ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 904/7347/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Берднік І. С., Дроботової Т. Б., помічника судді, який

виконує обов`язки секретаря судового засідання, - Мірошниченка К. Є.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2022 (колегія суддів: Подобєд І. М. - головуючий, Чус О. В., Орєшкіна Е. В.) і додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2021 (суддя Золотарьова Я. С.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Автоматика та Машинобудування" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення заборгованості у розмірі 4 082 080,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" (далі - ТОВ "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Автоматика та Машинобудування" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу) та просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 082 080,00 грн і судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Разом із позовом позивачем зазначено про очікувані витрати на правничу допомогу у розмірі 379 387,20 грн (орієнтовний розрахунок).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 16.11.2020 № 12с/151/53-142-04-20-01303 (далі - договір поставки).

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2021 (суддя Золотарьова Я. С.) у справі 904/7347/21 позовні вимоги ТОВ "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" до ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу на користь ТОВ "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" заборгованість у розмірі 4 082 080,00 грн та судовий збір у розмірі 61 231,20 грн. Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд призначив судове засідання для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу на 25.11.2021 о 09:50 год.

2.2. Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2021 у справі № 904/7347/21, яке залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2022, заяву ТОВ "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу на користь ТОВ "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" витрати на правничу допомогу у розмірі 26 892,48 грн, в іншій частині вимог заяви відмовлено.

2.3. Зазначені судові рішення обґрунтовано тим, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі іншою стороною, оскільки цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований, та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Господарськими судами зазначено, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи, оскільки предметом спору є стягнення лише суми основного боргу за договором поставки, додаткових розрахунків адвокатом не здійснювалося. Тому суди дійшли висновку про те, що обсяг наданих адвокатом послуг та сума адвокатських витрат, яку просить стягнути позивач з відповідача (134 462,40 грн), не відповідає критеріям розумності, співміроності та справедливості.

2.4. Щодо гонорару успіху у розмірі 244 924,80 грн суди зазначили, що згідно з договором оплата гонорару успіху здійснюється після виконання рішення, а саме протягом 10 календарних днів з дня зарахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта суми заборгованості за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області. Натомість станом на час ухвалення додаткового рішення (25.11.2021) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2021 у справі №904/7347/21 ще не набрало законної сили та не виконано відповідачем. При цьому суди зазначили, що сторонами у договорі не встановлено конкретного строку оплати гонорару успіху, оскільки подія, з якою сторони пов`язують строк оплати гонорару успіху, не є такою, яка має неминуче настати. З огляду на це господарські суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача гонорару успіху у розмірі 244 924,80 грн. З урахуванням наведеного та оскільки справа не є складною, господарські суди дійшли висновку про можливість зменшення суми витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 20% від 134 462,40 грн суми заявлених витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 26 892,48 грн.

3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2022 та додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2021 у справі № 904/7347/21, до Верховного Суду звернулося ТОВ "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані постанову апеляційного господарського суду та частково додаткове рішення господарського суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача і стягнути із відповідача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 379 387,20 грн.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР", звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 01.11.2018 у справі № 911/3650/17, від 26.03.2019 у справі № 904/1798/18, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, щодо застосування статей 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", статей 2, 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

3.4. Зокрема, скаржник стверджує, що судами попередніх інстанцій не було враховано такі висновки Верховного Суду:

- такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта, та відповідно підлягають компенсації;

- втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам;

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами;

- щодо визначення гонорару успіху;

- визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

3.5. ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу у відзиві на касаційну скаргу TOB "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій - без змін.

3.6. За твердженнями відповідача, розподіляючи витрати на правничу допомогу, місцевий господарський суд врахував практику Верховного Суду та дійшов правильного висновку, що наявні в матеріалах справи докази є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 26 892,48 грн, який є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Судом також було враховано подані відповідачем заперечення щодо обсягу, вартості та неспівмірності заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, відсутність складних розрахунків в позовній заяві, подані докази витрат позивача з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, а також часу, який міг би витратити адвокат як кваліфікований фахівець на вивчення матеріалів у справі та підготовку позовної заяви, незначний обсяг доказів у справі, а також те, що заборгованість складається із суми однієї видаткової накладної, ціну позову, наявність усталеної судової практики щодо розгляду спорів про стягнення заборгованості за поставлену продукцію.

4. Обставини справи, встановлені судами, та позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на таке.

4.2. Причиною звернення TOB "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" із касаційною скаргою у цій справі стала незгода позивача з оскаржуваним додатковим рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою апеляційного господарського суду, в частині часткової відмови у стягненні на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

4.3. Верховний Суд установив, що TOB "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" зверталося із касаційними скаргами у справах № 904/7334/21, 904/4876/21 за аналогічних обставин щодо часткової відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. За результатами їх розгляду касаційні скарги TOB "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" було залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. З огляду на це колегія суддів під час цього касаційного провадження враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22.06.2022 у справі № 904/7334/21, від 14.06.2022 у справі № 904/4876/21, які ухвалені між тими ж учасниками судового процесу та з аналогічних питань, а саме щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

4.4. Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

4.5. Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею1312 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними положеннями Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

4.6. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

4.7. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

4.8. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

4.9. Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

4.10. Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4.11. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

4.12. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

4.13. Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

4.14. За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

4.15. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

4.16. Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

4.17. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 03.06.2021 № 03-06/21, укладений між ТОВ "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Лохматов і партнери" (адвокатське об`єднання).

4.18. Пунктом 1.1 цього договору встановлено, що клієнт уповноважив адвокатське об`єднання на представництво його законних прав та інтересів, надавши адвокатському об`єднанню в повному обсязі без винятків та обмежень права.

4.19. Відповідно до пункту 4.1 договору за надання юридичної допомоги клієнт зобов`язується виплатити гонорар адвокатському об`єднанню в розмірі, погодженому сторонами та оформленому окремо письмовою угодою.

4.20. Між ТОВ "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Лохматов і партнери" було укладено додаткову угоду від 12.07.2021 до договору про надання правової допомоги від 03.06.2021 № 03-06/21.

4.21. Пунктом 2.1 цієї додаткової угоди встановлено, що гонорар за надання правової допомоги визначається у фіксованому розмірі за надання з боку адвокатського об`єднання правової допомоги клієнту у господарському суді першої, апеляційної та касаційних інстанцій, а також у вигляді винагороди за досягнення позитивного результату для клієнта (гонорар успіху).

4.22. Згідно з пунктом 2.2 додаткової угоди вартість юридичних послуг (гонорару), враховуючи складність справи для клієнта, кваліфікацію та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші обставини, незалежно від обсягу послуг та часу, витраченого адвокатським об`єднанням, є фіксованою та становить 122 462,40 грн.

4.23. Відповідно до пункту 2.3 додаткової угоди винагорода адвокатського об`єднання за досягнення позитивного результату для клієнта (гонорар успіху) у справі, предметом якої є стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу заборгованості за договором поставки від 16.11.2020 № 12с/151/53-142-04-20-01303, є фіксованою та складає 244 924,80 грн і є складовою гонорару адвокатського об`єднання.

4.24. Пунктом 3.1 додаткової угоди передбачено, що оплата послуг з представництва інтересів клієнта у господарських судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій відповідно до пункту 2.2 додаткової угоди сплачується протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення Господарським судом Дніпропетровської області у справі та підписання акта приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги.

4.25. Пунктом 3.2 додаткової угоди передбачено, що оплата винагороди адвокатського об`єднання за досягнення позитивного результату для клієнта (гонорар успіху) у справі відповідно до пункту 2.3 додаткової угоди здійснюється протягом 10 календарних днів з дня зарахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта суми заборгованості за рішенням (додатковим рішенням) Господарського суду Дніпропетровської області у справі або за договором поставки, який буде предметом розгляду у такій справі, з урахуванням суми цієї винагороди.

4.26. Господарськими судами зазначено, що на виконання умов договору адвокатським об`єднанням були надані послуги клієнту на загальну суму 379 387,20 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі:

- № 3 від 11.11.2021 на суму 12 000,00 грн - представництво у Господарському суді Дніпропетровської області з розгляду справи № 904/7347/21, участь у судових засіданнях 22.09.2021, 13.10.2021, 10.11.2021;

- № 4 від 11.11.2021 на суму 367 387,20 грн - правова допомога, а саме: консультація з вивченням документів, підготовка, складання та направлення вимоги, адвокатського запиту, позовної заяви, клопотань - 122 462,40 грн; гонорар успіху за досягнення позитивного результату для клієнта - 244 924,80 грн.

4.27. Суди констатували, що клієнт здійснив часткову оплату послуг адвокатському об`єднанню у розмірі 12 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 12.11.2021 № 940.

4.28. При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що надані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

4.29. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви").

4.30. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

4.31. Тобто положеннями процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33, 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

4.32. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи таке питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

4.33. За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

4.34. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

4.35. Водночас, за приписами частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

4.36. Верховний Суд звертає увагу на те, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

4.37. Разом з тим у частині 5 наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

4.38. Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

4.39. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

4.40. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовано положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

4.41. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

4.42. Як зазначалось, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

4.43. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

4.44. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/7334/21, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

4.45. Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

4.46. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

4.47. При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

4.48. Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

4.49. Оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19).

4.50. Як зазначалося, відповідач заперечував проти заявленої суми витрат на правничу допомогу, вважаючи суму 379 387,20 грн завищеною.

4.51. Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих позивачу послуг та подані документи, та врахувавши, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, суд першої інстанції вважав за можливе не присуджувати на користь позивача заявлену суму в повному обсязі.

4.52. Враховуючи наявність заперечень відповідача щодо обсягу, вартості та співмірності заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, Верховний Суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що обсяг наданих адвокатом послуг та сума адвокатських витрат, яку просив стягнути позивач з відповідача (134 462,40 грн) не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості.

4.53. Щодо гонорару успіху у розмірі 244 924,80 грн, Верховний Суд вважає, що суди правильно зазначили, що на час ухвалення додаткового рішення (25.11.2021), рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2021 у справі № 904/7347/21 ще не набрало законної сили та не виконано відповідачем. При цьому суди правильно врахували, що сторонами у договорі не встановлено конкретного строку оплати гонорару успіху, оскільки подія, з якою сторони пов`язують строк оплати гонорару успіху, не є такою, яка має неминуче настати.

4.54. З урахуванням викладеного Верховний Суд у цьому випадку погоджується із висновками господарських судів про можливість зменшення суми витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 20 % від 134 462,40 грн суми заявлених витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 26 892,48 грн.

4.55. Разом із цим є необґрунтованими доводи скаржника про те, що у відсотковому співвідношенні до ціни позову розмір витрат на професійну правничу допомогу складає у загальній її сукупності лише 9,3 %, і що такий розмір є співмірним з розміром позовних вимог у цій справі, оскільки позивач не довів того, що витрати на правничу допомогу в такій сумі були необхідними та неминучими, зокрема в частині визначення гонорару успіху в сумі 244 924,80 грн.

4.56. Доводи скаржника про незастосування судами попередніх інстанцій статті 43 Конституції України, статті 627 Цивільного кодексу України, статей 1, 26, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки у цій справі суди попередніх інстанцій при ухваленні судових рішень про часткове задоволення заяви позивача встановили, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є неспівмірними з критеріями розумності і обґрунтованості таких витрат, та скористалися з посиланням на частину 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України правом суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, врахувавши, як зазначалось вище у цій постанові, недоведення доказами їх фактичності, неминучості, необхідності саме в тому розмірі, який позивач та адвокатське об`єднання обумовили в твердій сумі.

4.57. При цьому колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено втручання суду в його договірні відносини з адвокатським об`єднанням за укладеними договорами, оскільки обов`язок виконання прав і обов`язків за цими договорами не змінюється і не припиняється у зв`язку з покладенням судом судових витрат на правничу допомогу на відповідача не в повній сумі, про яку домовились позивач та Адвокатське об`єднання "Лохматов і партнери".

4.58. Враховуючи викладене у цій постанові, Верховний Суд, проаналізувавши судові рішення, правові висновки щодо застосування норм права в яких, на думку скаржника, не було враховано судами попередніх інстанцій у цій справі, встановив, що оскаржувані судові рішення у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у справах, на які посилається скаржник, а наведені ним посилання зводяться до незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій.

4.59. При цьому колегією суддів враховано, що скаржник лише процитував певні витяги з позицій Верховного Суду (зокрема, стосовно такої складової правничої допомоги, як прибуття до суду та очікування; неможливості втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару; обов`язку доведення неспівмірності витрат та визначення гонорару успіху), проте не навів жодного обґрунтування, яким чином врахування цих висновків стало би підставою для стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому до стягнення розмірі, з урахуванням того, що розмір таких витрат повинен бути документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

4.60. Отже, Верховний Суд констатує, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цих підстав.

4.61. Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильних та обґрунтованих висновків господарських судів попередніх інстанцій.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Відповідно до частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

5.3. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.4. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. Судові витрати

6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОТЕСТ-ЦЕНТР" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2022 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2021 у справі № 904/7347/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді І. С. Берднік

Т. Б. Дроботова