалах справи Реєстрами платежів за 01.01.2021 - 31.08.2021 ДП "Гарантований покупець" за Договорами 1, 2.

Так, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що не погоджується з доводами відповідача, що єдиним доказом розміру бази нарахування неустойки є реєстр платежів позивача, оскільки разом з позовною заявою останнім долучено Акти купівлі-продажу електричної енергії № 03 від 31.03.2021 та № 04 від 30.04.2021, які підписані без зауважень та заперечень обома сторонами Договору та підтверджують факт купівлі продажу електричної енергії.

При цьому, матеріали справи такоє місять копію відповіді відповідача №15/2864 від 29.06.2021 року та №15/3231 від 23.07.2021 на вимоги позивача щодо досудового врегулювання заборгованості, зі змісту яких вбачається, що відповідач фактично визає наявність заборгованості внаслідок неналежного виконання зобов`язання.

Одночасно з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначений вище реєстр платежів за 01.01.2021 - 31.08.2021 за Договорами 1, 2 був сформований, а також підписаний головним бухгалтером відповідача, який розпоряджається інформацією про надходження коштів позивача, а відтак доводи відповідача про відсутність доказів наявності заборгованості станом на дату проведення розрахунку вважаються необґрунтованими та безпідставними.

Отже, враховуючи ту обставину, що відповідач оплатив вартість електричної енергії з порушенням передбаченого Договорами 1, 2 строку, позивач обґрунтовано, на підставі пункту 6.2 Договорів 1, 2, нарахував та заявив до стягнення з відповідача договірну неустойку (пеню) за період з 21.04.2021 по 29.04.2021 (за Договором-1) та за період з 21.05.2021 по 15.06.2021 (за Договором-2).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

При цьому, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно з п. п. 1, 3 якого платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.6 Договору передбачено, що гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати продавцю за "зеленим" тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1 % від неоплаченої згідно з Порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7 % від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок продавця за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до Порядку оплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на вищевикладені вимоги законодавства, умови договору та обставини справи, перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені та штрафу за визначені ним періоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі є арифметично вірними, а тому вимоги про стягнення пені у розмірі 1 860, 14 грн. за Договором-1 та 12 423, 84 грн. за Договором-2 є обґрунтованими та правомірними.

Разом з тим, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного провадження у справі відповідачем було заявлено про зменшення неустойки до 1 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати з покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відповідну правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує у відповідності до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідженню конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

У свою чергу, в статті 233 ГК України визначено в якості обставин, які беруться до уваги у випадку зменшення неустойки, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть учать у зобов`язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Судова практика виходить з того, що істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Разом з тим, заявивши про зменшення розміру штрафних санкції до 1 грн, відповідач не надав суду жодних доказів та не навів беззаперечних обставин, які могли свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення зобов`язання.

Відповідачем не доведено наявності обставин його тяжкого фінансового стану, відсутності завдання збитків іншим учасникам господарських відносин та не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

Також відповідач не вказав на жодні обставини, які могли б свідчити про майновий стан сторін та соціальну значущість підприємства, що мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Крім того, в даній ситуації, договір укладений між сторонами за типовою формою, яка затверджена Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.04.2019 за № 641, тобто розмір штрафних санкцій врегульований нормативно-правовим актом.

З приводу доводів апелянта про не залучення в якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

При цьому, частиною 2 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. При цьому зазначення на якій стороні (позивача чи відповідача) може вступити у справу третя особа залежить від того, з якою зі сторін у неї існує правовий зв`язок. Одночасно, суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Так, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення не містить висновків про права та обов`язки осіб, які заявлені до залучення відповідачем. Предметом розгляд даної справи є стягнення з відповідача штрафних санкцій, які виникли внаслідок порушення умов договору з несвоєчасної оплати за поставлену електроенергію

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відсутні підстави для залучення третіх осіб, оскільки відповідачем не надано доказів та належних обгрунтувань, яким чином рішення у даній справі може вплинути на його права та обов`язки в контексті позовних вимог та правовідносин, що виникли на підставі спірного договору.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що апелянтом зроблено не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 року у справі №910/15461/21 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 року у справі №910/15461/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2022 року у справі №910/15461/21 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15461/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко