ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2022 р. Справа№ 910/20119/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Іоннікової І.А.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скаірпром»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022

у справі №910/20119/21 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Скаірпром»

до Державного підприємства «Завод 410 ЦА»

про стягнення 15 486,45 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог та заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Скаірпром» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (далі, відповідач) про стягнення 15 486,45 грн, з яких 13 836,10 грн основного боргу, пені у розмірі 1 131,91 грн, 3% річних у розмірі 212,66 грн та інфляційних втрат у розмірі 305,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДП «Завод 410 ЦА» не розрахувався за поставлений позивачем товар згідно Договору купівлі-продажу №УМТЗ-21-180/3 від 12.04.2021.

У позовній заяві позивачем також наведено попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 2 270,00 грн та витрати на правничу допомогу, докази на підтвердження понесення розміру яких будуть подані у відповідності до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

15.02.2022 позивач подав до Господарського суду міста Києва клопотання про долучення до матеріалів справи доказів щодо підтвердження розміру судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн та стягнення цих витрат із відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20119/21 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Скаірпром» заборгованість у розмірі 13 836,10 грн, пеню у розмірі 1 131,91 грн, 3% річних у розмірі 212,66 грн, інфляційні втрати у розмірі 305,78 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведений, а відповідачем не спростований факт наявності у нього заборгованості за Договором купівлі-продажу №УМТЗ-21-180/3 від 12.04.2021 за поставлений позивачем товар, прострочення із оплати.

Також, з огляду на спірні правовідносини сторін, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, та враховуючи, що представник відповідача не скористався наданим йому правом подати відзив на позов, суд вважав за доцільне обмежити розмір покладених на позивача витрат з оплати професійної правничої допомоги адвоката сумою у 2 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, 12.03.2022 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Скаірпром» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20119/21 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким витрати на професійну правничу допомогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скаірпром» у справі №910/20119/21 задовольнити повністю та стягнути з відповідача 16 000,00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, а саме положень статей 123, 126 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає, що відповідач не подавав до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що виключало можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на правничу допомогу. Зазначене підтверджується правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, та постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 29.03.2018 у справі №907/357/16, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.

Також у апеляційній скарзі позивач навів попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в загальній сумі 11 405,00 грн, з яких судовий збір у розмірі 3 405,00 грн та витрати на правничу допомогу, докази на підтвердження понесення розміру яких будуть подані у відповідності до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

26.05.2022 позивач подав до Північного апеляційного господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів щодо підтвердження розміру судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000,00 грн та стягнення цих витрат із відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не подав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скаірпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20119/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А.

Апеляційну скаргу було подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20119/21, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Скаірпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20119/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

04.05.2022 матеріали справи №910/20119/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Скаірпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20119/21, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/20119/21 є вимоги про стягнення 15 486,45 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

Повідомлення із електронною копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2022 про відкриття апеляційного провадження, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронні адреси сторін у справі (, ), зазначені в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2022 строків на подання сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції від 22.02.2022 у даній справі оскаржується позивачем лише в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, а тому в частині присудженої судом до стягнення заборгованості у розмірі 13 836,10 грн, пені у розмірі 1 131,91 грн, 3% річних у розмірі 212,66 грн та інфляційних втрат у розмірі 305,78 грн судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відтак суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивачем надано у матеріали справи копію Договору про надання правової (правничої) допомоги №01/21 від 17.02.2021 та копію Додаткової угоди №1 до Договору №01/21, укладених між ТОВ «Скаірпром» та Адвокатським об`єднанням «Юридичний центр захисту», рахунок на оплату №3 від 12.02.2022 на суму 16 000,00 грн, копію звіту виконаних послуг №05 від 12.02.2022 згідно з Договором №01/21 на суму 16 000,00 грн, копію Акту надання послуг №3 від 12.02.2022 на суму 16 000 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4994 від 29.05.2012 адвокатом Устіновим Костянтином Олександровичем та ордер №395951 від 01.12.2021, виданий адвокату Устінову К.О. Адвокатським об`єднанням «Юридичний центр захисту».

За змістом пункту 3.1. Договору про надання правової (правничої) допомоги №01/21 від 17.02.2021 за результатами наданої правової допомоги виконавцем складається Звіт виконаних послуг та Акт надання послуг, в яких вказується найменування наданої правової допомоги, обсяг наданої правової допомоги (витрачений час у годинах), погодинний тариф та її загальні кількість.

Вартість однієї години надання правової допомоги згідно пункту 4.1.2. вказаного Договору становить 1 000,00 грн.

Загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично наданої і прийнятої клієнтом правової допомоги та складається із суми всіх актів надання послуг, підписаних сторонами договору (пункт 4.1.1. Договору).

Згідно Звіту виконання послуг №05 від 12.02.2022 та Акту надання послуг №3 від 12.02.2022 Адвокатським об`єднанням надано клієнту наступні послуги:

- ознайомлення, аналіз, вивчення документів та матеріалів, вивчення судової практики, вибір правової позиції щодо обставин, які склалися у клієнта з простроченням виконання грошового зобов`язання ДП «Завод 410 ЦА» за договором №УМТЗ-21-180/3 від 12.04.2021 - 6 000,00 грн (6 годин х 1000,00 грн);

- надання клієнту усної консультації щодо можливих варіантів захисту прав клієнта у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання ДП «Завод 410 ЦА» за договором №УМТЗ-21-180/3 від 12.04.2021 - 2 000,00 грн (2 години х 1000,00 грн);

- підготовка позовної заяви клієнта до ДП «Завод 410 ЦА» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №УМТЗ-21-180/3 від 12.04.2021, пені, 3% річних та інфляційних втрат та подання її до Господарського суду містаа Києва - 8 000,00 грн (8 годин х 1000,00 грн).

Отже, наданими позивачем документами підтверджується, що у зв`язку із розглядом даної справи в суді першої інстанції позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 16 000,00 грн.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, колегія суддів наголошує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

Колегія суддів зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, подані позивачем документи на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування їх в зазначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги позивача, що можливість зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги пов`язана виключно з наявністю клопотання іншої сторони, є неправильними, оскільки перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, вирішуючи, чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених ним під час розгляду справи судом першої інстанції, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, погоджується із висновками суду першої інстанції про доцільність обмеження розміру покладених на позивача витрат з оплати професійної правничої допомоги адвоката сумою у 2 000,00 грн.

Матеріали справи не містять великої кількості документів та не вбачається значної кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягали дослідженню адвокатом, враховуючи характер спірних правовідносин та рівень складності даної справи. Позовна заява не містить відомостей про аналіз позивачем судової практики для формулювання позовних вимог, про який зазначає позивач у звіті №05 від 12.02.2022 та акті №3 від 12.02.2022. При цьому, позовні вимоги відповідачем не спростовувались, відзив на позовну заяву до суду не подавався.

Застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених товариством до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вартість виконаних представником заявника робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми.

Отже, відповідно до вимог статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на критерії «необхідності і обґрунтованості», наявні підстави для включення до витрат, які полягають розподілу між сторонами, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції у розмірі 2 000,00 грн.

При цьому колегією суддів, що здійснює апеляційний перегляд судового рішення у даній справі, враховані, у частині піднятих у апеляційній скарзі питань, актуальні (останні) правові позиції Верховного Суду, зазначені у даній постанові, а не вказані скаржником, враховуючи, у тому числі, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду.

Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц не приймаються судом до уваги, оскільки у ній судом вирішувалось питання щодо розподілу судових витрат за результатами вирішення цивільної справи Великою Палатою Верховного Суду із посиланням на норми Цивільного процесуального кодексу України та не формувалась правова позиція щодо спірного питання (можливості зменшення витрат на правничу допомогу виключно за клопотанням сторони та наявності у суду права не присуджувати такі витрати на користь однієї із сторін спору за власною ініціативою).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі в оскаржуваній частині обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову в задоволенні апеляційної скарги, заява позивача від 26.05.2022 про розподіл судових витрат на правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн шляхом покладення їх на відповідача задоволенню не підлягає.

Щодо сплаченого позивачем судового збору за оскарження рішення суду в даній справі у сумі 3 405,00 грн, колегія суддів зазначає, що судовий збір не сплачується при оскарженні судового рішення в частині розподілу судових витрат, тобто за вирішення питання, яке не пов`язане з вимогами господарського позову, але в обов`язковому порядку мало бути вирішене судом, а тому позивач не позбавлений права звернутися до суду із клопотанням про повернення суми сплаченого судового збору у відповідності до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скаірпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20119/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20119/21 в частині присуджених до стягнення з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн залишити без змін.

Матеріали справи №910/20119/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.А. Іоннікова

І.М. Скрипка