ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 923/954/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

ТОВ "Фінансова компінія "Форінт": Філатова Н.А.,

ТОВ "Дитячий заклад санаторного типу Дельфін": Сонько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 (колегія суддів у складі: Лавриненко Л.В.- головуючий, Аленін О.Ю., Мишкіна М.А.)

у справі № 923/954/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад санаторного типу Дельфін"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

1. У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" (далі - Кредитор) звернулось до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад санаторного типу Дельфін" (далі - Боржник).

2. Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020, яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2021, відкрито провадження у справі про банкрутство Боржника, визнано грошові вимоги Кредитора до Боржника в розмірі 10825981,15 грн основної заборгованості (8458077,05 грн - тіло кредиту, 2367904,10 грн - проценти), введено процедуру розпорядження майном Боржника.

3. Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Херсонської області від 16.06.2021 встановлено розмір та перелік визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів: вимоги Кредитора до Боржника в розмірі 10825981,15 грн основної заборгованості (8458077,05 грн - тіло кредиту, 2367904,10 грн - проценти), визнані ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020, та 21020,00 грн (судовий збір).

Стислий зміст постанов судів першої та апеляційної інстанцій

4. Постановою Господарського суду Херсонської області від 05.07.2021 визнано банкрутом Боржника, відкрито ліквідаційну процедуру.

5. Постанова суду першої інстанції мотивована, зокрема, відсутністю підстав для закриття провадження у справі про банкрутство, визначених у частині 1 статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

6. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 постанову суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

7. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вимоги єдиного кредитора Боржника були погашені ще у квітні 2018 року за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 8 частини 1 статті 90 КУзПБ. Суд виходив з того, що зважаючи на звернення Кредитором стягнення на предмет іпотеки в рахунок частини спірної заборгованості Боржника в позасудовому порядку, інша частина вимог до Боржника, яка залишилась не покритою вартістю іпотечного майна, є недійсною в силу приписів частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку".

Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

8. Кредитор подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

9. Касаційна скарга мотивована наявністю підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

10. Кредитор вважає, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови порушив норми процесуального права (пункт 7 частини 3 статті 2, частини 1, 2 статті 18, частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України) та неправильно застосував норми матеріального права (частини 2-4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", стаття 1291 Конституції України, частина 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку", пункт 8 частини 1 статті 90 КУзПБ, статті 204, 526, 599, 629 Цивільного кодексу України), оскільки повторно переглянув грошові вимоги Кредитора, які вже визнані ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020, що залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2021, замінюючи порядок оскарження таких рішень в касаційному порядку та/або перегляду їх за нововиявленими обставинами.

11. При цьому Кредитор посилається на правові висновки Верховного Суду, наведені в постановах від 23.01.2019 у справі №355/385/17, від 19.01.2021 у справі №916/2238/17, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 19.09.2019 у справі №910/9508/17.

12. Водночас Кредитор вважає помилковим врахування судом апеляційної інстанції позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №914/355/17, від 03.04.2018 у справі №911/2798/16, від 15.03.2018 у справі №927/84/16, правовідносини в яких не є тотожними до цієї справи.

13. Також Кредитор зазначає, що обставини скасування судових рішень у справі №923/705/18 постановою Верховного Суду від 22.12.2020 свідчать про існування спору про право з 22.12.2020, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, а не закриття провадження у справі про банкрутство.

14. Крім того, Кредитор подав пояснення з урахуванням постанов Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 і від 22.02.2022 у справі №761/36873/18, в яких зазначає про погодження умовами договорів іпотеки можливості задоволення кредитором вимог за рахунок іншого майна у разі непокриття вимог іпотечним майном.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

15. Боржник надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить скаргу відхилити, а постанову суду апеляційної інстанції залишити в силі.

16. Боржник вважає, що суд апеляційної інстанції прийняв рішення, яке повністю відповідає вимогам законодавства, оскільки є обґрунтованим та ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

17. Боржник зазначає, що касаційна скарга та наведені в ній доводи є намаганням скаржника отримати нову переоцінку доказів та обставин справи, а передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстави касаційного оскарження відсутні.

18. Крім того, Боржник подав письмові доводи у зв`язку з прийняттям Великою палатою Верховного Суду постанови від 22.02.2022 у справі №761/36873/18, в яких зазначає про подібність правовідносин у зазначеній справі до правовідносин у справі, що розглядається, а також відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

19. Між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" в особі Херсонської обласної дирекції, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" у особі Херсонської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" (далі - Банк), і Приватним підприємством "Дитячий оздоровчий комплекс "Дельфін" (позичальник), правонаступником якого є Боржник, укладена генеральна кредитна угода №010/03-051/434 від 15.12.2005 (далі - Генеральна кредитна угода), за умовами якої Банк зобов`язався надавати Боржнику грошові кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у межах цієї угоди, в розмірі не більше 1000000 грн. У подальшому шляхом підписання між сторонами додаткових угод ліміт кредитування збільшено до 6027100 грн, кінцевим строком погашення зобов`язань позичальника визначено 01.10.2018.

20. У межах Генеральної кредитної угоди між сторонами укладені наступні кредитні договори:

- від 15.12.2005 №010/03-051/434-1 (з урахуванням змін та доповнень), за умовами якого Банк зобов`язався надати Боржнику кредит у сумі 177200 грн зі сплатою 21,5% річних строком до 01.09.2011;

- від 26.02.2007 №010/03-051/434-4 (з урахуванням змін та доповнень), за умовами якого Банк зобов`язався надати Боржнику кредит в сумі 214472 доларів США зі сплатою 12% річних строком до 25.02.2017;

- від 12.11.2007 №010/03-051/434-5 (з урахуванням змін та доповнень), за умовами якого Банк зобов`язався надати Боржнику кредит у сумі 2300000 грн зі сплатою 13% річних;

- від 14.10.2008 №010/03-051/434-6 (з урахуванням змін та доповнень), за умовами якого Банк зобов`язався надати Боржнику кредит в сумі 762581,60 грн зі сплатою 21,5% річних з погашенням кредиту та відсотків до 25.02.2017.

21. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою, а також укладеними у її рамках кредитними договорами між Банком та Боржником були укладені два договори іпотеки: від 11.01.2006 реєстраційний №23 та від 07.03.2007 реєстраційний №105, посвідчені приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Л.М.

22. Предметом іпотеки за вказаними договорами є цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору "Дельфін", розташований за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, "Цукур", територія 14 (далі - Майно).

23. Розділом 5 договору іпотеки від 11.01.2006 та розділом 6 договору іпотеки від 07.03.2007 визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

24. Відповідно до пункту 5.1 договору іпотеки від 11.01.2006 у разу порушення основного зобов`язання або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

25. Згідно з підпунктом 5.4.1 договору у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно зі статтями 36, 37 Закону України "Про іпотеку" вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки.

26. Аналогічні за змістом положення містяться в пунктах 6.1, 6.5 та підпункті 6.5.1 договору іпотеки від 07.03.2007.

27. Рішенням Господарського суду Херсонської області від 22.10.2013 у справі №923/1166/13 стягнуто з Боржника на користь Банку:

- заборгованість за кредитним договором від 15.12.2005 №010/03-051/434-1: за кредитом у сумі 142016,14 грн, за відсотками в сумі 55814,37 грн, пеню за порушення строків сплати кредиту в сумі 37620,22 грн та пеню за порушення строків сплати відсотків у сумі 8289,76 грн;

- заборгованість за кредитним договором від 26.02.2007 №010/03-051/434-4: за кредитом у сумі 196032,87 доларів США, що еквівалентно 1566890,73 грн, за відсотками в сумі 44841,26 доларів США, що еквівалентно 358416,19 грн, пеню за порушення строків сплати кредиту в сумі 12532,23 доларів США, що еквівалентно 100170,11 грн, пеню за порушення строків сплати відсотків у сумі 6810,79 доларів США, що еквівалентно 54438,64 грн;

- заборгованість за кредитним договором від 12.11.2007 № 010/03-051/434-5: за кредитом у сумі 2042444,52 грн, за відсотками в сумі 741046,53 грн, пеню за порушення строків сплати кредиту в сумі 130938,02 грн та пеню за порушення строків сплати відсотків у сумі 109 860,24 грн;

- заборгованість за кредитним договором від 14.10.2008 №010/03-051/434-6: за кредитом у сумі 747959,47 грн, за відсотками в сумі 307084,67 грн, пеню за порушення строків сплати кредиту в сумі 36683,85 грн та пеню за порушення строків сплати відсотків у сумі 46434,04 грн.

28. 24.05.2017 між Банком і Публічним акціонерним товариством "Кристалбанк" укладений договір факторингу, за умовами якого ПАТ "Кристалбанк" зобов`язалось передати Банку суму фінансування, а Банк зобов`язався відступити ПАТ "Кристалбанк" права вимоги до боржників (портфельне відступлення прав вимоги) за кредитними договорами згідно з реєстром відступлених прав.

29. 25.05.2017 між Банком та ПАТ "Кристалбанк" укладений договір відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстрований в реєстрі за №1497.

30. У подальшому на підставі укладеного з ПАТ "Кристалбанк" договору факторингу від 25.05.2017 №1 права вимоги до Боржника за основними та забезпечувальними зобов`язаннями набув Кредитор.

31. Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжиніринговий центр "Екскон" станом на 13.04.2018 вартість Майна складала 8009694 грн.

32. 26.04.2018 Кредитор задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - Майно, розташоване за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, "Цукур", територія 14 (реєстраційний запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16.04.2018 №25907441).

33. Рішенням Господарського суду Херсонської області від 22.11.2019 у справі №923/705/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020, задоволено позов Боржника про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційного запису про право власності від 16.04.2018 №25907441.

34. 02.03.2020 Боржник на підставі зазначеного судового рішення здійснив поновлення права власності на Майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно станом на 17.03.2020.

35. З огляду на відновлення Боржником запису про право власності на предмет іпотеки, 24.09.2020 Кредитор, вважаючи, що погашення його кредиторських вимог за рахунок майна Боржника не відбулось, звернувся до Господарського суду Херсонської області з заявою про визнання Боржника банкрутом. Розмір грошових вимог Кредитора до Боржника становить 10825981,15 грн.

36. Постановою Верховного Суду від 22.12.2020 у справі №923/705/18 скасовано рішення Господарського суду Херсонської області від 22.11.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

37. Рішенням Господарського суду Херсонської області від 26.04.2021 у справі №923/705/18 (яке набрало законної сили 19.07.2021) відмовлено Боржнику в задоволенні позову про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності від 16.04.2018 №25907441.

38. Пунктами 2 та 3 резолютивної частини вказаного рішення місцевий господарський суд здійснив поворот виконання рішення, скасувавши рішення державного реєстратора відділу економічного розвитку, інвестиційної діяльності та туризму Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області від 11.03.2020 №51558549 стосовно державної реєстрації права власності на Майно (реєстраційний номер об`єкта 247) за Боржником (номер запису про право власності від 02.03.2020 №35882270) з одночасним припиненням права власності Боржника на Майно з відновленням права власності на нього у Кредитора.

39. На виконання ухвали Господарського суду Херсонської області від 16.06.2021 у справі, що розглядається, 25.06.2021 проведені збори кредиторів Боржника (протокол №1 від 25.06.2021), на якому схвалено звіт №02/01-923/954/20-19 від 25.06.2021 розпорядника майна про проведену роботу по провадженню процедури розпорядження майном, розглянуто аналіз фінансового становища боржника та прийнято рішення звернутися до суду із клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

40. Звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарської діяльності Боржника, складений 21.06.2021 за замовленням розпорядника майна Боржника арбітражного керуючого Ткачука Д.В., містить наступні висновки, а саме: встановлення наявності ознак доведення підприємства до банкрутства та приховування банкрутства, підтверджених як діями особи, що була керівником підприємства у відповідній період, так і відповідними показниками; фінансовий стан Боржника характеризується ознаками надкритичної неплатоспроможності, оскільки підприємство не отримало прибутку за останні три роки, коефіцієнт покриття менший 1,0, тому задоволення визнаних судом вимог кредиторів можливе лише шляхом застосування ліквідаційної процедури.

41. Боржник не здійснює господарську діяльність понад три роки, не отримує прибуток і не має працівників, що підтверджується, зокрема, звітом аналізу фінансово-господарської діяльності від 21.06.2021, звітними документами Боржника, листом Боржника від 03.03.2021 із зазначенням, що підприємство призупинено діяльність з 2016 року, та листом Боржника від 30.11.2020 із зазначенням, що підприємство не працює з 2014 року, працівники відсутні.

42. Майно боржника з 2016 року використовується з метою підприємницької діяльності третьою особою - ТОВ "Маков Люкс" (власник та керівник якого є також власником та керівником Боржника). Доказів надходження коштів від ТОВ "Маков Люкс" за використання майна Боржник не надав.

43. За даними фінансової звітності за період з 31.12.2017 до 31.12.2019 кредиторська заборгованість становить 1869100,00 грн, тоді як в процедурі банкрутства визнано судом 10825981,15 грн, що значно більше за суму, задекларовану керівництвом Боржника у фінансовій звітності.

44. За час процедури розпорядження майном Боржник (його посадові особи) протидіяли виконанню рішення суду (ухвали від 06.11.2020) та реалізації повноважень розпорядника майна, зокрема, не надавали документи на вимоги розпорядника майна, перешкоджали в проведенні інвентаризації майна Боржника, не надавали доступ до майна Боржника. Вказані обставини встановлені в ухвалі Господарського суду Херсонської області від 16.06.2021 та не потребують доказування згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

45. Станом на 05.07.2021 суду не надано доказів виконання Боржником визнаних кредиторських вимог, заяв від потенційних інвесторів щодо оздоровлення фінансового становища боржника, а також рішень зборів кредиторів боржника щодо санації.

Позиція Верховного Суду

46. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.

47. Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів встановлені КУзПБ.

48. Відповідно до цього Кодексу щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута (ч. 1 ст. 6 КУзПБ).

49. Згідно з положеннями статті 49 КУзПБ, яка регулює закінчення процедури розпорядження майном, у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі шляхом ухвалення відповідного судового рішення, зокрема: постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство.

50. Закриття провадження у справі про банкрутство врегульовано розділом VІ КУзПБ. Так, згідно з положеннями статті 90 цього Кодексу господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, зокрема, якщо господарським судом не встановлені ознаки неплатоспроможності боржника (п. 8 ч. 1). При цьому в передбаченому зазначеним пунктом випадку провадження у справі про банкрутство може бути закрито лише до визнання боржника банкрутом (ч. 2). Про закриття провадження у справі про банкрутство постановляється ухвала (ч. 3).

51. Завданням підсумкового засідання суду є з`ясування ознак банкрутства та наявності можливості визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі.

52. За своєю правовою природою постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є судовим рішенням, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом, належних і допустимих доказів у конкретній справі, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

53. При винесенні постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, має бути доведено факт неплатоспроможності боржника, як того вимагає стаття 205 Господарського кодексу України, відповідно до положень частини четвертої якої суб`єкт господарювання може бути оголошений банкрутом за рішенням суду, у разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів. Подібна за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі №916/100/20.

54. З огляду на викладене Суд відхиляє викладені в касаційній скарзі доводи Кредитора про те, що закриття провадження у справі про банкрутство Боржника через відсутність ознак неплатоспроможності є переглядом визнаних кредиторських вимог із наданням правової кваліфікації обставинам, які вже були предметом дослідження судом під час їх розгляду, тобто ревізією судових рішень, якими вже розглянуті та визнані вимоги кредитора у встановленому законом порядку.

55. Зважаючи на те, що КУзПБ не передбачає подальшого перебігу провадження у справі про банкрутство у випадках, коли у встановленому законодавством порядку виявлено безпідставність відкриття провадження у справі з огляду на відсутність непогашених вимог кредитора (кредиторів) до боржника (зокрема, в разі з`ясування обставин їх безпідставності через погашення до відкриття провадження у справі), Суд вважає за можливе закриття провадження в такій справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 90 КУзПБ за наслідками підсумкового засідання, а також за наслідками апеляційного перегляду відповідної постанови суду першої інстанції.

56. Водночас щодо висновків суду апеляційної інстанції про наявність передбачених пунктом 8 частини 1 статті 90 КУзПБ підстав для закриття провадження у справі, що розглядається, Суд зазначає таке.

57. Неплатоспроможність визначена у статті 1 КУзПБ як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

58. При цьому грошовим зобов`язанням в розумінні зазначеної статті є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Зокрема, до грошових зобов`язань належать зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

59. Договори та інші правочини є одними з підстав виникнення цивільних зобов`язань відповідно до положень статей 11, 509 Цивільного кодексу України. А згідно з положеннями статей 598 цього Кодексу зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, вичерпний перелік яких не визначений.

60. Водночас з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у главі 49 Цивільного кодексу України передбачено види забезпечення виконання зобов`язання. Так, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, окремим видом якої є іпотека (ст.ст. 546, 575 ЦК України).

61. Іпотека визначена у статті 1 Закону України "Про іпотеку" як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

62. Частиною 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" передбачена можливість сторін іпотечного договору вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, зокрема, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

63. Одним зі способів задоволення вимог іпотекодержателя в такому випадку може бути передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, є відповідне застереження в іпотечному договорі.

64. Відповідно до встановленого частиною 4 статті 591 Цивільного кодексу України загального правила, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

65. Водночас частиною 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент звернення стягнення Кредитором на Майно) передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

66. Тобто Закон України "Про іпотеку" як акт цивільного законодавства визначає правові підстави для припинення не тільки іпотеки як додаткового зобов`язання, а й основного зобов`язання, що випливає, зокрема, з кредитного договору, встановлюючи спеціальне правило відносно положень Цивільного кодексу України, яке підлягає переважному застосуванню.

67. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.02.2022 у справі №761/36873/18 дійшла висновку, що частина 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" (в зазначеній редакції) передбачає недійсність вимог іпотекодержателя, які можуть виникнути до боржника після будь-якого позасудового врегулювання, зокрема після звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже, має обмежувальний характер регулювання, тому не може тлумачитися розширено.

68. Із цього випливає неможливість для кредитора вимагати виконання боржником основного зобов`язання в розмірі, який перевищує визначену суб`єктом оціночної діяльності вартість такого предмета іпотеки, якщо кредитор (іпотекодержатель) звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання за цією ціною (оберненням його у свою власність).

69. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, допускаючи можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, законодавець тим встановлює правило про те, що після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора.

70. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові з огляду на положення статей 6, 591 Цивільного кодексу України звернула увагу на те, що, керуючись принципом свободи договору, сторони можуть відступити від положень як статті 36 Закону України "Про іпотеку", так і загальних положень Цивільного кодексу України щодо реалізації іпотеки.

71. Тобто кредитор не може вимагати виконання боржником основного зобов`язання після звернення стягнення та стягувати різницю між сумою зобов`язання та вартістю предмета іпотеки лише в разі, якщо такого відступу від положень цивільного законодавства не було здійснено за договором.

72. Зважаючи на наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, які підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи відповідно до вимог частини 3 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, Суд вважає передчасним висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскільки Кредитор звернув стягнення на предмет іпотеки, вартість якого станом на 13.04.2018 складала 8009694,00 грн, частина вимог боржника в сумі 2816287,15 грн, яка залишилася не покритою вартістю іпотечного майна, є недійсною в силу приписів частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку".

73. Апеляційний господарський суд по суті правильно зазначив, що позасудове врегулювання шляхом набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки за вартістю, визначеною на момент звернення стягнення на предмет іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, має наслідком припинення іпотечного зобов`язання та зумовлює недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання (кредитного договору) в порядку частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку», тобто за загальним правилом.

74. Проте суд помилково залишив поза увагою наявність у сторін при укладенні договору свободи розсуду щодо визначення його умов відповідно до закріпленого в статтях 3, 6, 627 Цивільного кодексу України принципу свободи договору, зокрема, таких умов, що передбачають інакше регулювання відповідних правовідносин, ніж закріплено в нормах цивільного законодавства (за відсутності встановленої законом заборони тощо).

75. У зв`язку з наведеним суд апеляційної інстанції не врахував, що кредитор втрачає право вимагати виконання боржником основного зобов`язання після звернення стягнення в позасудовому порядку та стягувати різницю між сумою зобов`язання і вартістю предмета іпотеки лише в тому разі, якщо сторонами в договорі не було здійснено відступу від відповідних положень цивільного законодавства, що передбачають недійсність наступних вимог іпотекодержателя після завершення позасудового врегулювання.

76. Відповідно, суд не досліджував на підставі наявних у справі доказів обставини щодо наявності чи відсутності відповідного врегулювання сторонами в іпотечних договорах правових наслідків звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

77. Водночас Кредитор у касаційній скарзі зазначає, що в пунктах 3.1.8 договору іпотеки від 11.01.2006 за №23 і від 07.03.2007 за №1063 сторони погодили можливість задоволення кредитором вимог за рахунок іншого майна у разі непокриття вимог кредитора іпотечним майном. Однак з огляду на встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи суд касаційної інстанції не має права встановлювати зазначені обставини, адже вони не були встановлені у рішенні або постанові суду.

78. Отже, закриваючи провадження у справі про банкрутство Боржника на підставі пункту 8 частини 1 статті 90 КУзПБ через відсутність ознак його неплатоспроможності, апеляційний господарський суд виходив з передчасного висновку про те, що вимоги єдиного кредитора були погашені в повному обсязі ще у квітні 2018 року за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Наведений висновок не ґрунтується на належному виконанні вимог статей 79, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки наявних у справі та додатково поданих доказів, всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. І такі порушення не можуть бути усунуті Судом самостійно в силу встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України меж розгляду справи.

79. При цьому Суд враховує, що відповідні порушення допущені саме судом апеляційної інстанції, тоді як у зв`язку з передчасним закриттям провадження у справі законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції по суті наведених у ній висновків не отримали належної правової оцінки під час апеляційного перегляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

80. Зважаючи на наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржувана постанова Південно-західного апеляційного господарського суду - скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

81. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, надати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, і в залежності від установленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Розподіл судових витрат

82. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу арбітражного керуючого Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" задовольнити частково.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 у справі №923/954/20 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді О. Банасько

В. Пєсков