ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2022 р. Справа№ 927/706/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання Денисевич К.Ю.,

за участю представників:

від прокуратури: Жовтун Н.М. (посвідчення №058157 від 01.12.2020),

від позивача: представник не прибув,

від відповідача - 1: Матвійчук А.С. (ордер серії СВ №1020084 від 25.10.2021),

від відповідача - 2: Василенко А.А. (ордер серії СВ №1020852 від 25.10.2021),

розглянувши апеляційну скаргу Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2021 у справі №927/706/21 (суддя Демидова М.О., повний текст складено - 13.09.2021) за позовом Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби до Гончарівської селищної ради та Фізичної особи-підприємця Чмихуна Михайла Олександровича про визнання недійсним рішення уповноваженої особи Гончарівської селищної ради, оформлене протоколом від 18.03.2021 №44 та договору про виконання робіт від 29.03.2021.

Встановив наступне.

Заступником керівника Чернігівської обласної прокуратури подано позов в інтересах держави в особі позивача: Північного офісу Державної аудиторської служби до Гончарівської селищної ради та фізичної особи-підприємця Чмихуна Михайла Олександровича, у якому прокурор просить суд:

- визнати недійсним рішення уповноваженої особи Гончарівської селищної ради, оформлене протоколом №44 від 18.03.2021 про визначення фізичної особи-підприємця Чмихуна Михайла Олександровича переможцем спрощеної закупівлі робіт "Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області";

- визнати недійсним укладений між Гончарівською селищною радою та фізичною особою-підприємцем Чмихуном Михайлом Олександровичем договір №21 від 29.03.2021 щодо закупівлі робіт "Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області" на суму 771970,52 грн.

Позов обґрунтований тим, що в порушення вимог ч.11 ст.14 Закону України "Про публічні закупівлі" переможця процедури спрощеної закупівлі вибрано безпідставно та необ`єктивно, у зв`язку з чим спірне рішення уповноваженої особи Гончарівської селищної ради, оформлене протоколом №44 від 18.03.2021, підлягає визнанню незаконним, а договір №21 від 29.03.2021, укладений за результатами незаконного рішення, повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2021 у справі №927/706/21 відмовлено у задоволенні позову.

Вказане рішення мотивовано тим, що:

Прокурором належним чином не обґрунтовано та не надано у підтвердження доказів порушення "інтересів держави" внаслідок прийняття спірного рішення про визначення переможця закупівлі та укладення договору. До того ж, другим відповідачем у справі за результатами оспорюваного прокурором правочину у повному обсязі, якісно та за встановленою законом ціною, яка не оспорюється прокурором, були виконані ремонтні роботи у медичному закладі;

на стадії, коли укладений в результаті закупівлі договір є виконаним, потреба у повторних торгах відсутня, вимога про визнання такого договору недійсним не є ефективним способом захисту;

часткове і несуттєве порушення порядку проведення спрощеної процедури закупівлі не може бути виправлено шляхом визнання недійсними результатів торгів та договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2021 у справі №927/706/21 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає про наявність порушень порядку проведення спрощеної процедури закупівлі; вказує на те, що акти про виконання робіт за договором були підписані після відкриття провадження у даній справі судом першої інстанції; посилається на те, що виконання чи невиконання зобов`язань за договором має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а також зазначає, що Рада у випадку визнання договору недійсним не позбавлена можливості провести нову закупівлю робіт та укласти договір.

Представник апелянта - прокурора у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, проте надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

З урахуванням того, що неявка представника позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, з огляду на наявність викладеної його письмової позиції, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Гончарівською селищною радою 02.03.2021 оголошено про проведення спрощеної закупівлі, а саме: проведення робіт "Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області", за кошти місцевого бюджету, очікуваною вартістю 807000 грн. ДК 021:2015:45450000-6 - Інші завершальні роботи, (ідентифікатор закупівлі № UA-2021-03-02-010696-d) (т.1, а.с. 21-24).

У закупівлі взяли участь два учасники: Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплокомфорт-Чернігів" (код 37750311) з ціновою пропозицією 581956,69 грн.; фізична особа-підприємець Чмихун Михайло Олександрович (код НОМЕР_1 ) з ціновою пропозицією 771970,52 грн.

За доводами прокурора у ході вивчення закупівлі, яка розміщена на офіційному веб-порталі публічних закупівель "Рzогогго" UА-2021-03-02-010696-d та долучених до неї документів, установлено порушення положень Закону України "Про публічні закупівлі" у частині невідповідності пропозиції учасника фізичної особи-підприємця Чмихун М.О. вимогам оголошення про проведення спрощеної процедури (оголошення на проведення робіт з капітального ремонту (а.с. 22-24), а саме:

- відповідно до оголошення Гончарівської селищної ради на виконання робіт з капітального ремонту учасники у складі пропозиції повинні надати інформаційну довідку, складену у довільній формі, з відомостями про Учасника (адреса юридична, фактична та електронна, телефон, факс), реквізити (номер рахунку, назва та МФО, адреса банку), керівництво (посада, ПІБ, телефон для контактів), форму власності та юридичний статус, організаційно - правова форма (для юридичних осіб), основний вид діяльності (п. 1 п. 15 оголошення);

Як зазначив прокурор у позовній заяві, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місце знаходження фізичної особи-підприємця Чмихун М.О. - АДРЕСА_1 (т.1. а.с. 65-66), проте всупереч офіційним даним у довідці зазначено юридичну адресу - вул. Урожайна, 13, с. Брусилів, Чернігівський район (поштова адреса - пр-т Перемоги, 39, оф. 18а) (т.1, а.с. 36). Зазначені обставини щодо невідповідності наданих документів учасником залишені поза увагою замовника;

- фізичною особою - підприємцем Чмихуном М.О. у складі пропозиції не надано жодного підтверджуючого документу на вимогу замовника, вказаного у підпункті 15 п. 3 оголошення, а саме: учасник надає скановані копії завірених документів, що підтверджують повноваження посадової особи або представника учасника процедури закупівлі щодо підпису документів тендерної пропозиції (виписка з протоколу зборів засновників, наказ про призначення, довіреність або інші документи);

- фізична особа-підприємець Чмихун М.О. у складі пропозиції надав проект, який не відповідає зазначеним замовником вимогам (а.с. т.1, а.с. 37-54); проект виконання робіт повинен бути розроблений на основі наданої робочої документації проекту і визначати, деталізувати технологію, організацію та умови виконання будівельно-монтажних робіт;

- у наданій до пропозиції довідці про працівників відповідної кваліфікації №24/1-03 від 01.03.2021 про наявність необхідних знань та досвід відсутній сертифікований спеціаліст - проектувальник; (т.1, а.с. 56-57); довідка від 11.03.2021 № 23/1-03 (т. 1 а.с. 36) не містить зазначеного обладнання; відсутні копії технічних паспортів або інших підтверджуючих документів на машини, механізми та устаткування;

- не надано договору з відповідною організацією для розроблення проекту виконання робіт; наданий фізичною особою-підприємцем Чмихуном М.О. проект виконання робіт 01-21 ПВР (т. 1, а.с. 37-54) не містить графіку виконання робіт, не підписаний та не затверджений;

- на виконання п.п. 9.5 п. 9 оголошення учасник надає, зокрема, скановані копії документів про наявність фахівців, що мають необхідну освіту та досвід виконання пуско-налагоджувальних робіт індивідуальних теплових пунктів у системах індивідуального та централізованого теплопостачання, проте відповідач-2 у порушення зазначеної вимоги надано лише лист від 11.03.2021 № 28/1-03 (Т.1, а.с.56), де зазначено про наявність кваліфікованих спеціалістів, для виконання пуско-налагоджувальних робіт індивідуальних теплових пунктів, які мають відповідну освіту та дослід на аналогічних об`єктах;

- у ході вивчення у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" обласною прокуратурою скеровано запит до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області щодо наявності у відповідача-2 найманих працівників у 1 кварталі 2021 року (період проведення закупівлі). З наданої інформації вбачається, що відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також суми нарахованого єдиного внеску за 1 квартал 2021 року фізичної особи - підприємця Чмихун М.О. доходи у вигляді заробітної плати фізичним особам не виплачував, повідомлень про прийняття працівників на роботу за цей же період не подавав (т. 1, а.с.59). Зазначений факт, на думку прокурора, свідчить про відсутність у фізичної особи-підприємця Чмихун М.О. будь - яких працівників;

- у підтвердження досвіду виконання аналогічних договорів учасник повинен надати скановані копії позитивних відгуків до зазначених у довідці договорів (у кількості 3 шт.) від трьох різних замовників про виконання договорів, адресованих замовнику. У відгуку повинні бути зазначений номер та дата укладеного договору, його предмет, строк дії договору, строк виконання робіт, а також інформація про якість виконаних робіт і відсутність претензій з боку контрагента. Відповідачем -2 надано лише два відгуки (№02-24-225/1 від 22.02.2021, №297 від 30.07.2020), у яких відсутні строки виконання договорів та робіт, у листах - відгуках відсутні адресати (т. 1, а.с. 60 зворот);

- у порушення п. 17 оголошення фізична особа-підприємець Чмихун М.О. після закінчення аукціону не дозавантажено в систему "Prozorro" нову (акцептовану, з урахуванням аукціону) пропозицію, оформлену на фірмовому бланку у відповідності до вимог Додатку №1 документації у вигляді сканованої копії формату pdf та ims з обов`язковим зазначенням остаточної ціни у гривнях, що підтверджують ціну за результатами аукціону та ряд документів до неї;

- пропозиція фізичної особи-підприємця Чмихуна М.О. не містить електронного цифрового підпису або КЕП.

За доводами прокурора згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником та кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплокомфорт - Чернігів" є Чмихун Михайло Олександрович. Таки чином, обоє учасників закупівлі фактично були однією особою, відтак, не могли конкурувати між собою, що суперечить основному принципу закупівель - добросовісності.

Відповідно до протоколу щодо прийняття рішення уповноваженою особою №43 від 18.03.2021 (т. 1, а.с. 22), відхилено пропозицію учасника спрощеної процедури закупівлі за предметом закупівлі - Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплокомфорт-Чернігів".

За результатами оцінки та розгляду пропозиції учасника спрощеної закупівлі 18.03.2021 визначено переможцем спрощеної закупівлі згідно з предметом закупівлі, код національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50 с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області (45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи) учасника торгів - фізичну особу-підприємця Чмихун М. О., оскільки пропозиція відповідає вимогам оголошення та предмета закупівлі та відсутні підстави щодо відхилення даного учасника, оформлене протоколом щодо прийняття рішення уповноваженою особою №44 від 18.03.2021 (т. 1, а.с. 32). Вказаним протоколом було ухвалено рішення про намір укласти договір про закупівлю з переможцем спрощеної закупівлі.

Між Гончарівською селищною радою (замовник, відповідач-1) та фізичною особою підприємцем Чмихуном М.О. (виконавець, підрядник) 29.03.2021 укладено договір №21 відповідно до умов п. 1.1 якого підрядник виконує роботи з Капітального ремонту системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50 с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області (45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи), а замовник зобов`язаний прийняти та оплатити роботи в порядку та на умовах, передбачених даним договором (т.1, а.с. 33-35).

Відповідно до п. 1.2 договору обсяг робіт визначається у кошторисній документації, яка є невід`ємною частиною договору.

Договірна ціна договору визначена як тверда та складає 771970,52 гри. (без/з ПДВ) (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору роботи з Капітального ремонту системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50 с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області, вказані в локальному кошторисі до договірної ціни, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 5. 4 договору підрядник зобов`язаний почати виконання робіт не пізніше 5 календарних днів з моменту підписання даного договору, і закінчити їх виконання до 01.08.2021.

Відповідно до п. 2.4 договору замовник здійснює платежі за виконані роботи на підставі підписаних актів приймання виконаних будівельних робіт (ПФ № КБ-2в), інших актів та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ПФ № КБ-3) протягом десяти календарних днів.

Згідно п. 3.1 договору під час приймання результатів робіт, замовник зобов`язаний зробити візуальний огляд, упевнитися в справності, перевірити відповідність найменування. Якщо замовник не має претензій з якості виконаних робіт, він зобов`язаний підписати акт приймання виконаних будівельних робіт (№ КБ-2в) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (№ КБ-3), що є невід`ємною частиною даного договору.

Після виконання відповідних робіт підрядником (відповідачем-2) було складено та надано відповідачу - 1 на розгляд та підписання Акти виконаних робіт та Довідки про вартість виконаних робіт (форми КБ-2, КБ-3).

Після огляду робіт за місцем виконання робіт уповноваженими представниками замовника та підрядника були підписані акт №1 виконаних робіт від 14.07.2021 на суму 680368,59 грн, акт №2 від 14.07.2021 на суму 91601,93 грн. та довідки про вартість виконаних робіт за липень 2021 року на загальну суму робіт 771970,52 грн. ) (т.1, а.с. 225-252).

На підставі підписаних актів виконаних робіт відповідачем-1 було оплачено виконані будівельні роботи, що підтверджується платіжним дорученням № 1420 від 12.07.2021 на суму 680368,59 грн., №1421 від 12.07.2021 на суму 91601,93 грн. (т.1, а.с. 253-254).

Таким чином, станом на 14.07.2021 усі роботи за укладеним договором між Гончарівською селищною радо та фізичною особою-підприємцем Чмихуном М.О. були виконані та оплачені у повному обсязі.

Предметом даного позову є вимоги про:

визнання недійсним рішення уповноваженої особи Гончарівської селищної ради, оформленого протоколом №44 від 18.03.2021 про визначення фізичної особи-підприємця Чмихуна Михайла Олександровича переможцем спрощеної закупівлі робіт "Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області";

визнання недійсним укладеного між Гончарівською селищною радою та фізичною особою-підприємцем Чмихуном Михайлом Олександровичем договору №21 від 29.03.2021 щодо закупівлі робіт "Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області" на суму 771970,52 грн.

Щодо наявності підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді, слід зазначити наступне.

У відповідності до пункту 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 23 статті Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Разом із цим відповідно до абзаців першого-третього частини четвертої статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

При цьому, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 № 2939-XII (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 2939-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є, зокрема, здійснення державного фінансового контролю за ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в України").

Відповідно до абз. 8 та 13 п.п. 4 п. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016 (із змінами) (далі - Положення), Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про закупівлі; усуненням виявлених недоліків і порушень.

Держаудитслужба, згідно з абз. 20, 22 п. 6 Положення, для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами; порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

За п.7 Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 № 23 затверджено Положення про Північний офіс Держаудитслужби, згідно якого Офіс відповідно до покладених на нього завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту, перевірки закупівель; здійснює контроль за: дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

З метою встановлення виключних підстав для представництва інтересів держави Чернігівською обласною прокуратурою направлено лист до Північного офісу Держаудитслужби №15/3/2-668вих21 від 28.05.2021 (т. 1, а.с. 67,68), яким повідомила про виявлені порушення під час проведення.

Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Чернігівській області у відповідь листом № 262525-17/2343-2021 від 02.06.2021 (т.1, а.с.. 69-70) повідомлено про те, що очікувана вартість предмета закупівлі не перевищує встановлених Законом меж, а, отже, не є процедурою закупівлі в розумінні Закону, в Управління відсутні підстави для проведення моніторингу вказаної закупівлі. При цьому поінформовано, що викладена інформація буде врахована у разі проведення заходів державного фінансового контролю у Гончарівській селищній раді.

Листом №262525-17/2485-2021 від 15.06.2021, на запит Чернігівської обласної прокуратури № 5/3/2-711 вих21 від 07.06.2021 (т.1, а.с. 73-74) до Північного офісу Держаудитслужби, Управління повідомило, що згідно ст. 5 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування. Планом заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на II та ІІІ квартали 2021 року, що передбачають здійснення фінансового контролю Управлінням проведення заходів державного фінансового контролю у Гончарівській селищній раді не передбачено.

Оскільки Північним офісом Держаудитслужби не було проведено моніторингу та перевірки процедури закупівліА-2021-03-02-010696-d на відповідність законодавству у сфері закупівель, вказаним органом неналежним чином здійснювався контроль за дотриманням законодавства про закупівлі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності у прокурора підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді у даній справі.

Щодо суті позовних вимог, то колегія суддів погоджується із наведеними судом першої інстанції висновками, з огляду на наступне.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про публічні закупівлі" спрощена закупівля складається з таких послідовних етапів: 1) оприлюднення оголошення про проведення спрощеної закупівлі; 2) уточнення інформації, зазначеної замовником в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі; 3) подання пропозицій учасниками; 4)проведення електронного аукціону відповідно до статті 30 цього Закону; 5) розгляд на відповідність умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі та вимогам до предмета закупівлі, пропозиції учасника; 6) визначення переможця спрощеної закупівлі та укладення договору про закупівлю; 7) розміщення звіту про результати проведення закупівлі відповідно до статті 19 цього Закону.

Абзацом другим частини першої статті 28 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що розкриття тендерних пропозицій/пропозицій з інформацією та документами, що підтверджують відповідність учасника кваліфікаційним критеріям/умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі, а також з інформацією та документами, що містять технічний опис предмета закупівлі, здійснюється автоматично електронною системою закупівель одразу після завершення електронного аукціону.

Відповідно до п. 11 ст. 14 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник розглядає на відповідність умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі пропозицію учасника, яка за результатами електронного аукціону (у разі його проведення) визначена найбільш економічно вигідною.

Відповідно до п. 13 ст. 14 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник відхиляє пропозицію в разі, якщо: 1) пропозиція учасника не відповідає умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі; 2) учасник не надав забезпечення пропозиції, якщо таке забезпечення вимагалося замовником;3) учасник, який визначений переможцем спрощеної закупівлі, відмовився від укладення договору про закупівлю; 4) якщо учасник протягом одного року до дати оприлюднення оголошення про проведення спрощеної закупівлі відмовився від підписання договору про закупівлю більше двох разів із замовником, який проводить таку спрощену закупівлю.

Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем спрощеної закупівлі, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняттю рішення про намір укласти договір про закупівлю.

Прокурор вважає, що у ході вивчення закупівлі та долучених до неї документів, установлено порушення положень Закону України "Про публічні закупівлі" в частині невідповідності пропозиції учасника фізичної особи-підприємця Чмихун М.О. вимогам оголошення про проведення спрощеної процедури (оголошення на проведення робіт з капітального ремонту).

Як вже вказувалося, переможцем спрощеної закупівлі визнано фізичну особу-підприємця Чмихуна М. О., вказане рішення оформлене протоколом щодо прийняття рішення уповноваженою особою №44 від 18.03.2021 (т. 1, а.с. 32). Вказаним протоколом було ухвалено рішення про намір укласти договір про закупівлю з переможцем спрощеної закупівлі.

Результати процедури закупівлі, оформлені протоколом №44 від 18.03.2021 учасниками чи будь-якими іншими бажаючими прийняти участь у закупівлі не оскаржувались. Вимог щодо усунення порушення під час проведення процедури закупівлі учасниками не подавалися.

На думку прокурора, недоліки щодо невідповідності поданих документів відповідачем-2 залишені поза увагою замовника (відповідача-1) та у результаті допущених порушень при здійсненні спрощеної закупівлі стало унеможливлення досягнення мети визначеної Законом України "Про публічні закупівлі". Переможця процедури спрощеної закупівлі вибрано безпідставно та необ`єктивно та з порушенням вимог ч. 11 ст. 14 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому спірне рішення уповноваженої особи Гончарівської селищної ради, оформлене протоколом №44 від 18.03.2021, підлягає визнанню незаконним, а договір №21 від 29.03.2021, укладений за результатами незаконного рішення, повинен бути визнаний недійсним.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачами у справі не спростовано факт відсутності електронного цифрового підпису на наданій відповідачем-2 пропозиції. Крім того, матеріали справи свідчать про наявні порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" під час проведення спрощеної процедури закупівлі, відповідачем-2 не виконано всі умови, що були визначені в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі.

Місцевий господарський суд вірно прийняв до уваги такі доводи прокурора щодо неподання відповідачем 2 відповідачеві 1 документів:

- у наданій до пропозиції довідці про працівників відповідної кваліфікації №24/1-03 від 01.03.2021 про наявність необхідних знань та досвід відсутній сертифікований спеціаліст - проектувальник (т.1, а.с. 56-57); довідка від 11.03.2021 № 23/1-03 (т. 1, а.с. 36) не містить зазначеного обладнання; відсутні копії технічних паспортів або інших підтверджуючих документів на машини, механізми та устаткування;

- на виконання п.п. 9.5 п. 9 оголошення учасник надає, зокрема, скановані копії документів про наявність фахівців, що мають необхідну освіту та досвід виконання пуско - налагоджувальних робіт індивідуальних теплових пунктів у системах індивідуального та централізованого теплопостачання, проте відповідач-2 у порушення зазначеної вимоги надано лише лист від 11.03.2021 № 28/1-03 (т.1, а.с.56), де зазначено про наявність кваліфікованих спеціалістів, для виконання пуско - налагоджувальних робіт індивідуальних теплових пунктів, які мають відповідну освіту та дослід на аналогічних об`єктах.

В свою чергу, посилання прокурора на наявність порушень тендерної процедури закупівлі обґрунтовано відхилені судом першої інстанції:

- як зазначає прокурор, фізичною особою-підприємцем Чмихуном М.О. у складі пропозиції не надано жодного підтверджуючого документу на вимогу замовника, вказаного у підпункті 15 п. 3 оголошення (сканованих копій завірених документів, що підтверджують повноваження посадової особи або представника учасника процедури закупівлі щодо підпису документів тендерної пропозиції (виписка з протоколу зборів засновників, наказ про призначення, довіреність або інші документи); суд зауважує, що статус фізичної особи - підприємця Чмихуна М.О. у даному випадку підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що спростовує необхідність додаткового подання зазначених прокурором документів;

- проект виконання робіт повинен бути розроблений на основі наданої робочої документації проекту і визначати, деталізувати технологію, організацію та умови виконання будівельно-монтажних робіт; наданий відповідачем 2 проект відповідає вказаним вимогам; прокурором не визначено, які саме деталі проекту та особливості виконання робіт не є конкретизованими;

- не надано договору з відповідною організацією для розроблення проекту виконання робіт; наданий фізичною особою-підприємцем Чмихуном М.О. проект виконання робіт 01-21 ПВР (т. 1, а.с. 37-54) не містить графіку виконання робіт, не підписаний та не затверджений; судом вказані доводи прокурора не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у п. 19 тендерної документації відповідачем 2 надано документи щодо залучення субпідрядника з метою виконання робіт;

- за доводами прокурора у підтвердження досвіду виконання аналогічних договорів учасник повинен надати скановані копії позитивних відгуків до зазначених у довідці договорів (у кількості 3 шт.) від трьох різних замовників про виконання договорів, адресованих замовнику. У відгуку повинні бути зазначений номер та дата укладеного договору, його предмет, строк дії договору, строк виконання робіт, а також інформація про якість виконаних робіт і відсутність претензій з боку контрагента. Відповідачем -2 надано лише два відгуки (№02-24-225/1 від 22.02.2021, №297 від 30.07.2020), у яких відсутні строки виконання договорів та робіт, у листах - відгуках відсутні адресати (т. 1, а.с. 60 зворот). Вказані доводи прокурора судом до уваги прийняті бути не можуть, оскільки відповідачем 2 передбачені умовами закупівлі відгуки надані, а відсутність одного відгуку з трьох передбачених не могли суттєво вплинути на результати закупівлі та подальшого виконання робіт. У цьому випадку прокурором не доведено, яким саме чином відсутністю одного відгуку порушено інтереси держави та територіальної громади, на захист інтересів якої подав позов прокурор.

Матеріалами справи підтверджено, що у ході вивчення у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" обласною прокуратурою скеровано запит до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області щодо наявності у відповідача-2 найманих працівників у 1 кварталі 2021 року (період проведення закупівлі). З наданої інформації вбачається, що відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також суми нарахованого єдиного внеску за 1 квартал 2021 року фізичної особи - підприємця Чмихун М.О. доходи у вигляді заробітної плати фізичним особам не виплачував, повідомлень про прийняття працівників на роботу за цей же період не подавав (т. 1, а.с.59). Зазначений факт, на думку прокурора, свідчить про відсутність у фізичної особи-підприємця Чмихун М.О. будь - яких працівників.

Вказаний довід прокурора також не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки не свідчить про відсутність наміру або можливостей у відповідача 2 здійснити роботи, що були предметом закупівлі. Також вказаним фактом не порушуються умови закупівлі.

Враховуючи викладене, місцевим господарським судом вірно встановлено, що тендерна пропозиція фізичної особи-підприємця Чмихуна М. О. частково не відповідала вимогам тендерної документації, зазначеної в Оголошенні, що є порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі".

Як вже було вказано, 29.03.2021 між Гончарівською селищною радою (замовник, відповідач-1) та фізичною особою підприємцем Чмихун М.О. (виконавець, підрядник) укладено договір № 21, відповідно до умов п. 1.1 якого підрядник виконує роботи з Капітального ремонту системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50 с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області (45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи), а замовник зобов`язаний прийняти та оплатити роботи в порядку та на умовах, передбачених даним договором (т.1, а.с. 33-35).

На момент звернення прокурора до суду з даним позовом договір був виконаним у повному обсязі, претензій щодо якості виконання робіт відповідачем 1 не заявлено. Прокурором також не надано доказів неякісності або неповноти виконання ремонтних робіт у лікарні (Лебедівській амбулаторії), що були предметом закупівлі.

Прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виконані роботи за договором є такими, що не відповідають вимогам договору підряду, проекту, та іншим вимогам, що регулюють питання якості будівельних робіт, а також доказів того, що роботи виконані відповідачем - 2 за такими цінами, що порушують принцип економії та ефективності.

Місцевий господарський суд вірно зауважив, що прокурором належним чином не обґрунтовано та не надано доказів порушення "інтересів держави" внаслідок прийняття спірного рішення про визначення переможця закупівлі та укладення договору.

До того ж, другим відповідачем у справі за результатами оспорюваного прокурором правочину у повному обсязі, якісно та за встановленою законом ціною, яка не оспорюється прокурором, були виконані ремонтні роботи у медичному закладі.

Щодо належності та ефективності обраного прокурором способу захисту, слід зазначити наступне.

Суд, який розглядає справу має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Колегія суддів бере до уваги висновок викладений у п. 6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, в якому вказано, що якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 16, 216 ЦК України, ст. 20 ГК України у спорах щодо визнання на підставі ст. 203, 215 ЦК України недійсним договору без вирішення судом є необхідним вирішення питання про застосування правових наслідків такої недійсності, є належним та ефективним способом захисту у випадку виконання такого договору. Адже обрання неналежного та/або неефективного способу захисту за таких обставин є самостійною і самодостатньою підставою для відмови у позові.

А відтак у вирішення питання щодо подібності правовідносин у спорах щодо визнання на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України недійсним договору визначальним моментом є спосіб захисту, визначений ст.ст.16, 216 ЦК України, ст. 20 ГК України - як визнання недійсним договору, без вирішення судом питання про застосування правових наслідків такої недійсності.

При вирішенні питання про належність/ефективність такого способу захисту, як визнання договору недійсним у випадку його виконання без вимоги про застосування наслідків недійсності правочину - двосторонню чи односторонню реституцію, стягнення збитків або стягнення всього, отриманого в дохід держави, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсним правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника ( п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц).

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Разом з тим цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у відповідних статтях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (п.57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10. 2019 у справі № 910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (п. 14).

Отже, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Але це означає лише те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Частинами 1 та 2 ст. 5 ГПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

А відтак спір, переданий на вирішення суду з дотриманням правил юрисдикції та підсудності, має бути розглянутий по суті заявлених позовних вимог. При вирішені спору, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорено права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установлених обставин вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Тобто, якщо позивач, у даному випадку прокурор, дотримався передбаченого процесуальним законодавством порядку звернення до суду за захистом порушених, оспорюваних чи невизнаних прав з урахуванням вимог Конституції України, Закону України "Про прокуратуру" (зокрема, ст. 24 цього закону), то в такому зверненні може бути відмовлено виключно з підстав, установлених законом.

Наявність повноти судового захисту залежить від дій суду, який відповідно до ч.1 ст. 2 ГПК України повинен справедливо, неупереджено та своєчасно вирішити спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, ураховуючи частину третю цієї ж статті.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 2 ч.2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Пункт 4 ч.2 зазначеної статті визначає такий спосіб захисту як відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 20 ГК України визначено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Тобто такий спосіб захисту порушеного права та інтересу, як визнання правочину недійсним, передбачений ч.2 ст. 20 ГК України та п. 2 ч.2 ст.16 ЦК України, а інший висновок не враховує зазначених норм матеріального права, а також вимог ст. ст. 2, 14 ГПК України.

Тлумачення ст. 216 ЦК України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину.

До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію; законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків визначених в ст. 216 ЦК або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01. 2020 у справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що "недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. За своєю суттю ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

Тлумачення змісту частини першої статті 216 ЦК України свідчить, що недійсний правочин не створює для сторін тих прав і обов`язків, які він мав створювати, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю.

Такі юридичні наслідки під час виконання сторонами недійсного правочину поєднуються з реституційними, які полягають у поверненні в натурі кожною стороною одна одній, одержаного ними на виконання цього правочину.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.

При цьому, якщо у позові не заявлено вимоги про застосування двосторонньої реституції, суд має розглянути питання щодо ефективності способу захисту в цілому, і якщо проведення двосторонньої реституції не відновить права позивача, а погіршить його становище, або взагалі є неможливим, то це є підставою для відмови у задоволення позову про визнання договору недійсним, адже невідворотнім наслідком такого задоволення є двостороння реституція (постанова Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 904/1907/15).

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду переглядаючи у касаційному порядку справу №906/1061/20 дійшла висновку, що позовна вимога про визнання недійсним виконаного договору без вирішення судом питання про застосування правових наслідків такої недійсності може бути самостійним предметом розгляду у господарському суді, адже заявлення такої вимоги є також належним способом захисту, який передбачений законом. Водночас суд має визначитися із ефективністю такого способу (з`ясувати можливість проведення двосторонньої реституції, її вплив на відновлення прав держави). Разом із тим, вимога про застосування наслідків недійсності може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги.

Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним виконаного договору без одночасного заявлення позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК, є належним способом захисту, який передбачений законом.

Водночас вирішуючи питання про можливість задоволення такого позову, суд, з урахуванням конкретних обставин справи має визначитися із ефективністю обраного позивачем способу захисту - визначити наслідки визнання договору недійсним для держави, в інтересах якої прокурором подано позов, з`ясувати, яким чином будуть відновлені права держави як позивача, зокрема можливість проведення двосторонньої реституції, можливість проведення повторної закупівлі товару (робіт, послуг) у разі повернення відповідачем коштів, необхідність відшкодувати іншій стороні правочину вартість товару (робіт, послуг) чи збитки.

У даному випадку, заявляючи позовну вимогу про визнання недійсним договору, прокурором не заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності правочину - двосторонню чи односторонню реституцію, стягнути збитки або стягнути все, отримане сторонами договору в дохід держави.

Як було вказано, у справі, що розглядається предметом договору, укладеного в результаті закупівлі, є роботи з капітального ремонту системи теплопостачання медичного закладу - Лебедівської амбулаторії.

Судом встановлено обставини виконання вказаних робіт.

Отже, навіть у випадку визнання вказаного договору недійсним, проведення повторної закупівлі щодо робіт "Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області" не буде можливим, оскільки у наведених роботах відсутня потреба у зв`язку з їх виконанням другим відповідачем.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

Порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

У даному випадку, задоволення позовних вимог у даній справі не спроможне поновити прав держави, за захистом яких звернувся прокурор.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обраний прокурором спосіб захисту не є ефективним, оскільки не поновить порушених прав держави.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на прокурора (апелянта).

Стосовно заяв Гончарівської селищної ради та Фізичної особи-підприємця Чмихуна Михайла Олександровича про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, слід зазначити наступне.

За змістом пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Водночас частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. Зміст вказаної норми свідчить про те, що останньою встановлено також дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок, здійснити розподіл судових витрат у вищезазначений спосіб. Процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Суд має застосовувати приписи частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України за наявності одночасно у сукупності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.03.2021 у справі № 905/717/20.

Враховуючи встановлення факту порушення відповідачами законодавства в наведеній вище частині процедури спрощеної закупівлі робіт, внаслідок чого виник спір, суд вважає справедливим, і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, застосування частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України у вигляді покладення на відповідачів їх судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, оскільки спір у даному випадку виник саме внаслідок неправильних дій відповідача-1 (Гончарівської селищної ради) та відповідача-2 (фізичної особи-підприємця Чмихуна Михайла Олександровича).

З огляду на наведене вище у задоволенні заяв Гончарівської селищної ради та фізичної особи-підприємця Чмихуна Михайла Олександровича про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2021 у справі №927/706/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - прокуратуру.

3. У задоволенні заяв Гончарівської селищної ради та фізичної особи-підприємця Чмихуна Михайла Олександровича про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити повністю.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 04.07.2022 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Барсук