ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Справа№ 910/9058/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Куксова В.В.

Зубець Л.П.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Грибан Андрія Олексійовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021

у справі № 910/9058/21 (суддя: Васильченко Т.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Грибан Андрія Олексійовича

до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

про визнання недійсною односторонньої відмови від договору

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Грибан Андрій Олексійович звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (далі - відповідач) про визнання недійсною односторонньої відмови від договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в односторонньому порядку розірвано договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2019-10/07 від 24.10.2019 без достатніх на те причин, у зв`язку з чим позивач просить визнати таку відмову недійсною.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 910/9058/21 в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Грибана А.О. до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" про визнання недійсною односторонньої відмови від договору відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, зазначив, що доводи позивача стосовно належного виконання умов договору ФОП Грибан А.О. та відповідно відсутності у відповідача права на його одностороннє розірвання спростовуються встановленими фактичними обставинами справи. При цьому наголосив, що матеріали справи не містять, а позивачем не надано жодних доказів того, що зафіксовані в акті від 12.04.2021 порушення ним були усунуті, а територію паркувального майданчика приведено у відповідність до схеми ОДР та умов договору, як і не надано доказів того, що на момент проведення огляду експлуатація майданчика здійснювалась виключно у відповідності до схеми ОДР та умов договору.

Крім того зауважив, укладаючи договір № ДНП-2019-10/07 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 24.10.2019 позивач та відповідач прямо врегулювали порядок розірвання договору, зокрема, передбачивши його розірвання в односторонньому порядку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП Грибан А.О. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 910/9058/21 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неправильно досліджено докази, що призвело до недоведеності обставин, які мають значення для справи. Зокрема скаржник вважає, що відповідачем не надано належного доказу того, що ним було зроблено відповідне обстеження паркувального майданчика та виявлено порушення умов договору. Вказує на те, що укладений із відповідачем договір за своїм змістом є договором оренди щодо строкового та оплатного користування майном територіальної громади міста Києва та регулюється положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статтею 24 якого передбачено можливість дострокового припинення договору лише за згодою сторін.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021, дана апеляційна скарга у справі № 910/9058/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), ОСОБА_1, Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 вирішення питання, щодо подальшого руху апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Грибана А.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021, відкладено до надходження матеріалів справи № 910/9058/21 до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9058/21.

До Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 15.11.2021, надійшли матеріали справи № 910/9058/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Грибан А.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 910/9058/21 було залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліку шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду доказу доплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3405, 00 грн.

В межах строків встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 до апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява до якої останній додав доказ слати судового збору за подання апеляційної скарги, а саме: квитанція про сплату № 69816 від 21.12.2020 на суму 3 405, 00 грн.

У зв`язку з звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 справу № 910/9058/21 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Грибан А.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 прийнято до провадження визначеним складом суду; поновлено фізичній особі-підприємцю Грибану А.О. строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 910/9058/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Грибана А.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 910/9058/21; розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Грибана А.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 910/9058/21 призначено на 14.02.2022; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

24.01.2022 на адресу суду від КП «Київтранспарксервіс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що станом на 28.05.2021 позивачем не було надано доказів усунення порушень під час експлуатації паркувального майданчика, що визначені актами обстежень. Наголошує, що позивач неодноразово повідомлявся про наявні порушення умов договору. Зауважує, що одностороннє розірвання відповідачем договору № ДНП-2019-10/07 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 24.10.2019 відбулось внаслідок порушення позивачем умов такого договору. Вказує на те, що укладений між позивачем та відповідачем договір є за своєю природою договором про надання послуг.

Також, 31.01.2022 ФОП Грибан А.О. подав до суду письмові пояснення, в яких зазначає про порушення відповідачем вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Звертає увагу суду на недоліки складених КП «Київтранспарксервіс» актів обстеження паркувального майданчика.

Крім того, 14.02.2022 відповідач подав до суду письмові пояснення, при цьому вказує, що КП «Київтранспарксервіс» не є центральним органом виконавчої влади та не має повноважень здійснювати заходи державного нагляду (контролю). Підкреслює, що умовами договору передбачено право відповідача здійснювати моніторинг та обстеження території «Фіксованих місць для паркування».

У відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 14.02.2022 оголошено протокольну перерву до 01.03.2022.

Проте, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 р. № 133/2022 передбачено продовження строку дії воєнного стану з 05 години 30 хв. 26 березня строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року.

Крім того, у зазначений період часу, головуюча (суддя - доповідач) Алданова С.О. перебувала у відпустці.

Таким чином, судове засідання у справі №910/9058/21, призначене на 01.03.2022 не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Грибана А.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 910/9058/21 призначено на 11.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 клопотання представника Грибана А.О. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.07.2022 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судове засідання 11.07.2022 не з`явились. Про час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про призначення справи до розгляду засобами електронного зв`язку, телефонограмами, а також відомості щодо розгляду справи судом апеляційної інстанції було оголошено на офіційному веб-сайті Судова влада України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, які повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, Рішенням Київської міської ради №930/1591 від 26.06.2007 визначено Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київтранспарксервіс" єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення єдиних абонементних талонів з паркування автомобільного транспорту.

Рішенням Київської міської ради №1051/1051 від 25.12.2008 затверджено Правила благоустрою міста Києва якими, зокрема, визначено, єдиний порядок організації та функціонування платних місць для паркування транспортних засобів на території міста Києва.

Згідно пункту 17.3.1 Правил благоустрою міста Києва (далі - Правила), платні місця для паркування транспортних засобів (майданчики для платного паркування) призначені для тимчасової стоянки транспортного засобу зі стягненням плати за паркування у відведених або спеціально обладнаних місцях без відповідальності за збереження транспортного засобу або з такою відповідальністю, якщо можливе оснащення місця для паркування транспортних засобів необхідним обладнанням. Організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

Пунктом 17.3.2 вказаних Правил встановлено, що особливі умови користування земельними ділянками, на яких розташовані спеціально обладнані та відведені місця, полягають в розробці та погодженні в установленому цими Правилами порядку схем організації дорожнього руху, згідно з якими у оператора виникає право надання платних послуг паркування транспортних засобів та не потребує розроблення проектів відведення цих земельних ділянок.

Рішенням Київської міської ради №222/6273 від 29.11.2018 викладено в новій редакції таблицю 1 до додатку 5 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку", пунктом 1 (Дарницький район) даної таблиці зазначено спеціально обладнаний майданчик для паркування на вулиці Здолбунівська, 2 у Дарницькому районі міста Києва на 33 паркомісць, загальною площею 825 м.кв, у тому числі площа земельної ділянки, відведеної для паркування 379,5 кв.м та 34,5 кв.м - для безоплатного паркування, з технічним облаштуванням дорожніми знаками.

24.10.2019 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (далі - сторона 1) та Фізичною особою-підприємцем Грибаном А.О. (далі - сторона 2) укладено договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2019-10/07 (далі - договір) за умовами пункту 1.1 якого сторона 1 передає за плату стороні 2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчик для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Здолбунівська, 2 в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (далі - майданчик для паркування), що включає 30 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 3 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів.

Умовами пункту 2.1 договору визначені права та обов`язки сторони-1, за якими нею здійснюється контроль за виконанням умов цього договору (п. 2.1.1); здійснюється моніторинг та обстеження майданчику для паркування (п. 2.1.2); має право безперешкодного доступу на паркувальний майданчик для здійснення моніторингу та обстеження даної території в будь-який момент без попереднього повідомлення сторони-2 (п. 2.1.3); розробляє схему організації дорожнього руху на майданчику для паркування, яка є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1.4).

В свою чергу, умовами пункту 2.2 укладеного договору передбачені права та обов`язки сторони-2 за якими вона за власні кошти здійснює облаштування та обладнання майданчика для паркування згідно з Правилами паркування (дорожніми знаками, дорожньою розміткою, шлагбаумом, приміщенням для охорони, огорожею, тощо) у відповідності до схеми організації дорожнього руху (п. 2.2.2); здійснює облаштування, утримання та експлуатацію майданчика для паркування згідно з вимогами чинного законодавства України, в тому числі Правилами паркування, у відповідності до умов цього договору, схеми організації дорожнього руху, включно за цільовим призначенням (п. 2.2.3); зобов`язується облаштовувати та експлуатувати не більшу кількість місць для паркування транспортних засобів на майданчику для паркування, ніж передбачено умовами договору (п. 2.2.5); зобов`язана звільнити майданчик для паркування після припинення дії договору в порядку та строки, передбачені договором (п. 2.2.9); зобов`язується сприяти стороні-1 під час здійснення контролю за належним виконанням стороною-2 умов цього договору (п. 2.2.10).

Пунктом 3.5 договору сторони визначили, що за результатами проведення моніторингу (обстеження) території майданчика для паркування у випадку виявлення порушень умов договору сторона-1 складає про це акт, який надсилається стороні-2. Виявлені порушення мають бути усунені стороною-2 у десятиденний термін від дати складення акту, про що сторона-2 повинна повідомити сторону-1 до закінчення даного строку.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Строк дії договору становить 1096 календарних днів від дати підписання акту приймання передачі стороною-1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування (пункти 7.1 та 7.2 договору).

Сторона-1 має право на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку у випадку повторного виявлення порушень умов договору - в будь-який момент після повторного виявлення порушення незалежно від того, чи усунуте воно стороною-2 (п. 7.7.2 договору). Пунктом 7.9 договору визначено, що у випадку дострокового розірвання договору в порядку пункту 7.7.2 договору сторона-1 направляє стороні-2 письмове повідомлення про розірвання договору. В такому випадку договір вважається розірваним з дати, зазначеної в повідомленні.

21.10.2020 комісією відповідача під час обстеження майданчика для паркування за адресою м. Київ, вул. Здолбунівська, 2 складено акт. В ході обстеження здійснено обміри та фотофіксацію майданчика. Обстеженням встановлено, що на паркувальному майданчику фактично надаються послуги з цілодобового паркування транспортних засобів. На території майданчика знаходиться приміщення для охорони, майданчик огороджений, на в`їзді розташований шлагбаум. Під час обстеження території майданчика виявлені порушення умов договору та схеми організації дорожнього руху: межі ділянки згідно схеми ОДР перевищені, на огородженій території розташовано 80 місць для паркування.

Відповідач листом №053/05-3851 від 28.10.2020 звернувся до позивача з вимогою про дотримання ним виконання умов договору та у найкоротший термін привести територію паркувального майданчика у відповідності до схеми ОДР та умов договору.

12.04.2021 комісією відповідача здійснено обстеження наданого в експлуатацію паркувального майданчика та складено акт з фотофіксацією порушень. За результатом перевірки встановлено надання послуг з цілодобового паркування транспортних засобів. На території майданчика знаходиться приміщення для охорони. Майданчик огороджений парканом, на в`їзді розташований шлагбаум. В ході обстеження території майданчика виявлені порушення умов договору та схеми організації дорожнього руху: перевищені межі ділянки згідно схеми ОДР, на огородженій території можливе розташування 80 місць для паркування, відсутнє асфальтне покриття, розмітка.

Вказаний акт направлено позивачу листом №053/05-1732 від 20.04.2021, в якому, при цьому, викладено вимогу про дотримання умов договору та у найкоротший термін привести територію у відповідність до схеми ОДР і повідомити КП "Київтранспарксервіс" та зауважено на тому, що у разі недотримання умов договору відповідач буде вимушений ініціювати дострокове розірвання договору. Лист отримано позивачем 23.04.2021, про що свідчить роздруківка з сайту Укрпошти за номером поштового відправлення 122.

За відсутності доказів усунення порушень, відповідачем 06.05.2021, здійснено повторне обстеження паркувального майданчика за результатами якого встановлено нездійснення жодних дій позивачем для приведення території у відповідності до схеми ОДР та умов договору. Під час обстеження встановлено, що на паркувальному майданчику фактично надаються послуги з цілодобового паркування транспортних засобів. На території майданчика знаходиться приміщення для охорони. Майданчик огороджений парканом, на в`їзді розташований шлагбаум. В ході обстеження території виявлені порушення умов договору та схеми організації дорожнього руху: межі ділянки перевищують встановлені згідно схеми ОДР, на огородженій території можливе розташування 80 місць для паркування, відсутнє асфальтне покриття, розмітка, місця для інвалідів, дорожні знаки.

Листом від 13.05.2021 №053/05-2070 відповідач вимагав на підставі пункту 3.5 договору повідомити про усунення виявлених порушень у десятиденний термін від дати складення акту.

У відповідь на отриманий лист, позивач звернувся з письмовими запереченнями в яких зазначив, що на експлуатаційному ним майданчику облаштовано лише 33 місця, як то встановлено вимогами договору, інша територія, дотична до паркувального майданчика, що може використовуватися, в тому числі, для стоянки автотранспорту, відноситься до земельної ділянки заводу "Буревісник" та охоронних земель КП "Київтеплоенерго". При цьому, вказано, що з надісланого акту обстеження неможливо встановити яким чином ФОП Грибан А.О. порушив умови договору та схему ОДР до нього, відсутнє схематичне зображення паркувального майданчика та можливих порушень, а тому просив завчасно його запросити на наступне обстеження.

Відповідач відповіді на вказаний лист не надав.

В той же час, відповідач листом №053/05-2316 від 28.05.2021, враховуючи повторно виявлені порушення умов договору та відсутність від позивача підтвердження дотримання умов договору, керуючись умовами договору повідомив про його розірвання в односторонньому порядку з 28.05.2021 та зобов`язав позивача протягом 15 днів звільнити майданчик для паркування за адресою м. Київ, Дарницький район, вул. Здолбунівська, 2.

Позивач не погоджуючись з такими діями листом від 03.06.2021/1 звернувся до відповідача в якому виклав заперечення щодо розірвання договору, які обґрунтовані тим, що за приписами частини 2 статті 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні. В той же час, частина 3 вказаної статті встановлює, що сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У зв`язку з цим лист відповідача №053/05-2316 від 28.05.2021 ним розглянуто як пропозицію щодо розірвання, яка ним відхилена, оскільки відсутні підстави для розірвання, а відтак договір є чинним.

Позивач, вважаючи, що комунальне підприємство без належних на те підстав в односторонньому порядку розірвало договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2019-10/07 від 24.10.2019, оскільки в його листі не наведено які саме умови договору порушені позивачем, звернувся до суду з позовом про визнання недійсною односторонньої відмови від договору, що викладена в листі №053/05-2316 від 28.05.2021.

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог вказує, на те, що у відношенні позивача неодноразово були складені акти про порушення умов договору з наданням часу на усунення виявлених порушень. Відтак, враховуючи недотримання умов договору та не приведення експлуатаційної території паркувального майданчика у відповідність до схеми організації дорожнього руху, відповідач у відповідності до пунктів 7.7.2 та 7.9 договору правомірно повідомив позивача про одностороннє розірвання договору.

Відповідно ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

У відповідності до ч. 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Положеннями статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містить і Господарський кодекс України.

Згідно з ч. 2 ст. 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до п. 1, 2, 7 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання; належним чином відповідно до закону, інших правових актів та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами статей 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, повідомлення сторони договору може вважатися одностороннім правочином, у випадку, якщо воно породжує, змінює чи припиняє права та обов`язки обох сторін договору.

Приписами статті 203 ЦК України встановлено умови чинності правочинів, а саме: законність змісту правочину, наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину, його адекватність внутрішній волі, відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

У відповідності до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 207 ГК України визначено, що господарське зобов`язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч. 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновителями), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Учасниками справи підтверджено, що на підставі укладеного договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2019-10/07 відповідач передав, а позивач прийняв за плату для експлуатації, утримання та облаштування майданчик для паркування транспортних засобів, що включає 30 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 3 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.

Укладаючи договір №ДНП-2019-10/07 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування ФОП Грибан А.О. взяв на себе зобов`язання, зокрема, здійснювати облаштування, утримання та експлуатацію майданчика згідно з вимогами чинного законодавства України, в тому числі Правилами паркування у відповідності до умов цього Договору, схеми організації дорожнього руху; утримувати майданчик для паркування та прилеглу територію в належному санітарно-технічному стані, з дотримання правил благоустрою, норм і правил протипожежної безпеки, техніки безпеки, здійснює прибирання території та вивезення сміття, листя та снігу; зобов`язується облаштувати та експлуатувати не більшу кількість місць для паркування транспортних засобів, ніж передбачено умовами Договору; забезпечувати безоплатне паркування транспортних засобів, передбачених Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та не має права передавати майданчик для паркування в експлуатацію третім особам.

Відповідно до розділу XVII "Правила паркування транспортних засобів у м. Києві" Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, визначено, що оператор (уповноважена організація) - комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що визначено органом місцевого самоврядування для здійснення організації та експлуатації місць платного паркування транспортних засобів згідно з діючим порядком.

Пунктом 17.3.1 Правил благоустрою міста Києва (у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) визначено, що платні місця для паркування транспортних засобів (майданчики для платного паркування) призначені для тимчасової стоянки транспортного засобу зі стягненням плати за паркування у відведених або спеціально обладнаних місцях без відповідальності за збереження транспортного засобу або з такою відповідальністю, якщо можливе оснащення місця для паркування транспортних засобів необхідним обладнанням. Організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

Згідно з п. 17.3.2 Правил благоустрою міста Києва особливі умови користування земельними ділянками, на яких розташовані спеціально обладнані та відведені місця, полягають в розробці та погодженні в установленому цими Правилами порядку схем організації дорожнього руху, згідно з якими у оператора виникає право надання платних послуг паркування транспортних засобів та не потребує розроблення проектів відведення цих земельних ділянок. На таких земельних ділянках оператор не має права здійснювати будь-яку діяльність, окрім надання платних послуг з паркування транспортних засобів та обладнання таких місць, що полягає у запровадженні інноваційних технологій (сучасних систем паркування), нанесенні дорожньої розмітки, встановленні відповідних дорожніх знаків, огорожі та інших елементів благоустрою, у порядку визначеному цими Правилами.

Пунктом 4 Правил паркування транспортних засобів затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 № 1342 (надалі - Правила) передбачено, що спеціально обладнані майданчики для паркування це майданчики для паркування, розміщені поза межами проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху.

За змістом пунктів 12, 13, 15, 22 Правил визначено, що майданчики для паркування обладнуються відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху. Відведені майданчики для паркування позначаються дорожніми знаками та суцільною синьою (блакитною) смугою на проїзній частині і на бордюрі, який відокремлює проїзну частину від пішохідної. Спеціально обладнані майданчики для паркування позначаються дорожніми знаками та розміткою. На майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Відстань від в`їзду на майданчик для платного паркування до найближчого такого місця не повинна перевищувати 50 метрів.

Пунктом 24 Правил оператор зобов`язаний, зокрема, використовувати майданчик для паркування за призначенням; обладнати майданчик для паркування відповідно до вимог цих Правил, Правил дорожнього руху, норм, нормативів, стандартів з урахуванням вимог безпеки дорожнього руху; утримувати територію та під`їзні шляхи до майданчика для паркування у належному технічному та санітарному стані; повідомляти уповноважені підрозділи Національної поліції про виявлені порушення цих Правил.

Отже, на земельних ділянках, на яких розташовані спеціально обладнані та відведені місця для надання оператором платних послуг паркування транспортних засобів, оператор не має права здійснювати будь-яку діяльність, окрім надання платних послуг з паркування транспортних засобів та обладнання таких місць відповідно до кількості машиномісць, затвердженої відповідним рішенням Київської міської ради.

В пункті 2.1 договору сторони погодили, що Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" контролює виконання умов цього договору, здійснює моніторинг та обстеження майданчику для паркування, має право безперешкодного доступу на паркувальний майданчик для здійснення моніторингу та обстеження даної території в будь-який момент без попереднього повідомлення сторони-2, розробляє схему організації дорожнього руху на майданчику для паркування, яка є невід`ємною частиною цього договору.

В акті обстеження майданчика для паркування від 06.05.2021 вказано, що комісією відповідача виявлені порушення умов договору та схеми організації дорожнього руху, а саме перевищені межі ділянки згідно схеми ОДР, на огородженій території можливе розташування 80 місць для паркування, відсутнє асфальтне покриття, розмітка, місця для інвалідів, дорожні знаки.

При цьому, суд відхиляє як необґрунтовані доводи позивача стосовно того, що вказаний акт є неналежним доказом, так як з нього фактично не можливо встановити яким чином порушені умови договору та схеми організації дорожнього руху, відсутність схематичного зображення паркувального майданчику та інформації про його заміри, а також необхідність завчасного запрошення ФОП Грибана А.О. під час наступного його обстеження.

Так, умовами укладеного договору не встановлено особливостей складання актів обстеження, зокрема, не передбачено, що обстеження здійснюється за присутністю представника ФОП Грибана А.О. або, що такий акт підписується представниками позивача.

Навпаки, пунктом 2.1 договору сторони узгодили, що відповідач має право безперешкодного доступу на майданчик для паркування для здійснення моніторингу та обстеження даної території в будь-який момент без попереднього повідомлення позивача.

Листом №053/05-1732 від 20.04.2021, який отримано позивачем 23.04.2021, Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" повідомило його про те, що 12.04.2021 співробітниками відповідача складено акт обстеження майданчика за адресою м. Київ, вул. Здолбунівська, 2 та встановлено перевищення меж ділянки згідно схеми ОДР, на огородженій території можливе розташування 80 місць для паркування, відсутнє асфальтне покриття, розмітка. При цьому, у листі відповідач вимагав дотримуватися виконання умов укладеного договору та повідомити його у найкоротший термін про приведення території паркувального майданчика у відповідності до схеми ОДР та умов договору, а за відсутності такого повідомлення, - про ініціювання дострокового розірвання договору.

Матеріали справи не містять, а позивачем ні до суду першої інстанції, ні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не надано доказів того, що зафіксовані в акті від 12.04.2021 порушення ним були усунуті, а територію паркувального майданчика приведено у відповідність до схеми ОДР та умов договору, як і не надано доказів того, що на момент проведення огляду експлуатація майданчику здійснювалась виключно у відповідності до схеми ОДР та умов договору.

Підтверджується вищевказане і наступним актом відповідача від 06.05.2021, яким встановлено перевищення меж ділянки згідно схеми ОДР, розташування 80 місць для паркування на огородженій території, відсутність асфальтного покриття, розмітки, місць для інвалідів, дорожніх знаків. Колегія суддів зауважує, що до наявних в матеріалах справи актів відповідачем долучено фотофіксацію наведених у актах недоліків.

При цьому, лист від 17.05.2021/1 на лист від 13.05.2021 № 053/05-2070, яким позивач повідомив відповідача, що ним з моменту укладання договору виконуються всі передбачені договором вимоги, в тому числі, що ФОП Грибаном А.О. облаштовано саме 33 машиномісця на вказаному паркувальному майданчику та виконано інші умови договору, жодним чином не свідчить про усунення виявлених відповідачем порушень та не спростовує обставин, викладених в актах та підтверджених засобами фотофіксації.

Крім того, посилання позивача щодо неналежного оформлення даних актів, зокрема, його складення одноособово, без участі позивача, та неможливості прийняття його як доказу по справі є необґрунтованими, оскільки згідно п. 2.1.2 договору відповідачу надано право доступу до майданчика для паркування для здійснення моніторингу та обстеження даної території.

Водночас, договором № ДНП-2019-10/07 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 24.10.2019 чітко не визначено ані форми акту, ані обов`язку складання його за участі позивача.

Доводи скаржника про те, що відповідачем порушено вимоги Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», колегією суддів оцінюються критично з огляду на наступне.

Так, статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Разом з тим, КП «Київтранспарксервіс» не є центральним органом виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та не здійснює заходи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Натомість, умовами пункту 2.1 договору визначені права та обов`язки КП «Київтранспарксервіс», за якими ним здійснюється контроль за виконанням умов цього договору (п. 2.1.1); здійснюється моніторинг та обстеження майданчика для паркування (п. 2.1.2); має право безперешкодного доступу на паркувальний майданчик для здійснення моніторингу та обстеження даної території в будь-який момент без попереднього повідомлення сторони-2 (п. 2.1.3).

Таким чином, дії КП «Київтранспарксервіс» щодо обстеження майданчика та складання відповідних актів за його результатами не регламентуються положеннями Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на чому помилково наголошував апелянт.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з цим Північний апеляційний господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналіз змісту цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічну правову позицію викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18; від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

Слід зауважити, що Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо належного виконання ним умов договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2019-10/07 від 24.10.2019 та відсутності у відповідача права на одностороннє розірвання вказаного договору є необгрунтованими і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

У відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Проте, жодна зі сторін не зверталась до суду із позовом про зміну або розірвання договору у зв`язку із істотним його порушенням іншою стороною.

Водночас, ч. 1 ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 7.7.2 договору сторони погодили, що сторона 1 має право на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку у випадку повторного виявлення порушень умов договору - в будь-який момент після повторного виявлення порушення, незалежно від того, чи усунуте воно стороною 2.

Умовами пункту 7.9 договору визначено, що у випадку дострокового розірвання договору в порядку пункту 7.7.2 договору сторона 1 направляє стороні 2 письмове повідомлення про розірвання договору. В такому випадку договір вважається розірваним з дати, зазначеної в повідомленні.

Приписами статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відтак, укладаючи договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2019-10/07 від 24.10.2019 сторони прямо врегулювали порядок розірвання договору, зокрема, передбачивши його розірвання в односторонньому порядку відповідачем у випадку повторного порушення умов договору позивачем.

Згідно з ч. 6 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Таким чином, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

До господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи.

Отже, на позивача покладено обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було повторно порушено умови договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2019-10/07 від 24.10.2019, що підтверджується актом обстеження від 06.05.2021.

Листом №053/05-2316 від 28.05.2021 відповідач повідомив позивача про дострокове розірвання договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2019-10/07 в односторонньому порядку з 28.05.2021 з посиланням на пункти 7.7.2 та 7.9 договору.

Колегія суддів повторно наголошує, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин, які стали підставою для одностороннього розірвання договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2019-10/07 від 24.10.2019, право на яке передбачено узгодженими сторонами на власний розсуд умовами договору, що свідчить про недоведеність позивачем обставин, викладених у позовній заяві.

Доводи апелянта про те, що права на одностороннє розірвання договору у КП "Київтранспарксервіс" не було, оскільки за своїм змістом укладений між сторонами договір є договором оренди щодо строкового оплатного користування майном територіальної громади міста Києва, тож його регулювання здійснюється за правилами, встановленими Законом України "Про оренду державного та комунального майна", а в силу статті 24 вказаного Закону договір оренди може бути достроково припинений лише за згодою обох сторін, судом апеляційної інстанції оцінюються критично з огляду на наступне.

Так, у постанові від 03.02.2020 у справі № 910/6312/19 Верховний Суд наголосив, що «при розгляді позовних вимог КП «Київтранспарксервіс» апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку, що укладений між сторонами договір від 15.12.2017 № ДНП-2017-12/100 є договором надання послуг, оскільки передбачає вчинення КП «Київтранспарксервіс» як виконавцем певних дій за плату (надання права на організацію та експлуатацію місць паркування транспортних засобів). Відтак, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі такого договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини надання послуг».

Аналогічних висновків щодо правової природи укладеного між сторонами договору дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 04.06.2018 № 910/20720/16.

Щодо посилання апелянта на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 у справі № 910/3946/20, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що за змістом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, положення статті 24 вказаного Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо дострокового припинення договору оренди лише за згодою обох сторін не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки сторонами було укладено саме договір надання послуг, а не оренди державного чи комунального майна.

З урахуванням вищенаведеного, місцевий господарський суд, належним чином оцінивши матеріали справи, прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неправильно досліджено докази, що призвело до недоведеності обставин, які мають значення для справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 910/9058/21відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається.

Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Грибана Андрія Олексійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 910/9058/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 910/9058/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на фізичну особу-підприємця Грибана Андрія Олексійовича.

4. Справу № 910/9058/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.07.2022

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.В. Куксов

Л.П. Зубець