ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/182/22

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу,

за позовом Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури, вул. Коцюбинського, 2а, м. Ужгород, 8800, код ЕДРПОУ 02909967, електронна пошта: 02909967@mail.gоv.ua

в інтересах держави в особі:

позивача-1 Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, вул. Швабська, 14, м. Ужгород, 88018, електронна пошта: ,

позивача-2 Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, вул. Незалежності, 1 52а, с. Горінчово, Хустський район, 90430, код ЕДРПОУ 04350004, електронна пошта: gorinchovosilrada@gмаіl.соm

до відповідача: Державного підприємства "Хустське лісове дослідне господарство", вул. Сливова, 34, м. Хуст, Хустський район, 90400, код ЕДРПОУ 22114649, електронна пошта: ,

про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища

Секретар судового засідання Сінкіна Е.В.

За участі представників сторін:

від прокуратури - Стець Василь Миколайович, прокурор відділу (службове посвідчення №065597 від 23.10.2021 року)

від позивача 1 - Данч Наталія Орестівна, завідувач сектору правового забезпечення (посвідчення АБ № 013332 від 01.06.2020 року) в порядку самопредставництва

від позивача 2 - не з'явився

від відповідача - Левицький Андрій Олександрович, адвокат (посвідчення №21/1390 від 05.04.2018 року)

від відповідача - Сойма Юрій Юрійович, керівник, в порядку самопредставництва

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури (Прокурор), в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області та Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства "Хустське лісове дослідне господарство" з вимогою про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в сумі 1 326 610,59 гривень (один мільйон триста двадцять шість тисяч шістсот десять гривень 59 копійок).

Ухвалою суду від 15.04.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10.05.2022 року.

Ухвалою суду від 10.05.2022 року підготовче засідання відкладено на 31.05.2022 року.

Під час підготовчого засідання господарським судом розглянуто заяви учасників справи з процесуальних питань, зокрема залишено без задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судового рішення у справі №309/481/22 в якій здійснюється розгляд кримінального провадження №000014 від 30.03.2021 року Хустським районним судом Закарпатської області, через недоведеність відповідачем та прокурором наявності об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення наведеної відповідачем справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства. Суд зазначив, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи, оскільки зібрані у цій справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а прокурор та позивач вважають, що доданих до позову доказів достатньо для вирішення спору та прийняття відповідного судового рішення.

Судом також, відхилено клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача колишнього працівника відповідача ДП «Хустське ЛДГ» - ОСОБА_1, оскільки суд не встановив підстав для залучення фізичної особи, що є обвинуваченою у кримінальному провадженні, до участі у цій справі на стороні відповідача або позивача.

Ухвалою суду від 31.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 21.06.2022 року.

В судовому засіданні від 21.06.2022 року суд оголосив перерву до 07.07.2022 для підготовки учасниками справи до судових дебатів та викладення узагальнень в письмовій формі.

В судовому засіданні 07.07.2022 суд завершив розгляд справи та після виходу з нарадчої кімнати проголосив вступну і резолютивну частини рішення.

І. Позиція прокурора у справі та позивачів Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області.

Прокурор звернувся до господарського суду із позовом в інтересах держави, просить стягнути з Державного підприємства "Хустське лісове дослідне господарство" на користь Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області кошти в сумі 1 326 610,59 грн. (один мільйон триста двадцять шість тисяч шістсот десять гривень 59 копійок) на відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а також стягнути з відповідача судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 19899,16 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані таким.

Прокурор зазначає, що Відповідач як постійний лісокористувач не забезпечив охорону і збереження лісу, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев на підвідомчій відповідачу території, що було встановлено Закарпатською обласною прокуратурою при вивченні матеріалів досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000114 від 30.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за матеріалами якого розслідуються факти службової недбалості працівників Монастирецького лісництва державі, в результаті якого завдано шкоду державі незаконними рубками дерев у кількості 128 штук.

Як на належний доказ завдання шкоди природі прокурор покликається на Протокол огляду місця події від 03.06.2021, який складений працівником Служби безпеки України в Закарпатській області в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000114 від 30.03.2021, в якому закріплено факт незаконної рубки 128 дерев на території кварталу 33 (виділи 5, 7 та 9) Монастирецького лісництва ДП «Хустське ЛДГ», що не мають будь-яких ознак відведення їх в рубку.

Доводячи достовірність обставин та фактів, викладених у Протоколі огляду місця події від 03.06.2021, прокурор зазначає, що у вказаній слідчій дії брали участь фізичні особи - працівники підприємства-відповідача та інших установ, які підписали цей протокол без зауважень, а саме:

- спеціаліст екологічної інспекції ОСОБА_2;

- спеціаліст відділу охорони та захисту лісу Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_3;

- провідний інженер з охорони та захисту лісу ДП «Хустське ЛДГ» ОСОБА_4;

- провідний інженер лісового господарства ДП «Хустське ЛДГ'» ОСОБА_5;

- лісничий Монастирецького лісництва ОСОБА_6;

- спеціаліст Національного лісотехнічного університету України (м.Львів) ОСОБА_7

Як стверджує прокурор, зазначені особи своїми підписами засвідчили вірність відомостей що містяться в Протоколі.

Також, прокурор зазначає, що додатками до зазначеного Протоколу є польові перелікові відомості пнів, в яких відображені діаметри пнів, - залишків незаконно зрубаних дерев, які також погоджені (підписані) всіма учасниками огляду місця події.

Протокол огляду місця події від 03.06.2021, як вважає прокурор, підтверджує місце скоення незаконної порубки дерев, а саме село Монастирець, яке на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 712-р від 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Закарпатської області» входить до складу Горінчівської об`єднаної територіальної громади, представницьким органом якої є Горінчівська сільська рада.

Прокурором додано до справи, окрім Протоколу огляду місця події від 03.06.2021, складений 29.06.2021 працівником Державної екологічної інспекції у Закарпатській області Я.Дзихор Розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконними рубками дерев в кварталі 33 (виділи 5, 7 та 9) Монастирецького лісництва Державного підприємства «Хустське ЛДГ», що виконаний відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Сума заподіяної шкоди підтверджується також висновком експерта № 3154 від 03.11.2021, складеного за результатами проведення удової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні №0000114, який складено за результатами дослідження матеріалів кримінального провадження, зокрема, Протоколу огляду місця події від 03.06.2021 та розрахунків Державної екологічної інспекції у Закарпатській області від 29.06.2021 року.

Прокурор стверджує, що спірні відносини випливають з делікту, тобто положень цивільного законодавства, що передбачають цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, на думку прокурора, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Обгрунтовуючи зі свого боку наявність вини Відповідача, прокурор посилається на правові висновки, що викладені у пункті 6.2.4 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17, в якому зазначено, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Прокурор вказує, що превентивні заходи щодо запобігання і недопущення незаконних порубок дерев, про які стверджує відповідач, не запобігли таким фактам. Тому прокурор звертає увагу суду на те, що фактично порубано 128 дерев на території одного лісництва в осінній-зимовий період 2020-2021, що свідчить про масштабність та систематичність протиправних дій, що вказує на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків як лісокористувача.

Про бездіяльність відповідача, на думку прокурора, свідчить і той факт, що незаконні порубки були встановлені правоохоронним органом під час слідчих дій, а не відповідачем ДП «Хустське ЛДГ» як лісокористувачем, відповідальним за збереження лісу.

Прокурор вважає, що склад правопорушення Відповідача, для його притягнення до відповідальності, є доведеним, зокрема наявні усі елементи правопорушення:

1) протиправна поведінка ДП «Хустське ЛДГ», що полягає у незабезпеченні заходів щодо запобігання вчинення незаконних порубок дерев та виявлення таких фактів;

2) наявність шкоди, що встановлена розрахунками Державної екологічної інспекції у Закарпатській області та висновком експерта;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками;

4) вина відповідача.

Позиція Позивача-1, Державної екологічної інспекції у Закарпатській області.

Позивач-1 підтримує позовні вимоги, що викладені у позовній заяві прокурора з підстав, що викладені у позовній заяві та інших заявах по суті справи. Вважає, що долучені до позовної заяви докази, а саме розрахунок збитків заподіяної шкоди незаконною порубкою на території ДП «Хустське ЛДГ», здійснений спеціалістом у цій галузі знань за завданням правоохоронного органу, відображає достовірні відомості про об`єкти замірів та оцінки. Вважає, що відсутність у цій справі листа П`ятого слідчого відділу ТУ ДБР, яким це завдання отримано, а лише посилання на нього, не змінює і не спростовує правильності висновків спеціаліста щодо здійснених розрахунків розміру шкоди. Стверджує, що факт незаконної порубки дерев та розмір шкоди встановлювались в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000114 від 30.03.2021, тому у цих правовідносинах спеціально уповноважений державний орган - Державна екологічна інспекція у Закарпатській області не здійснювала заходів державного нагляду (контролю), через що процедура проведення перевірки Відповідача як господарюючого суб`єкта в порядку Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не проводилася.

За результатами прийняття участі в огляді місця події, залученим до участі інспектором складено довідку та відомість попенного переліку, розраховано розміри завданих збитків на загальну суму 1 326 610,59грн. Всі матеріали направлені до відповідного слідчого відділу ТУ ДБР для приєднання до кримінального провадження.

Вважає, що у цій справі належним чином доказано факт незаконної вирубки деревини та обраховано розмір завданих збитків які мають бути в повній мірі відшкодовані відповідній територіальній громаді.

На думку Позивача-1 Відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечения охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування дерев.

Таким чином виявлення незаконної рубки лісів та відсутність безпосередньо у відповідача, як особи, зобов`язаної здійснювати контроль за збереженням лісів, будь-якої інформації з приводу даного факту та своєчасного його виявлення свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльністю). Отже, відповідачем, як постійним лісокористувачем, допущено протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду.

Таким чином, Позивач-1 вважає, що неналежне виконання відповідачем встановлених законодавством та статутом обов`язків щодо охорони лісів, безумовно свідчить про причинно наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою (бездіяльністю) та заподіяною шкодою, що завдана навколишньому природному середовищу у вигляді порубки дерев, та про наявність складу цивільного правопорушення.

Позиція Позивача-2 - Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області.

Позивач-1 надіслав до справи витяг з проєкту організації та розвитку територій ДП «Хустське ЛДГ», яким підтверджено віднесення лісів Монастирецького лісництва до Монастирецької сільської ради, яка на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №712-р від 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Закарпатської області» ввійшла до складу Горінчівської сільської ради.

Представник Позивача-2 участі в судових засіданнях не брав, подавши заяву про розгляд справи без участі представника, зазначив про підтримку позовних вимог прокурора у повному обсязі та про їх задоволення.

II. Виклад позиції відповідача.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовних вимог не визнає з таких підстав.

По-перше, відповідач вважає, що прокурором не надано належних та допустимих доказів про обставини, що мають юридичне значення у цій справі.

1. Відповідач вважає неналежним доказ, щодо підтвердження розміру завданої шкоди розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу незаконними рубками, який складено відповідно до листа П`ятого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові від 14.06.2021 за №51-1406-21, оскільки вказаний лист П`ятого слідчого відділу ТУ ДБР відсутній у матеріалах справи, отже, на думку представника відповідача, неможливо встановити на підставі яких документів працівником Держекоінспекції в Закарпатській області здійснювався розрахунок завданої шкоди.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази направлення матеріалів Держекоінспекції до П`ятого слідчого відділу ТУ ДБР.

2. Відповідач вважає, що відповідно до п. "з" ст. 20 цього Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» спеціально уповноваженим органам державного управління у галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів надано право звертатися до суду з позовами про відшкодування збитків і втрат, заподіяних у результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Отже, спеціально уповноважені державні органи мають право звертатися до суду з позовами про відшкодування заподіяної лісовому середовищу шкоди у разі, якщо ними під час проведення перевірок дотримання природоохоронного середовища встановлено факт правопорушення та завдання шкоди.

Правові та організаційні засади, основи, принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом.

Згідно п. п. 2, 3, 5, б, 7 ст. 7 цього Закону для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб`екта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає відповідний Акт.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначае в Акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Відповідач вважає, що у зв`язку з тим, що Держекоінспекціею у Закарпатській області не здійснювалася у порядку встановленому законодавством перевірка діяльності ДП "Хустське ЛДГ", працівники Держекоінспекції у Закарпатській області не мали повноважень на здійснення розрахунку розміру шкоди.

3. Відповідач, доводячи відсутність своєї вини у правопорушенні незаконної порубки дерев, зазначає таке. Вважає, що Відповідачем дотримано усіх нормативно-правовик актів в сфері лісового та природоохоронного законодавства та вжито необхідних заходів для захисту лісового фонду від незаконних рубок.

4. Відповідач вказує, що відповідно до абз. 2 п. 1.1. Статуту Державного підприємства «Хустське лісове дослідне господарство», затвердженого наказом Держлісагентства України від 11.03.20І9 №146, лісгосп веде господарство згідно з вимогами нормативно-правових актів, що регламентують лісові відносини, а також згідно зі спеціально розробленими документами (планами, проектами, програмами, угодами, тощо).

Пунктом 8.4. статуту встановлено, що директор Підприємства визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і затверджує штатний розпис Підприємства відповідно до мети та основних напрямів його діяльності.

Зазначає, що з метою забезпечення діяльності підприємства в т.ч. щодо охорони і захисту лісу ДП "Хустське ЛДГ" створило структурні підрозділи - лісництва в т.ч. Монастирецьке лісництво.

Відповідно штатного розпису структурних підрозділів по ДП "Хустське ЛДГ", що затверджений 01.01.2021, відповідачем передбачено у Монастирецькому лісництві 11 працівників з них 1 од. лісничий, 1 од. помічник лісничого, 1 од. бухгалтер, 1 од. старший майстер лісу, 7 од. майстер лісу.

Відповідно до дислокації державної лісової охорони ДП "Хустське ЛДГ" станом на 01.01.2021 площа Монастирецького лісництва становить 3934 га.

Згідно зазначеної дислокації за майстром лісу Монастирецького лісництва ОСОБА_1 було закріплено лісництво площею 524 га.

Причинами незабезпечення належної охорони лісу вважає те, що Наказом Державного агентства лісових ресурсів України погоджено нормативи чисельності працівників лісового господарства, яка не забезпечує чисельно охорону усіх територій лісу, а заробітні плати працівників є низькими.

В той же час, Відповідач у відзиві навів перелік заходів, що вживалися ним для організації збереження і охорони лісу (рейдові перевірки лісових масивів, патрулювання на лісових шляхах підприємства, регулярні перевірки документів на право перевезення деревини тощо), які він вважає достатніми для того, аби вважати відсутність вини Відповідача у завданні шкоди природі.

Наведені докази та доводи, на його думку, підтверджують факти вжиття ДП "Хустське ЛДГ" усіх необхідних заходів для забезпечення належної охорони лісового фонду у зв`язку з чим, вважає відсутніми підстави для застосування деліктної відповідальності.

Відповідач вважає, що в позовній заяві не наведено нормативно-правового акту, яке порушило ДП "Хустське ЛДГ" в частині охорони лісу.

На думку відповідача, факт виявлення незаконної рубки не пов`язаний із неналежною охоронною лісу, а пояснюється значною площею лісового фонду підприємства, охорону якого забезпечувати цілодобово по всій площі об`єктивно не є можливим.

Таким чином, як стверджує представник відповідача, лісові господарства мають нести відповідальність лише у разі вчинення ними самими незаконної рубки.

Тому вважає, що вина відповідача для застосування відповідальності за ст. 1166 ЦК України - відсутня.

В судовому засіданні представник відповідача, керівник ДП "Хустське ЛДГ" Ю.Ю.Сойма заперечення проти задоволення позову підтримав, з огляду на те, що задоволення позову може зашкодити стану платоспроможності підприємства. В той же час керівник підтвердив, що виявлені факти дійсно мали місце на території кварталу 33, виділів 5, 7, 9 Монастирецького лісництва. Зазначив, що ліси Монастирецького лісництва знаходяться на території Монастирецької сільської ради, належать ДП "Хустське ЛДГ" на правах постійного лісокористування.

ІІІ Мотивувальна частина рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом на підставі матеріалів справи та пояснень представників відповідача, прокурора та позивачів встановлено, що Державне підприємство «Хустське лісове дослідне господарство» (надалі - ДП «Хустське ЛДГ» є постійним лісокористувачем земельних ділянок Монастирецького лісництва, які знаходяться на території Монастирецької сільської ради. Зокрема на цій території квартал 33, виділи 5, 7, 9 належать ДП «Хустське ЛДГ» на правах постійного лісокористування.

ДП «Хустське ЛДГ» є належним відповідачем у справі.

Териториріальна громада (населений пункт) село Монастирець включена до складу території об`єднаної територіальної громади (Горінчівська, Березівська, Монастирецька, Нижньобистрівська сільські ради) адміністративним центром територіальної громади якої є Горінчівська сільська рада, яка утворена відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 712-р від 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Закарпатської області».

Отже, прокурором правильно визначено, що Горінчівська сільська рада Хустського району Закарпатської області є належним позивачем у цій справі.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2.2. Статуту ДП «Хустське ЛДГ», затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 11.03.2019 № 146, підприємство створено з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Основним напрямком діяльності підприємства є, зокрема, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного або іншого шкідливого впливу.

Згідно з п.п. 6.2.1., 6.2.4. Статуту ДП «Хустське ЛДГ» до обов`язків підприємства відносяться, зокрема, забезпечення відтворення, охорони, захисту і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності лісових насаджень і посилення їх корисних властивостей; виконання інших вимог законодавства щодо ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів. Підприємство зобов`язано дотримуватись норм та вимог щодо охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки.

Судом встановлено, що на території постійного лісокористування кварталу 33 (виділи 5, 7 та 9) Монастирецького лісництва ДП «Хустське ЛДГ» здійснено незаконну порубку дерев у кількості 128 штук, що підтверджується Протоколом огляду місця події від 03.06.2021, який складений працівником Служби безпеки України в Закарпатській області в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000114 від 30.03.2021 року (том 1 а.с. 22-26) та доданою до нього Польовою переліковою відомістю пнів, виявлених під-час слідчої дії.

Оскільки порубані дерева не мають будь-яких ознак відведення їх в рубку, а Відповідачем не надано заперечень щодо наявності законних підстав для вирубування вказаних 128 дерев, то суд погоджується з твердженням прокурора, що ці дерева порубані незаконно.

Розмір шкоди підтверджується складеним працівником Державної екологічної інспекції у Закарпатській області 29.06.2021 Розрахунками розміру шкоди, заподіяної незаконними рубками дерев в кварталі 33 (виділи 5, 7 та 9) Монастирецького лісництва ДП «Хустське ЛДГ» (том 1 а.с. 28, 29). Сума заподіяної шкоди визначена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» (а.с. 74-75) та складає у виділах 5, 7 кварталу 33 - 784307,43грн, а у виділі 9 кварталу 33 - 542303,16грн., що разом складає 1 326 610,59грн.

Суд відхиляє заперечення відповідача про неналежність доказів, що підтверджують факти незаконної порубки дерев та оцінки розміру шкоди, що завдана природі з огляду на таке.

Суд зазначає, що за загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України).

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина друга статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічний принцип закріплено у ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 13 ГПК України.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Чинною нормою ст. 79 ГПК України впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів" встановлює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач та їх оцінки їх правдивості і переваги доводів протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті показує, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (тут суд звертається до правових висновків викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20, зокрема, що саме суд має забезпечити право особи на справедливий суд (справедливу судову процедуру).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, який, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") звернув увагу, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосований ЄСПЛ у рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

ЄСПЛ у рішенні від 21.10.2011 у справі "Дія-97" проти України" зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Надаючи оцінку заперечень Відповідача, суд зауважує, що представник Відповідача обмежився своїм особистим визначенням про неналежність доказів щодо факту порубки дерев, а також у заявах по суті справі і з процесуальних питань, поставивши під сумнів вартість завданої шкоди через не зазначення сертифікованого інструменту, яким спеціалістами здійснювалися заміри пеньків для розрахунку розміру шкоди. При цьому, відповідач не надав жодних доказів, які би об`єктивно могли би спростувати або обґрунтовано навести суду факти, що могли би поставити під сумнів вірогідність розрахунків спеціалістів та експерта.

Суд зазначає, що під-час підготовчого провадження, а також при розгляді справи по суті представники Відповідача не заперечили фактів незаконної порубки дерев, так само і кількості зрубаних дерев.

Суд підкреслює, що відхиляючи у підготовчому засіданні клопотання Відповідача щодо залучення до участі у справі у якості третьої особи колишнього працівника відповідача ДП «Хустське ЛДГ» - ОСОБА_1 , що є обвинуваченим у кримінальному провадженні, суд ставив перед представником Відповідача питання про можливість/необхідність залучення цієї особи до участі у справі у якості свідка щодо обставин і фактів, що мають юридичне значення. Також судом ставилося питання про те, чи немає необхідності у призначенні експертизи у справі та створення Відповідачеві інших умов для збирання доказів та сприяння йому у захисті прав.

Однак, Відповідач так само як і Позивач, обмежилися наявними у справі доказами, вважаючи їх достатніми для прийняття рішення про задоволення позову або про відмову у його задоволенні.

Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що за стандартом вірогідності доказів Прокурор та позивачі з розумною впевненістю довели, що факт незаконної порубки дерев на підвідомчий території лісового господарства відповідача мав місце, отже визнається судом встановленим.

Суд виходить з того, що безсумнівним доказом про факти незаконної порубки, кількості порубаних дерев, їх фізичних характеристик є Протокол огляду місця події від 03.06.2021 та додатки до нього, при складанні яких брали участь, зокрема, працівники підприємства-відповідача, а саме: провідний інженер з охорони та захисту лісу ДП «Хустське ЛДГ» ОСОБА_4; провідний інженер лісового господарства ДП «Хустське ЛДГ'» ОСОБА_5; лісничий Монастирецького лісництва ОСОБА_6

Участь зазначених працівників ДП «Хустське ЛДГ» у виявленні та фіксації фактів зрубаних без дозволу дерев та їх обмірів, на переконання суду вказує на те, що ці особи були залучені до участі у цій слідчій дії огляду місця події, перш за все, для врахування інтересів та з метою захисту інтересів лісокористувача - ДП «Хустське ЛДГ», якому неустановленими особами завдано матеріальної шкоди незаконними рубками.

Відсутність їхніх зауважень до відомостей, що включено до Протоколу огляду місця події від 03.06.2021 та додатків до нього, на переконання суду, свідчить про правдивість таких даних та правильність розрахунків.

Не викликає сумнівів у суду також і здійснена оцінка розміру шкоди, що завдана природі незаконними рубками дерев, який судом вважається доведеним.

Зокрема, з розумною впевненістю можна стверджувати про доведеність Прокурором та Позивачами наявності заподіяних збитків, правильність розрахунку збитків у вигляді шкоди природному середовищу, суми, яка підлягає стягненню з Відповідача користь Позивача-2.

Інші аргументи відповідача, зокрема стосовно відсутності у матеріалах цієї справи листа П`ятого слідчого відділу ТУ ДБР від 14.06.2021 за №51-1406-21, на який посилається у розрахунку збитків, заподіяної шкоди незаконною порубкою на території ДП «Хустське ЛДГ», спеціаліст Державної екологічної інспекції у Закарпатській області; відсутність у матеріалах справи доказів направлення матеріалів Держекоінспекції до П`ятого слідчого відділу ТУ ДБР; твердження про відсутність повноважень працівника Державної екологічної іспекції у Закарпатській області на здійснення розрахунку розміру шкоди тощо, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують встановлених судом обставин, що дійсно мають юридичне значення.

Суд приймає доводи і посилання Відповідача на зміст положень свого статуту, зокрема на абз. 2 п. 1.1. Статуту Державного підприємства «Хустське лісове дослідне господарство», затвердженого наказом Держлісагентства України від 11.03.20І9 №146, яким визначено, що лісгосп веде господарство згідно з вимогами нормативно-правових актів, що регламентують лісові відносини, а також згідно зі спеціально розробленими документами (планами, проектами, програмами, угодами, тощо).

Пунктом 8.4. статуту встановлено, що директор Підприємства визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і затверджує штатний розпис Підприємства відповідно до мети та основних напрямів його діяльності.

Однак, суд зазначає, що наведені у заявах по суті справи та у доданих доказах про створення структурних підрозділів, у т.ч. Монастирецьке лісництво, державної лісової охорони ДП "Хустське ЛДГ"; перелік заходів, що вживалися ним для організації збереження і охорони лісу (рейдові перевірки лісових масивів, патрулювання на лісових шляхах підприємства, регулярні перевірки документів на право перевезення деревини тощо), насправді виявилися не достатніми для забезпечення збережності лісу та не знімає вини Відповідача у завданні шкоди природі.

Спосіб захисту прав Позивача-2, що застосований у цій справі відповідає встановленим законом способам захисту з огляду на таке.

Отже, суд погоджується з доводами Прокурора та позивачів, що Відповідач як постійний лісокористувач, не забезпечив охорону і збереження лісу, що призвело до незаконного вирубування дерев у кількості 128 штук., що завдало шкоди шкоди на суму сумі 1 326 610,59 грн.

Норми законодавства, що підлягають застосуванню.

Щодо представництва Прокурором інтересів держави.

У статті 4 Господарського процесуального кодексу України закріплено право на звернення до господарського суду. Зокрема, державні органи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Водночас у силу пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 звернула увагу, зокрема, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Тобто прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 28.04.2020 №120, Державна екологічна інспекція у Закарпатській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України завданням якої, є реалізації повноважень Держекоінспекції у межах Закарпатської області. Згідно виписки з ЄДРЮОФОПГФ здійснює державне управління загального характеру.

Неналежне виконання позивачем своїх обов`язків із захисту інтересів держави слугували підставою для звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави аби інтереси держави були належно захищені.

Листом від 08.02.2022 № 12-2297-22/88 заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури повідомив Державну екологічну інспекцію в Закарпатській області про виявлення порушень природоохоронного законодавства та просив повідомити про вжиті заходи щодо захисту інтересів держави.

Державна екологічна інспекція в Закарпатській області листом від 25.03.2022 повідомила прокурора, що на виконання постанови слідчого від 34.05.2022 спеціаліст інспекції взяв участь у огляді місця події, здійснив розрахунок розміру шкоди, але Інспекція не здійснювала з того часу заходів щодо відшкодування шкоди навколишньому середовищу.

Листом від 28.03.2022 року №12-1426-21/171 прокурор повідомив Державну екологічну інспекцію в Закарпатській області про наявність підстав для представництва і захисту інтересів держави в суді.

Так само листом від 08.02.2022 прокурором повідомлено Горінчівську сільску раду про факти завдання шкоди природі та про повідомлення про вжиті заходи захисту інтересів місцевої громади, а листом від 28.03.2022 - про наявність підстав для захисту інтересів держави прокурором.

Позов прокурором подано до суду у даній справі 04.04.2022 року.

Таким чином, судом встановлено, що в спірних правовідносинах Горінчівська сільська рада є органом до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища якого мають стягуватися збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів в її адміністративно-територіальних межах з подальшим перерозподілом у відповідних пропорціях згідно законодавства.

З врахуванням викладеного, беручи до уваги, що в спірних правовідносинах Горінчівська сільська рада є органом до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища якого мають стягуватися збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, відповідний позов органом місцевого самоврядування до відповідача не подавався, а відтак, Хустською окружною прокуратурою Закарпатської області вірно реалізовано представницькі функції прокуратури у зв`язку з необхідністю стягнення шкоди, завданою навколишньому природному середовищу незаконною порубкою деревини та про подання в порядку ст. 53 ГПК України відповідної позовної заяви до Господарського суду Закарпатської області.

З наведеного слідує, що прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначив, що Державною екологічною інспекцією та органом місцевого самоврядування не здійснювався захист інтересів держави/місцевої громади у даних спірних правовідносинах, що є належними підставами для звернення з відповідним позовом до суду в інтересах держави.

Відтак, прокурором було дотримано порядок передбачений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Норми законодавства, що регулюють спірні відносини.

Частинами 1-3 статті 1 Лісового кодексу України встановлено, що ліс - тип природних комплексів (екосистема), в якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані в своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються приписами Земельного кодексу, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (ч.2 ст. 3 ЗК України).

Відповідно до статей 16 та 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. В постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 63, п.5 статті 64 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Згідно частин 1 та 5 статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Охорону і захист лісів на території України здійснюють зокрема лісова охорона постійних лісокористувачів і власників лісів (стаття 89 Лісового кодексу України).

Статтею 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до положень статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 105 ЛК України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Положеннями статті 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, в розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Права і обов`язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов`язання.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено в статті 1166 ЦК України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду зокрема підстав невиконання завдавачем шкоди покладених на нього обов`язків; 2) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина особи, що завдала шкоду.

З огляду на наведене, предметом доказування в даній справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

За змістом статей 19, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України встановлено, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу. Забезпечення охорони та захисту лісів серед інших покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу положень п.1 частини 2 статті 19, п.5 статті 64, частин 1 та 5 статті 86, п.5 частини 2 статті 105 та статті 107 Лісового кодексу України лісові господарства як постійні лісокористувачі мають нести відповідальність за порушення вимог ведення лісового господарства зокрема незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій йому території.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював пошкодження дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок пошкодження дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає в протиправній бездіяльності в вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №920/1106/17, від 20.12.2018 у справі №924/12/18, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16 та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17.

В даному випадку, факт порушення законодавства зафіксований в Протоколі огляду місця вчинення правопорушення, а саме порубки дерев невстановленими особами за участі заінтересованих осіб відповідача як лісокористувача, під керівництвом уповноваженого законодавством представника правоохоронного органа, із залученням спеціалістів Державної екологічної інспекції та експерта.

При цьому вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника, а тому саме відповідач повинен довести, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

А відтак, твердження ДП «Хустське ЛДГ» про те, що рубку дерев у кварталі 33 (виділи 5, 7 та 9) Монастирецького лісництва вчинено невстановленими особами, що виключає склад цивільного правопорушення та можливість покладення на відповідача відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду, судом відхиляється.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконної вирубки дерев, виконано згідно з Таксами, затвердженими постановою КМУ від 23.07.2008 №665, який не заперечено відповідачем.

Враховуючи, що належними та допустимими доказами підтверджується склад цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача, яка виражається в неналежному виконанні своїх обов`язків щодо охорони та захисту лісу; розмір шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу, обрахований відповідно до чинних Такс, затверджених постановою КМУ від 23.07.2008 №665; безпосередній причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; а також вина відповідача, що полягає в протиправній бездіяльності та не перешкоджанні його посадовими особами пошкодженню лісу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокуратури в інтересах держави підлягають задоволенню повністю.

IV. Розподіл судових витрат:

Згідно платіжного доручення №265 від 07.04.2022 прокурором при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 19 899,16грн.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, не заявлено.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов у цій справі задоволено повністю, отже на відповідача судовий збір покладається повністю.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Хустське лісове дослідне господарство", вул. Сливова, 34, м. Хуст, Хустський район, 90400, , на користь Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, вул. Незалежності, 152а, с. Горінчово, Хустський район, 90430, , кошти в сумі 1 326 610,59 грн. (один мільйон триста двадцять шість тисяч шістсот десять гривень 59 копійок) на відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

3. Судові витрати покласти на відповідача.

4. Стягнути з Державного підприємства "Хустське лісове дослідне господарство", вул. Сливова, 34, м. Хуст, Хустський район, 90400, , на користь на користь Закарпатської обласної прокуратури (88000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2А, ) 19 899,16 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 16 копійок) на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено: 18.07.2022 року.

Суддя П.Д. Пригуза