ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
11.07.2022 Справа № 908/996/22
м.Запоріжжя Запорізької області
Суддя господарського суду Запорізької області Зінченко Н.Г. розглянувши заяву вих. № 63 від 30.06.2022 (вх. № 1105/08-07/22 від 05.07.2022) про видачу судового наказу

Без виклику учасників справи
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2022 заяву вих. № 63 від 30.06.2022 (вх. № 1105/08-07/22 від 05.07.2022) про видачу судового наказу передано для розгляду судді Зінченко Н.Г.
Розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу, господарський суд дійшов висновку про необхідність направлення справи на розгляд до господарського суду міста Києва за територіальною підсудністю, з огляду на наступне.
Заявник зазначив, що за умовами договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1000 від 01.07.2004 теплова енергію у спірний період поставлялася Споживачу на нежитлове приміщення першого поверху, в якому розміщено магазин, по бул. Вінтера, буд. 40 в м. Запоріжжя. Зазначене приміщення перебуває у власності Воробйова О.В. та надане в орендне користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Новий Вєк». Нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі житлового будинку, система опалення є загальною з будинком. Заборгованість виникла у зв`язку із невиконанням боржником обов`язку з оплати виставлених рахунків за спожиту теплову енергію за період листопад 2018 року квітень 2019 року. Факт постачання теплової енергії за спірний період підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії, які оформлені у відповідності до умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1000 від 01.07.2004. Відповідно до змісту п. 6.6 договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1000 від 01.07.2004 передбачено, що Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію.
Згідно зі статтею 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема в порядку наказного провадження.
Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, визначені ГПК України.
Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями розділу ІІ ГПК України.
Частиною 1 статті 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці (частина 3 статті 147 ГПК України).
За статтею 149 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.
За загальним правилом позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина 1 статті 27 ГПК України). Частиною 2 наведеної норми передбачено, що для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідно частини 4 статті 152 ГПК України суддя, з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене в заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
За таких обставин, з`ясувати стан реєстрації, перереєстрації відповідача в умовах оголошеного воєнного часу для суду не є можливим.
Статтею 29 ГПК України передбачено підсудність справ за вибором позивача.
За частиною 1 статті 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 29 ГПК України позови в спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Тобто, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких, з урахуванням їх особливостей, можливе лише в певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.
При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі, та в даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, в випадку його визначення в договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок його виконання саме в погодженому сторонами місці.
Виходячи з умов п. 1.2 договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1000 від 01.07.2004 Енергопостачальна організація зобов`язалася постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в термін та в порядку, встановленими умовами договору. Теплова енергія постачалася на орендоване нежитлове приміщення першого поверху магазину по бул. Вінтера, буд. 40 в м. Запоріжжі. Тобто місцем виконання зобов`язань з надання послуг постачання теплової енергії, обумовлених договором, є бул. Вінтера, буд. 40 в м. Запоріжжя.
Разом з тим, предметом розгляду в межах справи № 908/996/22, є вимога про стягнення грошових коштів (заборгованості за вже отримані відповідачем послуги по постачанню теплової енергії) у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем саме грошових зобов`язань на підставі письмового договору. При цьому умовами договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1000 від 01.07.2004 не врегульовано питання щодо місця виконання саме грошового зобов`язання. Спір про стягнення заборгованості безпосередньо не пов`язаний з місцем виконання договору, оскільки предметом спору є вимога про стягнення коштів, а не спір про зобов`язання надати обумовлені договором послуги тощо. Зобов`язання з оплати вартості наданих послуг, не є такими що належить, через його особливість, виконувати тільки в певному місці.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для застосування положення частини 5 статті 29 ГПК України та про необхідність визначення підсудності спору за загальними правилами.
За правилами, встановленими главою 2 Розділу І ГПК України юрисдикція справ визначається за предметними та суб`єктними ознаками та територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ.
Частина 5 статті 152 ГПК України передбачає, що в разі якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд, не пізніше десяти днів з дня надходження заяви, постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.
За таких обставин, матеріали даної заяви підлягають направленню за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва за місцезнаходженням боржника в справі.
Керуючись ст., ст. 27, 29, 31, 147, 149, 152 233, 234, 235 ГПК України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Згідно із ч. 2 ст. 235 ГПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 255, ст. 256 ГПК України та підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги через господарський суд Запорізької області протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.07.2022.

Суддя Н.Г. Зінченко