ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/72/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеллект Менеджмент" (04-701, м. Варшава, Польща, вул. Патріотів 220, NIP ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто Україна" (33024, м. Рівне вул. Млинівська 25, ) про стягнення 47 081, 60 злотих.

представники сторін:

- від позивача: не з`явився;

- від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

28.01.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеллект Менеджмент" (далі - ТОВ "Інтеллект Менеджмент", позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто Україна" (далі - ТОВ "Фіто Україна", відповідач), у якому позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 31 Закону України "про міжнародне приватне право", ст. ст. 173, 193 господарського кодексу України, ст. ст. 525, 530, 610, 653, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) просить суд стягнути з відповідача 47 081, 60 злотих, які сплачені позивачем в рахунок передоплати коштів.

В обгрунування позовних вимог позивач вказує, що 03.10.2017 року перерахував на банківський рахунок відповідача в рахунок передоплати за партію товару 47 081, 60 злотих, однак відповідач не виконав зобов`язання за Контрактом № 02/10/UA/PL/17, укладеним між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) 02.10.2017 року, щодо поставки товару.

Ухвалою суду від 02.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на 22.02.2022 року, запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали подати до суду відзив на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України, запропоновано позивачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України, запропоновано відповідачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, запропонувати учасникам справи подати суду оригінали документів, доданих до позовної заяви (для огляду в судовому засіданні).

Представник відповідача в судове засідання 22.02.2022 року не з`явився, однак 22.02.2022 року подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, оскільки стягненню підлягає 47 081,60 злотих (курс злотого станом на 25.01.2022 року становить 6,95 грн.), таким чином ціна позову складає 327 217,12 грн., що перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою суду від 22.02.2022 року подальший розгляд справи № 918/72/22 суд ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначити на 15.03.2022 року.

15.03.2022 року судове засідання не відбулося.

Ухвалою суду від 28.04.2022 року призначено підготовче судове засідання у справі на 25.05.2022 року.

25.05.2022 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання на період дії воєнного стану.

Ухвалою суду від 25.05.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану, продовжено процесуальний строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 09.06.2022 року.

Ухвалою суду від 09.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі № 918/72/22, призначено справу № 918/72/22 до судового розгляду по суті на 12.07.2022 року.

12.07.2022 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання на період дії воєнного стану.

12.07.2022 року від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі його представника за наявними матеріалами справи.

12.07.2022 року судом встановлено, що позивач та відповідач у справі не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання з розгляду справи по суті, належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується довідкою про надіслання на офіційну електронну адресу представника позивача ухвали суду від 09.06.2022 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а саме - ухвали суду від 09.06.2022 року) за трек-номером 966 відповідачу.

Відповідно до п. 17 розділу ІІІ положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя 17.08.2021 року за № 1845/0/15-21 встановлено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з ч. 7 ст. 242 ГПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Явка представників сторін у судове засідання з розгляду справи по суті 12.07.2022 року обов`язковою не визнавалася.

Згідно з ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тому суд вважає за можливе проводити судове засідання з розгляду справи по суті без участі представників позивача та відповідача.

Господарський суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи до 01.09.2022 року або на період дії воєнного стану, дійшов висновку про наступне.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президентом України підписаний Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України "2102-ІХ від 24.02.2022 року.

Воєнний стан в Україні введено з 5:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому дія воєнного стану продовжена до 25.05.2022 року.

Указом Президента України від 18.05.2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23.08.2022 року.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

При цьому, ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зауважує, що неявка відповідача у судове засідання 12.07.2022 року є повторною, позаяк відповідач не забезпечив явку свого уповноваженого представника у судові засідання 22.02.2022 року, 25.05.2022 року, 09.06.2022 року та 12.07.2022 року.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в господарському судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників господарського процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

При цьому, суд приймає до уваги прецедентні рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28.10.98 та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Наведені відповідачем підстави для відкладення розгляду справи до 01.09.2022 року або до закінчення воєнного стану господарський суд розцінює виключно як суб`єктивні.

Відтак суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Також судом встановлено, що відповідач у справі не скористався своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, оскільки позивач та відповідач у справі не з`явилися у судове засідання з розгляду справи № 918/72/22 по суті, належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, господарський суд дійшов висновку, що дана справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами та містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, судом встановлено наступне.

02.10.2017 року між ТОВ "Інтеллект Менеджмент" (покупець) та ТОВ "Фіто Україна" (продавець) укладено Контракт № 02/10/UA/PL/17 (далі - Контракт).

Відповідно до п. 1.1. Контракту продавець продає, а покупець купує наступну сировину: трави, плоди ягід, ягоди сушені, фруктові суміші, чай фруктовий.

За умовами п. 2.1. Контракту загальна кількість товару за даним Контрактом складає 2000 тонн та встановлюється для кожної окремої поставки товару згідно зі специфікаціями, що є невід`ємними частинами Контракту.

Постачання товару здійснюється на умовах, що вказуються в окремому Додатку (Специфікації) на кожну поставку, згідно правил Інкотермс 2010 (п.3.1. Контракту).

В п.3.5 Контракту сторони погодили, що термін поставки, транспортування товару від моменту отримання передоплати продавцем і до моменту поставки товару покупцеві складає 30 робочих днів.

Згідно п. 4.1 Контракту, ціну за товар, що постачається, визначають щоразу перед відправленням відповідно до додатків до контракту, в польських злотих.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2 Контракту, платежі за товари, поставлені у рахунок цього Контракту, мають бути здійсненні покупцем у польських злотих. Оплата товару здійснюється на умовах передоплати в розмірі 100% за партію товару.

За умовами п.5.6. Контракту після отримання на банківський рахунок передоплати від покупця зобов`язаний відвантажити товар протягом 30 робочих днів за погодженням партії товару.

Даний Контракт набирає сили з дня його підписання і діє до повного виконання (п. 12.1. Контракту).

Контракт був підписаний уповноваженими особами сторін та скріплений печатками.

Судом встановлено, що на виконання умов Контракту, позивач 03.10.2017 року перерахував на банківський рахунок відповідача в рахунок передоплати за партію товару 47 081,60 злотих, що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 03.10.2017 року, банківською випискою та довідкою АТ "Кредобанк" № 52-24бт/20 від 02.01.2020 року, згідно з якою 04.10.2017 року на рахунок ТОВ "Фіто Україна" надійшли кошти в розмірі 47 081,60 злотих.

Зазначене також підтверджується постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 року у справі 906/1346/19, що має преюдиційне значення для розгляду справи № 918/72/22.

Враховуючи, що відповідачем не був постановлений товар, позивач звернувся до ТОВ "Фіто Україна" з вимогою від 17.09.2018 року, відповідно до якої вимагав повернути кошти в розмірі 47 081,60 злотих.

У відповіді на претензію №52/2 від 03.10.18 року відповідач борг визнав, підписав Акт звірки на суму 47 081,60 злотих та гарантував повернути кошти у строк до 15.10.2018 року.

В подальшому сторони уклали між собою Додаткову угоду № 1 від 04.10.2018 року до Контракту 02/10/UA/PL/17 від 02.10.2017 року (далі - Додаткова угода), яка підписана сторонами та відповідно до якої сторони внесли зміни до Контракту, зокрема виклали п. п. З.5., 5.6. в наступній редакції;

"Пункт 3.5. Термін поставки товару по усіх замовленнях та додатках (специфікаціях) до даного Контракту до 04.10.2021 року";

"Пункт 5.6. Продавець після отримання на банківський рахунок передоплати на банківський рахунок від покупця зобов`язаний відвантажити товар до 04.10.2021 року".

Відповідно до відповіді на претензію №52/2 від 03.10.18 року відповідач визнав вказану заборгованість та погодився її погасити в строк до 15.10.2018 р., однак, як встановлено судом, сторони шляхом укладання Додаткової угоди досягли згоди, що відповідач виконає свої зобов`язання за Контрактом в первісний спосіб - шляхом поставки товару в строк до 04.10.2021 року.

Отже, уклавши Додаткову угоду №1 від 04.10.2018 року до Контракту №02/10/UA/PL/17 від 02.10.2017 року сторони дійшли згоди щодо зміни строку поставки товару з 30 робочих днів після отримання передоплати на 04.10.2021 року.

Позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення передплати у розмірі 47 081,60 злотих від 15.10.2021 року, у якій просив протягом 7-ми днів із дня отримання даної вимоги повернути передоплату.

Судом встановлено, що відповідач вимогу від 15.10.2021 року отримав, однак поставку товару не здійснив.

Оскільки строк на відвантаження відповідного товару минув, а відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару, чим в односторонньому порядку порушив умови Контракту від 02.10.2017 року та Додаткової угоди, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.3 ст.31 ЗУ "Про міжнародне приватне право" зовнішньоекономічний договір, якщо хоча б однією стороною є громадянин України або юридична особа України, укладається у формі, передбаченій законом, незалежно від місця його укладенні, якщо інше не встановлено міжнародним договором України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 377 Господарського кодексу України зовнішньоекономічною діяльністю суб`єктів господарювання є господарська діяльність, яка в процесі її здійснення потребує перетинання митного кордону України майном, зазначеним у частині першій статті 139 цього Кодексу, та/або робочою силою. Загальні умови та порядок здійснення зовнішньоекономічної діяльності суб`єктами господарювання визначаються цим Кодексом, законом про зовнішньоекономічну діяльність та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 382 Господарського кодексу України суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" та іншими законами.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності (ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність").

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України "Про міжнародне приватне право" зовнішньоекономічний договір, якщо хоча б однією стороною є громадянин України або юридична особа України, укладається у формі, передбаченій законом, незалежно від місця його укладення, якщо інше не встановлено міжнародним договором України.

Таким чином, Контракт № 02/10/UA/PL/17 є зовнішньоекономічним договором.

Вирішуючи питання право якої країни (України чи Ресбуліки Польща) слід застосовувати у спірних правовідносинах, суд виходить з наступного.

Як вбачається із умов укладеного Контракту, а саме п. 10.2. сторони дійшли згоди про вирішення спорів в суді за місцем знаходження продавця (відповідача).

Так, згідно з п. 10.1., 10.2. Контракту усі суперечки і розбіжності, що можуть виникнути з даного Контракту чи в зв`язку з ним, будуть вирішуватися безпосередньо між покупцем і продавцем шляхом взаємної домовленості. При недосягненні згоди будь-який спір, що виник у зв`язку з виконанням цього контракту, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення в суді відповідному за місцем адреси місцезнаходження продавця.

Окрім того, при звернені до суду позивач в правове обґрунтування своїх вимог посилався на норми законодавства України.

Враховуючи викладене, в силу норм ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право", при розгляді даної справи, слід застосовувати законодавство України, котре регулює спірні правовідносини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отримання відповідачем в рахунок передоплати за партію товару 47 081,60 злотих, що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 03.10.2017 року, банківською випискою та довідкою АТ "Кредобанк" № 52-24бт/20 від 02.01.2020 року, згідно з якою 04.10.2017 року на рахунок ТОВ "Фіто Україна" надійшли кошти в розмірі 47 081,60 злотих, що передбачено пунктом 4.1. Контракту, підтверджує факт здійснення сторонами господарської операції прийняття грошових коштів в рахунок передоплати за партію товару саме на виконання договірних зобов`язань за Контрактом № 02/10/UA/PL/17 від 02.10.2017 року.

Також як свідчать матеріали справи, відповідач, не відмовився прийняти грошові кошти у розмірі 47 081,60 злотих, сторони провели між собою взаємні розрахунки та зафіксували у акті звірки взаєморозрахунків за період з 02.01.2018 року по 12.09.2018 року, що позивач перераховано на рахунок відповідача 47 081,60 злотих.

Згідно з п. 3.5., 5.6. Додаткової угоди термін поставки товару по усіх замовленнях та додатках (специфікаціях) до даного Контракту до 04.10.2021 року; продавець після отримання на банківський рахунок передоплати на банківський рахунок від покупця зобов`язаний відвантажити товар до 04.10.2021 року.

Однак, судом встановлено, що при цьому відповідач не виконав свої зобов`язання з поставки товару до 04.10.2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач не надав суду доказів поставки товару згідно Контракту.

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог ЦК України та ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, поставку товару у термін до 04.10.2021 року не здійснив, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 47 081,60 злотих.

За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц).

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд на підставі доказів, наданих позивачем, встановив факт перебування сторін у договірних відносинах та встановив факт порушення відповідачем прав позивача.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 47 081, 60 злотих.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з вимогою про стягнення коштів у сумі 47 081, 60 злотих.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 47 081, 60 злотих (станом на 24.01.2022 року - дата звернення позивача із даним позовом до суду - курс злотого становить 7,0565 таким чином ціна позову у еквіваленті до гривні складає 332 231 грн 31 коп.).

Судом встановлено, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у необхідному розмірі 4 983 грн 20 коп., що підтверджується квитанцією № 95 від 26.01.2022 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 47 081, 60 злотих, судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам покладається на відповідача в сумі 4 983 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 196, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто Україна" (33024, м. Рівне вул. Млинівська 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеллект Менеджмент" (04-701, м. Варшава, Польща, вул. Патріотів 220, NIP ) 47 081 (сорок сім тисяч вісімдесят одна), 60 злотих.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто Україна" (33024, м. Рівне вул. Млинівська 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеллект Менеджмент" (04-701, м. Варшава, Польща, вул. Патріотів 220, NIP ) 4 983 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят три) грн 20 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано "12" липня 2022 року.

Суддя Романюк Ю.Г.