ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/130/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОПП НОМЕР_1 )

до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шоколад" (33024, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 285 А, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, м-н Просвіти,2, ).

про визнання недійсним рішення установчих зборів та скасування державної реєстрації

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: адвокат Ільїн В.А.;

від відповідача: адвокат Шендера О.М.;

від третьої особи: не з`явився.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 05.07.2022 по 12.07.2022 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шоколад" в якому просить визнати недійсним рішення установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шоколад" від 19.09.2021 року, яке оформлене у вигляді протоколу установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та листків опитування до нього, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та скасувати його державну реєстрацію. Даний позов обгрунтовує наступним.

19 вересня 2021 року протоколом установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 прийнято рішення про створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шоколад» та затверджено Статут ОСББ. 31 грудня 2021 року ОСББ «Шоколад» було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису 100 016617. Позивач вважає, що протокол установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку від 19.09.2021 року є таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушення процедури скликання установчих зборів та порядку голосування на них, а результати голосування не відповідають дійсному волевиявленню співвласників будинку.

Зазначає, що до протоколу загальних зборів додано листки письмового опитування співвласників, яке проводилося з 20 вересня 2021 року по 03 жовтня 2021 року, в кількості 238 шт. і у них в графі «документ що підтверджує право власності на квартиру або нежитлове приміщення» та у відповідній графі самого протоколу зазначено: «Договір про сплату пайових внесків». Позивач вважає, що такий документ не може свідчити про набуття права власності на нерухоме майно, а від так особа, яка підписала його не є співвласником багатоквартирного будинку.

Також позивач зазначає, що вказана у листках опитування площа квартир не може бути визначена договором про сплату пайових внесків.

Окрім того, вказує, що в протоколі установчих зборів під номерами 13 та 14 порядкового списку голосування по першому питанню зазначено два співвласника квартири АДРЕСА_3 з загальною площею 77,0 м.кв., яка використана для підрахунку голосів, коли ж правильним буде зазначити 1/2 вказаної площі за кожним співвласником і, що аналогічне порушення допущене в даному протоколі (а.с.5, площа 64,5 м) і по відношенню до квартири АДРЕСА_4 та, що по всіх інших питаннях порядку денного допущені такі ж самі порушення стосовно власників вказаних квартир.

Позивач зазначає, що відповідно до вказаних ним недоліків листки опитування не можуть бути взяті до уваги, оскільки містять в собі суперечливі і не підтверджені дані. Вважає, що такий підрахунок голосів при вищевказаних порушеннях, не є достовірним та законним, оскільки, не маючи інформації про власників квартир та документів, що підтверджують право власності на квартиру або нежитлове приміщення, загальну площу квартири або нежитлового приміщення, не можна дійти висновку, що в опитуванні приймали участь саме власники та співвласники квартир, а підрахунок голосів проводився пропорційно до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Беручи до уваги недійсність вказаних листків опитування та залишаючи поза увагою голоси співвласників відповідно до площ житлових і нежитлових приміщень позивач вважає, що необхідної кількості голосів (більше половини від загальної кількості) для реєстрації ОСББ установчі збори не набрали.

З огляду на вищенаведене позивач зазначає, що проведення установчих зборів з порушенням норм законодавства безумовно порушує права як позивача, як співвласника будинку так і всіх співвласників у їх сукупності.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Зобов`язано ОСОБА_1 у 10 денний строк з дня отримання даної ухвали усунути порушення, допущені при оформлені позовної заяви та через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області подати належно оформлену позовну заяву, належні докази її направлення Відповідачу та докази доплати судового збору у розмірі 2481,00 грн..

24.02.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від представника ОСОБА_1 подано належно оформлену позовну заяву, належні докази її направлення Відповідачу та докази доплати судового збору у розмірі 2481,00 грн..

Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

19.04.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від представника ОСББ "Шоколад" надійшов відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує з огляду на наступне. Позивач безпідставно вважає, що скликані та проведені установчі збори порушили визначений законом порядок скликання установчих зборів. Відповідач зазначає, що особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України № 417- VIII, предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі ЗУ "Про ОСББ" або Закон).

Закон спрямовано на сприяння усім власникам приміщень багатоквартирного будинку в реалізації їх прав та виконанні обов`язків щодо спільного утримання будинку.

Згідно з положеннями статті 2 ЗУ «Про ОСББ» цей Закон регулює: порядок створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань, асоціацій; відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні; відносини між об`єднаннями та асоціаціями; відносини між об`єднаннями, асоціаціями і органами державної влади та органами місцевого самоврядування; відносини між об`єднаннями і господарюючими суб`єктами.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідач зазначає, що жодного аргументу, що ОСББ «Шоколад» створено всупереч Закону у позовній заяві не міститься, об`єднання створено в інтересах співвласників, що чітко прописано в статуті.

Відповідач зазначає, що Позивач стверджує, що листки письмового опитування є недійсними оскільки співвласники які голосували на загальних зборах не є співвласниками багатоквартирного будинку.

Відповідач вважає, що дані доводи є безпідставними, оскільки ініціативна група після складання протоколу про своє створення та затвердження порядку дій по скликанні та проведенні установчих зборів звернулася до ЦНАП м. Рівного та отримала інформацію про співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна від 06.08.2021р. № 269479665, що передбачено ЗУ «Про ОСББ». Відповідно всі особи, які брали участь у створенні ОСББ «Шоколад» встановлені та є співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 . Відповідно доводи Позивача, про те що на установчих зборах про створення ОСББ не набрано необхідну кількість голосів вважає безпідставними.

30.05.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від третьої особи Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких останнє просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необгрунтованістю та безпідставністю..

Ухвалою суду від 31 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У судове засідання 12.07.2022 року не з`явився представник третьої особи, про дату, час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав вимоги викладені у позовній заяві, натомість представник відповідача проти вимог позивача заперечив з підстав, наведених у відзиві.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Щодо підвідомчості даного спору саме господарському суду слід зазначити наступне.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

Поняття суд, встановлений законом стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України , заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, що для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі Белле проти Франції (Bellet v. France)).

Крім того, у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що право на розгляд справи означає як право особи звернутися до суду, так і право на те, що її справа буде розглянута та вирішена судом. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

У пункті 52 рішення Меньшакова проти України (заява № 377/02) від 08 квітня 2010 року ЄСПЛ виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі право на суд , яке, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на розгляд спору судом (пункт 25 рішення у справі Кутіч проти Хорватії , заява № 48778/99).

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124, частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права порушені.

Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 цього Рішення).

Єдине обмеження, встановлене Конституцією України, полягає у прямій вказівці закону про обов`язковий досудовий порядок урегулювання такого спору.

Разом з тим відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09 липня 2002 року у справі № 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Кампус Коттон клаб щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

У разі відсутності такої вказівки будь-які обмеження доступу до суду є недопустимими і суперечать як міжнародним зобов`язанням України, яка ратифікувала Конвенцію, так і конституційним засадам.

Обмеження можливості звернення до суду й отримання судового захисту може свідчити про порушення основоположних прав людини.

Крім того, згідно з пунктом 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_6 і ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 ЦПК України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) відповідно до положення частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Аналіз цього положення у взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої статті 55 Конституції України дає підстави дійти висновку, що судам підвідомчі будь-які звернення фізичної особи щодо захисту своїх прав і свобод. Тому суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушено чи порушуються, або створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, або має місце інше ущемлення прав і свобод.

За таких умов у контексті статті 3 Конституції України саме на державу в демократичному суспільстві покладається обов`язок забезпечення доступу громадян до ефективних способів захисту їх прав та свобод, зокрема до судового захисту.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України Про міжнародне приватне право , законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

За змістом статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 Господарського кодексу України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарський процесуальний кодекс України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 цього кодексу).

Отже, правильне визначення юрисдикції суду щодо розгляду цього спору залежить, насамперед, від характеру правовідносин сторін спору.

Позивач оскаржує рішення Установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шоколад».

За статтею 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.

За приписами статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.

З огляду на положення статті 85 ЦК України, непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.

Разом з тим відповідно до вимог статті 86 ЦК України такі товариства можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати і підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлене законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

За приписами статті 10 Закону України від 29.11.2001 № 2866-III "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься:

затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього;

обрання членів правління об`єднання;

питання про використання спільного майна;

затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту;

попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина;

визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників;

прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд;

визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління;

визначення обмежень на користування спільним майном;

обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації;

прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах.

Таким чином, з огляду на зазначене, можна підсумувати, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є одним з різновидів юридичної особи, створеної шляхом об`єднання осіб, які мають право участі у ньому (у ній). Члени об`єднання мають право брати участь в управлінні об`єднанням, обирати та бути обраними до органів управління.

Саме скликання зборів ОСББ і ухвалені ними рішення спричинили виникнення спірних правовідносин між позивачем та ОСББ. Тобто звернення позивача до суду із цим позовом викликане необхідністю захисту права не у сфері публічно-правових відносин, а пов`язане з наявністю спору між членами організації щодо управління спільним майном багатоквартирного будинку та спільного утримання цього будинку.

Оскільки вказаний спір пов`язаний з реалізацією установчими зборами співвласників багатоквартирного будинку права на управління юридичною особою тому його слід розглядати за правилами господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 361/17/15-ц (провадження № 14-423цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) від 13 жовтня 2020 року у справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20) неодноразово зазначала про критерії розмежування між трудовими та господарськими спорами з приводу звільнення чи припинення повноважень виконавчого органу товариства та зазначала аналогічну правову позицію.

Близькі за змістом висновки щодо юрисдикції викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі №127/21764/17 та від 23 лютого 2021 року у справі №753/17776/19.

Щодо суті позовних вимог суд зазначає наступне.

19 вересня 2021 року Протоколом установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням АДРЕСА_2 (далі по тексту Протокол) прийнято рішення про: обрання голови та секретаря зборів, створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ШОКОЛАД» та затверджено статут ОСББ, затвердження статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ШОКОЛАД», вибори правління та ревізійної комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ШОКОЛАД» та надано повноваження представнику Зборів щодо підписання статуту та державної реєстрації Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ШОКОЛАД».

Відповідно до даних вказаних у Протоколі загальна кількість співвласників багатоквартирного будинку: 468 (чотириста шістдесят вісім) осіб, загальна площа всіх квартир та нежитлових приміщень: 28834 м.кв..

У зборах взяли участь особисто та/або через свого представника співвласники в кількості 40 (сорок) осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку загальною площею 1999,6 м.кв.

У письмовому опитуванні взяли участь особисто та/або через свого представника співвласники в кількості 204 (двісті чотири) особи, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку загальною площею 12938,32 м.кв.

31 грудня 2021 року ОСББ «ШОКОЛАД» було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису 100 016617.

Позивач - ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №63163558 від 11.07. 2016 року (т.1, а.с. 7-8).

Відповідно до ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; представник співвласника - фізична або юридична особа, яка на підставі договору або закону має право представляти інтереси співвласника; співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Стаття 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлює порядок скликання і проведення установчих зборів об`єднання.

Зокрема, відповідно до приписів вказаної статті об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Установчі збори об`єднання у новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку.

Для створення об`єднання скликаються установчі збори. Скликання установчих зборів здійснюється ініціативною групою, яка складається не менш як з трьох власників квартир або нежилих приміщень.

Повідомлення про проведення установчих зборів направляється ініціативною групою не менше ніж за 14 днів до дати проведення установчих зборів. Повідомлення направляється в письмовій формі і вручається кожному співвласнику під розписку або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом). У повідомленні про проведення установчих зборів зазначається, з чиєї ініціативи скликаються збори, місце і час проведення, проект порядку денного.

Вказана норма права імперативно визначає порядок і спосіб повідомлення власників: форма повідомлення обов`язково письмова; повідомляється кожен власник; таке повідомлення вручається власнику або під розписку, або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом).

Вказана позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/2796/17.

Таким чином, порядок і спосіб повідомлення співвласників ОСББ має здійснюватися відповідно до положень Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та відповідати вимогам ст. 6 цього Закону.

Порушення порядку скликання зборів є підставою для визнання недійсним рішення зборів ОСББ, оскільки не дає можливості встановити факт отримання повідомлення та дату такого отримання та позбавляє співвласника реалізувати своє право на участь в управлінні об`єднанням.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 15.10.2020 по справі № 922/2575/19 необізнаність учасника товариства про конкретні дату, час, місце проведення та порядок денний зборів або неоднозначність відомостей у повідомленні може перешкодити співвласнику будинку реалізувати його право на участь в управлінні багатоквартирним будинком шляхом участі у відповідних зборах, голосування з питань порядку денного, підписання протоколу зборів тощо. Не повідомлений співвласник будинку позбавляється можливості володіти об`єктивною інформацією, що стосується управління будинком.

Недотримання ініціативною групою встановленого законом порядку повідомлення співвласників будинку, зокрема позивача, про скликання установчих зборів порушує права позивача на добровільне волевиявлення та висловлення своєї думки з приводу управління Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку та самим будинком, які є суттєвими та могли потенційно вплинути на результати голосування, а позивач позбавляється можливості реалізувати свої права та здійснити вплив на результати голосування.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений також у постанові від 25.06 2019 по справі № 922/1500/18.

Проте на цей час суду не надано доказів того чи взагалі створювалася ініціативна група, а якщо і створювалася, то хто входив до її складу і де знаходяться протоколи засідання ініціативної групи, на яких вирішувалися організаційні питання відносно підготовки проведення установчих зборів.

Крім того, всупереч наведеному, ні ініціативна група, ні ОСББ "Шоколад" не надали суду доказів того, що ними, у передбачений Законом спосіб скликано установчі збори співвласників будинку по АДРЕСА_2 та повідомлено співвласників будинку, зокрема позивача, про скликання установчих зборів, які відбулися 19 вересня 2021 року, з чиєї ініціативи скликаються збори, місце і час проведення, проект порядку денного, тощо.

За таких обставин ОСОБА_1 , як співвласник будинку був позбавлений можливості володіти об`єктивною інформацією, що стосується управління будинком.

Крім того, недотримання ініціативною групою встановленого законом порядку скликання установчих зборів та повідомлення співвласників будинку, а також позивача, про скликання зборів порушує права позивача на добровільне волевиявлення та висловлення своєї думки з приводу управління Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку та самим будинком, які є суттєвими та могли потенційно вплинути на результати голосування, а позивач позбавився можливості реалізувати свої права та здійснити вплив на результати голосування.

Судом встановлено, що до Протоколу установчих зборів додано листки письмового опитування співвласників, яке проводилося з 20 вересня 2021 року по 03 жовтня 2021 року, в кількості 238 шт. і у них в графі «документ що підтверджує право власності на квартиру або нежитлове приміщення» та у відповідній графі самого протоколу, зокрема, зазначено: «Договір про сплату пайових внесків».

Суд вважає, що такий документ не може свідчити про набуття права власності на нерухоме майно, а відтак особа, яка підписала його, на момент опитування не може вважатися співвласником багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Суд зазначає, що вказана у листках опитування площа квартир не може бути підтверджена (визначена) договором про сплату пайових внесків.

Окрім того, в Додатку №1 до Протоколу установчих зборів (т.1, а.с. 14) під номерами 13 та 14 порядкового списку голосування по першому питанню зазначено два співвласника квартири АДРЕСА_3 з загальною площею 77,0 м.кв, яка використана для підрахунку голосів, в той час як правильним буде зазначити 1/2 вказаної площі за кожним співвласником. Аналогічне порушення допущене в даному протоколі (т1,а.с.14, площа 64,5 м.кв) і по відношенню до квартири АДРЕСА_4 .

По всіх інших питаннях порядку денного допущені такі ж самі порушення стосовно власників вказаних квартир.

Щодо недійсності листків опитування суд зазначає наступне:

-квартира АДРЕСА_6 ОСОБА_2 (а.с. 59), площа 45,6 м.кв. в графі «документ, що підтверджує право власності» документом, що підтверджує право власності зазначено «довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску у повному обсязі»;

-квартира АДРЕСА_7 ОСОБА_3 (т1,а.с.68), площа 56,5 м.кв. документом, що підтверджує право власності зазначено «витяг 22955888», що не дає можливості ідентифікувати документ на право власності;

-нежитлове приміщення № 102 ОСОБА_4 (т.1,а.с. 73), площа 58,3 м.кв. документом, що підтверджує право власності зазначено «витяг 22955888», що не дає можливості ідентифікувати документ на право власності;

-Т.1, а.с. 74-76, загальна площа 915,3 м.кв., зазначено нежитлові приміщення з вказаною площею та два різних їх власники, однак підписи на листках опитування ідентичні, не зазначено номер приміщення;

-в листку опитування (т.1,а.с. 78), площа 46,6 м.кв. власника квартири АДРЕСА_8 зазначено ОСОБА_5 , що не надає можливості його ідентифікувати;

-квартира АДРЕСА_9 , ОСОБА_6 (т.1,а.с.122), площа 44,3 м.кв. документом, що підтверджує право власності зазначено «витяг 21478876», що не дає можливості ідентифікувати документ на право власності;

-квартира АДРЕСА_10 ОСОБА_7 (т.1,а.с.92), площа 58,5 м.кв. документом, що підтверджує право власності зазначено «витяг 22201218», що не дає можливості ідентифікувати документ на право власності;

-квартира АДРЕСА_11 , ОСОБА_8 (т.1,а.с.123), площа 48,2 м.кв. документом, що підтверджує право власності зазначено «витяг 15680099», що не дає можливості ідентифікувати документ на право власності та в графі, особа що проводила опитування зазначено « ОСОБА_8 ;

-квартира АДРЕСА_12 , ОСОБА_9 (т.1.а.с.148), площа 118 м.кв, документом, що підтверджує право власності зазначено «витяг 27174861», що не дає можливості ідентифікувати документ на право власності та власника квартири;

-в квартирі АДРЕСА_13 з загальною площею 72,7 м.кв. (т.1,а.с.154, 155), зазначено два співвласника, які використовують однаковий розмір площі, коли ж правильним буде зазначити 1/2 вказаної площі за кожним співвласником тобто 36,35 м.кв.;

-в квартирі АДРЕСА_14 з загальною площею 51,40 м.кв (т.1,а.с. 156, 157), зазначено два співвласника, які використовують однаковий розмір площі, коли ж правильним буде зазначити 1/2 вказаної площі за кожним співвласником тобто 25,7 м.кв.;

-в квартирі АДРЕСА_15 з загальною площею 72,8 м.кв. (т.1,а.с. 158, 159), зазначено два співвласника, які використовують однаковий розмір площі, коли ж правильним буде зазначити 1/2 вказаної площі за кожним співвласником, тобто 36,4 м.кв.;

- аналогічні порушення з квартирою АДРЕСА_16 (т.1,а.с. 160, 161) зазначено площа 48,90 м.кв.повинно бути 24,45 м.кв., квартирою 356 (т.1,а.с. 162, 163) площа 48,20 м.кв. повинно бути 24,1 м.кв., квартирою 123 (т.1,а.с. 166,167) площа 49,20 м.кв повинно бути 24,6 м.кв.; квартирою 263 (т.1,а.с. 164,165), площа 45 м.кв. повинно бути 24,5 м.кв., квартирою 5 (т1,а.с. 152,153) площа 77,1 м.кв повинно бути 38,55 м.кв, нежитлове приміщення № 15 (т1. а.с. 150,151), площа 20,9 м.кв. повинно бути 10,45 м.кв.;

- листок опитування ОСОБА_10 (т.1,а.с. 95), площа 44,2 м.кв. не містить дати опитування;

- в листку опитування ОСОБА_11 (т.1,а.с. 86) приміщення 278, площа 46,7 м.кв. в графі голосування замість «за», «проти», «утримався» зазначено «так»;

- опитування ОСОБА_12 (т.1,а.с. 1166,167) площа 49,2 м.кв., зроблено двічі відносно квартири АДРЕСА_17 з зазначенням різних документів, що підтверджують право власності;

- в листку опитування ОСОБА_13 (т.1,а.с.71), площа 688 м.кв.- завищено розмір площі нежитлового приміщення при фактичному 135,6 м.кв..

Відповідно до вказаних недоліків листки опитування не можуть бути взяті до уваги, оскільки містять в собі суперечливі і не підтверджені дані.

Такий підрахунок голосів при вищевказаних порушеннях, не є достовірним та законним, оскільки, не маючи інформації про власників квартир та документів, що підтверджують право власності на квартиру або нежитлове приміщення, загальну площу квартири або нежитлового приміщення, не можна дійти висновку, що в опитуванні приймали участь саме власники та співвласники квартир, а підрахунок голосів проводився пропорційно до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

З огляду на встановлені обставини суд доходить висновку, що рішення установчих зборів про створення ОСББ «ШОКОЛАД», прийнято з грубим порушенням процедури проведення загальних зборів та на підставі недостовірних даних.

Беручи до уваги недійсність вказаних листків опитування та залишаючи поза увагою голоси співвласників відповідно до площ житлових і нежитлових приміщень, необхідної кількості голосів (більше половини від загальної кількості) для реєстрації ОСББ установчі збори не набрали: Загальна площа житлових та нежитлових приміщень по будинку: 28 834,32 м.кв.. Для прийняття рішення по створенню ОСББ необхідно 14 417,16 м.кв.(28 834,32 : 2). Фактично, згідно з протоколом установчих зборів, за створення ОСББ проголосувало 14 937,92 м.кв., тобто, більше 50% від загальної кількості. Однак, якщо взяти до уваги площу недійсних спірних листків опитування: 14 937,92 - 77,0 - 64,5 - 45,6 - 56,5 - 58,3 - 915,3 - 46,6 - 44,3 - 58,5 - 48,2 - 118 - 51,4 - 72,8 48,90 - 48,20 - 45 - 49,20 - 77,1 - 20,9 - 44,2 - 2,8 - 46,7 - 49,2 - 688 = 11 741,32, що становить 40,7 % від загальної площі приміщень будинку. Таким чином рішення про створення ОСББ не може вважатися прийнятими.

Таким чином, суд констатує, що проведення установчих зборів з порушенням норм законодавства безумовно порушує права як позивача, як співвласника будинку, так і всіх співвласників у їх сукупності, так як створене вказаними зборами ОСББ не може вважатися легітимним, що не призведе до забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків), забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Заперечення представника відповідача наведені у відзиві спростовуються всім вищенаведеним, а відтак є безпідставними та необгрунтованими.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шоколад" суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій встановлений статтею 25 вказаного Закону.

Зокрема, відповідно до норм вказаної статті, Державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі:

1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації;

2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо:

визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу;

визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи;

заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій;

накладення/зняття арешту корпоративних прав;

зобов`язання вчинення реєстраційних дій;

скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі;

виділу юридичної особи;

провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи;

відміни державної реєстрації припинення юридичної особи;

припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи;

відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця;

відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження судового рішення, на підставі якого вчинено реєстраційну дію;

3) рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону.

За приписами частини 2 вказаної статті порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає:

1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника);

2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі;

3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі;

4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру;

5) перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів;

6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації;

7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання;

8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру;

9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів або з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів;

10) видача за бажанням заявника виписки з Єдиного державного реєстру у паперовій формі за результатами проведеної реєстраційної дії (у разі подання заяви про державну реєстрацію у паперовій формі).

Відповідно до частини 5 вказаної статті суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті:

1) звертається до суду за роз`ясненням судового рішення - у разі якщо судове рішення є незрозумілим для суб`єкта державної реєстрації;

2) повідомляє суд або державну виконавчу службу про неможливість виконання рішення із зазначенням підстав - у разі неможливості виконання судового рішення;

3) проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини);

4) формує виписку для її оприлюднення на порталі електронних сервісів або з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг - у разі зміни відомостей, що містяться у виписці.

Отже, з огляду на вищевказані норми закону, суд зазначає, що саме судове рішення про визнання судом повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу є підставою для проведення відповідної реєстраційної дії шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру.

Відтак тільки після набрання законної сили судовим рішенням про визнання судом повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу, в тому числі про створення юридичної особи, заінтересована особа вправі звернутися до суб`єкта державної реєстрації з даним рішенням для проведення останнім відповідної реєстраційної дії шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру. І тільки у разі незаконної відмови суб`єкта державної реєстрації у проведенні реєстраційної дії заінтересована особа вправі оскаржити дії цього суб`єкта у встановленому законом порядку.

З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що до набрання законної сили даним судовим рішенням позовна вимога про скасування державної реєстрації Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шоколад" є передчасною, а відтак такою, що не може бути задоволена.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, та те, що позивач довів належними та допустимими доказами скликання та проведення установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , рішення яких оформлене у вигляді Протоколу від 19.09.2021 року, з порушенням норм законодавства, то відповідно, вимога позивача про визнання недійсними таких рішень є правомірною та обгрунтованою, і, відповідно, такою, що підлягає задоволенню. Вимога ж позивача про скасування державної реєстрації Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шоколад" є передчасною і задоволенню не підлягає.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Визнати недійсним рішення установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шоколад" від 19.09.2021 року, яке оформлене у вигляді протоколу установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та листків опитування до нього, розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, буд. 285 А.

3. В решті позову відмовити у задоволенні.

4. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шоколад" (33024, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 285 А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОПП НОМЕР_1 ) 2481 грн. 00 коп. судового збору.

5. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14 липня 2022 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.