ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/770/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: О.Ю. Аленіна, С.В. Таран,

секретар судового засідання І.М. Станкова,

за участю представників сторін:

від позивача: Д.В. Марченко

від відповідача: С.А. Яценко

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 (суддя Ю.М. Щавинська, м.Одеса, повний текст складено 04.01.2022)

у справі №916/770/19

за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг»

про стягнення 3 194 775, 53 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі також - ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», порт) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» (далі також ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг») про стягнення 3 194 775,53 грн., з яких: 2 638 899,77 грн. основного боргу, 377 309,82 грн. пені, 45 931,88 грн. - 3 % річних та 132 634,06 грн. втрат від інфляції, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 №17/177-о/д.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.03.2020, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2021, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» на користь ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» основну заборгованість у сумі 2 015 119,34 грн., пеню у сумі 301 422,78 грн., інфляційні нарахування у сумі 120 348,99 грн., 3% річних у сумі 34 348,34 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Судові рішення в частині часткового задоволення позову мотивовано тим, що в порушення вимог чинного законодавства та умов договору відповідач не надав суду належних доказів про виконання в повному обсязі своїх зобов`язань щодо відшкодування позивачеві вартості витрат на утримання орендованого нерухомого майна та наданих комунальних послуг у встановлений строк, отже, наявний борг, а також пеня, проценти річних та втрати від інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають стягненню на користь позивача.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01.06.2021 касаційну скаргу ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» задоволено частково, рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № 916/770/19 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Скасовуючи попередні судові рішення і направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив наступне:

- за своєю правовою природою укладений між сторонами договір має ознаки договору про безоплатне надання послуг, в той же час, враховуючи положення статті 904 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору; тягар доведення відповідності понесених витрат, необхідних для виконання договору, лежить на виконавцеві;

- суди першої та апеляційної інстанцій не надали жодної оцінки доводам відповідача про те, що сума, яка підлягає сплаті, зазначена в наданих позивачем актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунках, є фіксованою та незмінною - 202 992,29 грн., що фактично не відповідає умовам пункту 4.2 договору, та, як наслідок, суперечить положенням статей 629, 904 Цивільного кодексу України;

- за відсутності у матеріалах справи доказів про понесені витрати та обсяг спожитих послуг є передчасними висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог;

- необхідним є дослідження питання про фактичне використання підприємством орендованого товариством державного нерухомого майна, з урахуванням укладання між позивачем, відповідачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області 29.11.2017 трьохсторонньої угоди про співробітництво; дослідження такого питання безпосередньо впливає на обсяг фактично понесених витрат і спожитих послуг, оскільки за угодою товариство звільнялося від здійснення відшкодування витрат позивачу на утримання офісних приміщень до моменту їхнього фактичного звільнення;

- суди попередніх інстанції не застосували стандарт доказування «вірогідності доказів», зокрема, щодо факту недоведеності фактично понесених витрат і спожитих послуг;

- з урахуванням системного аналізу змісту статей 629, 904 Цивільного кодексу України, норми права у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: за умови укладення сторонами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, орендар має відшкодувати балансоутримувачу суми фактичних витрат, які поніс останній у зв`язку з обслуговуванням та утриманням орендованого майна. Тягар доведення відповідності понесених балансоутримувачем фактичних витрат, необхідних для виконання договору, покладається на балансоутримувача.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 у задоволенні позову відмовлено; судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарг у сумі 129 740,00 грн. покладено на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що:

- кожного місяця позивачем виставлялись відповідачу рахунки з фіксованою сумою у розмірі 202 992,29 грн., що фактично не відповідає умовам пункту 4.2. договору, якими визначено, що вартість відшкодування експлуатаційних витрат є орієнтовною (розрахунковою) та залежить від обсягу спожитих послуг, у тому числі визначених за приладами обліку та діючих тарифів, та, як наслідок, суперечить положенням статей 629, 904 Цивільного кодексу України;

- матеріали справи не містять та позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено понесення ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» витрат, суми яких зазначені у рахунках та фактично заявлені до стягнення, які можуть бути підтверджені за допомогою первинних документів бухгалтерського обліку, які в матеріалах справи відсутні;

- надані позивачем на підтвердження виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням орендованих відповідачем приміщень договори, за відсутності доказів, що підтверджують вартість та обсяг наданих за такими договорами послуг, а також доказів пропорційного розподілення таких послуг, в тому числі щодо орендованого майна, не можуть свідчити про надання позивачем та спожиття відповідачем будь-яких послуг за такими договорами;

- фактично усі надані позивачем документи направлені на підтвердження означених у калькуляції сум, та жодним чином не доводять і не підтверджують витрати, що були зроблені балансоутримувачем з моменту укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача;

- жодним чином не підтверджені позивачем також ті витрати, які мають бути розраховані за показниками лічильників, як передбачено пунктом 4.2. договору;

- позивачем не доведено обставини звільнення позивачем орендованих відповідачем приміщень, про що зазначено у постанові Верховного Суду, тоді як відповідачем на підтвердження обставини незвільнення балансоутримувачем орендованого ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» майна надано суду адресовані ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» листи від 09.10.2017, 17.01.2018, 13.02.2018, 20.07.2018, 27.09.2018 щодо звільнення приміщення та прилеглої території, а також акти комісійного обстеження нежитлових приміщень.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що судом не було повно та всебічно з`ясовано обставини справи, не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним і необґрунтованим.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- клопотаннями від 17.11.2021 №1787/06-23 та від 02.12.2021 №1865/06-23 позивачем долучено до матеріалів справи первинні документи бухгалтерського обліку, якими підтверджуються витрати, які були були понесені портом при виконанні договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 17.08.2017 №17/177-о/д, а саме: лист заступника директора з економіки та фінансів від 16.11.2021 №462/05-19, яким обґрунтовано витрати за період з січня 2018 року по січень 2019 року у розмірі 9 007 534, 42 грн. та зазначено про часткове покриття понесених позивачем витрат на підставі виставлених рахунків, а також лист заступника директора з економіки та фінансів від 29.11.2021 №478/05-19, яким деталізовано оборотно-сальдову відомість та надано картки рахунків. Однак, не надавши належної оцінки наявним в матеріалах справи вищезазначеним первинним документам, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності належних і допустимих доказів, якими обґрунтовуються понесені витрати;

- суд, не відклавши підготовче засідання через неможливість взяти участь у ньому позивача у зв`язку із проходженням працівниками обов`язкової вакцинації, не прийнявши до уваги встановлений факт, що клопотання позивача від 17.11.2021 №1787/06-23 про відкладення підготовчого засідання та про призначення судової економічної експертизи було подано в межах підготовчого провадження (що підтверджується листом поштового відділення), необґрунтовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання з підстав його заявлення вже після закриття підготовчого провадження, у зв`язку з чим порушив принцип змагальності сторін;

- угода про співробітництво, на яку послався суд, обґрунтовуючи факт займання позивачем орендованого відповідачем приміщення, не встановлює факт передачі приміщень позивачу, оскільки не є актом (документом про передання будівлі) у розумінні статті 759 Цивільного кодексу України; не зобов`язує позивача як таку особу, що нібито займає орендовані приміщення, звільнити такі приміщення; декларує позицію сторін щодо тієї особи, яка забезпечить звільнення приміщень у разі їх можливого зайняття; жодним чином не є домовленістю сторін про припинення зобов`язань орендаря з відшкодування вартості витрат балансоутримувача, оскільки не є додатковою угодою до договору від 17.08.2017 №17/177-о/д;

- відтак, висновки суду щодо займання орендованих приміщень, які ґрунтуються на підставі самого факту існування угоди про співробітництво і на підставі листів ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» та актів, які є неналежними та недопустимими доказами, порушують стандарти доказування, в тому числі стандарт доказування вірогідності доказів.

Одночасно із поданням апеляційної скарги скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2022 для розгляду справи №916/770/19 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді М.А. Мишкіної, суддів О.Ю. Аленіна, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 матеріали справи №916/770/19 витребувано з Господарського суду Одеської області, які надійшли до суду апеляційної інстанції 02.02.2022.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 поновлено ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 у справі №916/770/19; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; встановлено іншим учасникам справи згідно із статтею 263 Господарського процесуального кодексу України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами його направлення учасникам справи) у строк до 01.03.2022; роз`яснено іншим учасникам справи їх право у цей же строк подати до суду разом з відзивом на апеляційну скаргу або окремо будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до вимог статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище статті, або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення чи залишення без розгляду; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 у справі №916/770/19; призначено справу №916/770/19 до розгляду на 15.03.2022 о 14:00 год.

Суддю зі складу колегії суддів М.А. Мишкіну було звільнено з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 17.02.2022 №140/0/15-22 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наказу в.о. голови суду С.І. Колоколова від 18.02.2022 №47-к «Про відрахування зі штату суду судді Мишкіної М.А.».

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На засіданні 15.03.2022 Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку із звільненням судді зі складу колегії суддів М.А. Мишкіної з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду, 23.02.2022 за розпорядженням керівника апарату суду №392 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/770/19.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі №916/770/19 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: О.Ю. Аленіна, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2022 прийнято справу №916/770/19 до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Л.В. Поліщук, судді: О.Ю. Аленін, С.В. Таран.

Водночас, у зв`язку з загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись статтею 3 Конституції України, статтею 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, враховуючи положення Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, наказом в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2022 №6-ОД «Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових справ до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

З урахуванням викладеного, дата судового засідання судом апеляційної інстанції в ухвалі від 23.03.2022 не визначалась.

На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX), Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України та продовженням воєнного стану в Україні, наказом голови Південно-західного апеляційного господарського суду №10-ОД від 13.05.2022 «Про особливий режим роботи Південно-західного апеляційного господарського суду» визнано таким, що втратив чинність наказ №6-ОД від 28.02.2022; рекомендовано учасникам судових проваджень розгляд скарг, заяв, клопотань здійснювати дистанційними засобами зв`язку при реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд», на офіційну електронну адресу суду , з дотриманням вимог щодо підписання документу електронним цифровим підписом, засобами поштового зв`язку, у тому числі АТ «Укрпошта», брати участь у розгляді судових справ дистанційно у режимі відеоконференцзв`язку шляхом подання до суду відповідного клопотання.

Враховуючи викладене вище, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 розгляд справи №916/770/19 призначено на 07.06.2022 об 11:00 год. Вказаною ухвалою, серед іншого, запропоновано учасникам справи подати процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо, вчинити інші процесуальні дії, використовуючи засоби електронного зв`язку (підсистеми «Електронний суд», офіційної електронної пошти суду), а також скористатись своїм правом та надати до Південно-західного апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Також роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.05.2022 задоволено клопотання представника ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» - адвоката Яценка С.А. про участь у судовому засіданні, призначеному на 07.06.2022 об 11:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

20.05.2022 ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» відправлено за допомогою засобів поштового зв`язку відзив на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду апеляційної інстанції (вх.№ 380/22/Д2 від 23.05.2022).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» просило апеляційну скаргу ДП «МТП «Чорноморськ» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що:

-позивачем не надавались послуги, пов`язані з обслуговуванням та утриманням орендованих приміщень, оскільки відповідачем самостійно здійснювалось обслуговування та утримання території і об`єктів оренди, їх охорона, ремонт орендованих приміщень, обслуговування пожежної сигналізації, вивіз сміття тощо, у зв`язку з чим у відповідача відсутні жодні обов`язки з оплати послуг, які фактично не надавались;

-надані позивачем під час нового розгляду справи лист заступника директора з економіки та фінансів №462/05-19 від 16.11.2021, яким обґрунтовано витрати за період з січня 2018 року по січень 2019 року в розмірі 9 007 534,42 грн., та лист заступника директора з економіки та фінансів №478/05-19 від 29.11.2021, яким деталізовано оборотно-сальдову відомість та надано картки рахунків, направлені на підтвердження розміру витрат, понесених балансоутримувачем за відповідний період, але не підтверджують фактично понесені витрати та реальний обсяг спожитих відповідачем послуг;

-незаявлення позивачем клопотання про призначення експертизи протягом розумного строку після прийняття судом першої інстанції цієї справи до свого провадження та/або неподання до суду висновку експерта, складеного на замовлення відповідача, має наслідком безпідставне затягування судового процесу і суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку; крім того, підстави для призначення експертизи у даному випадку відсутні;

-в матеріалах справи наявні докази (зокрема, заява свідка, акти комісійного обстеження, листи-вимоги) щодо зайняття працівниками ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» орендованих приміщень, в той час як акт приймання-передачі від 07.08.2017, на який посилається позивач, не відображає факту зайнятості приміщення балансоутримувачем;

-пункт 3.4. угоди про співробітництво не пов`язує факт звільнення працівниками ДП «МТП «Чорноморськ» офісних приміщень та складу з фактом підписання акту приймання-передачі;

-враховуючи, що згідно із пунктом 4.2. угоди про співробітництво сторони підтвердили, що положення цієї угоди є обов`язковими для виконання кожною із сторін, то у відповідача відсутні зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг за договором до моменту фактичного звільнення орендованих приміщень, які наразі займаються співробітниками позивача.

Одночасно із поданням відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» просило поновити строк на його подання.

07.06.2022 від Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№ 380/22/Д3 від 06.06.2022), в якому скаржник просив відкласти судове засідання, призначене на 07.06.2022 об 11:00 год., на іншу дату після закінчення військової агресії, з відповідним обґрунтуванням та наданням доказів.

В судовому засіданні, яке відбулось 07.06.2022 в режимі відеоконференції, протокольною ухвалою суду поновлено відповідачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши в судовому засіданні 07.06.2022 заявлене скаржником клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення військової агресії, колегія суддів, визнала причини, зазначені в обґрунтування заявленого клопотання, поважними, проте протокольною ухвалою суду задовольнила його частково, відклавши розгляд справи на 12.07.2022 о 10:00 год.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 постановлено розглянути апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 у справі №№916/770/19 у розумний строк. Розгляд апеляційної скарги відкладено на 12.07.2022 о 10:00 год. Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» - адвоката Яценка С.А. про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Постановлено провести судове засідання 12.07.2022 о 10:00 год. у справі №916/770/19 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні 12.07.2022, яке відбулось в режимі відеоконференції, представником скаржника заявлено клопотання про призначення у справі №916/770/19 судової економічної експертизи, на вирішення якої останній просив поставити наступні питання:

-чи підтверджується документально фактичні витрати ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», понесені при виконанні договору №17/177-о/д від 17.08.2017 в період січень 2018 - січень 2019 років у розмірі 2 199 083,14 грн.;

-в якій сумі документально підтверджуються фактичні витрати ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», понесені при виконанні договору №17/177-о/д від 17.08.2017 в період січень 2018 - січень 2019 років.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши в судовому засіданні заявлене скаржником клопотання про призначення судової економічної експертизи, керуючись приписами статей 118, 119 Господарського процесуального кодексу України, протокольною ухвалою суду залишила його без розгляду, оскільки воно було подано поза межами строку, встановленого ухвалою суду від 07.02.2022 для подання заяв чи клопотань з процесуальних питань, без клопотання про поновлення цього строку.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 31.07.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» (орендарем) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №17/173-о/д (т.1 а.с.21-30), відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: частину нежитлових приміщень адміністративно-побутової будівлі (інв. № 4081, реєстровий №1125672.2.РАЯИЮК0726) та будівлю складу № 24 (інв. № 4083, реєстровий №1125672.2.РАЯИЮК0728) з рампою та навісом, відкритий майданчик (мостіння), що прилягає до складу № 4, загальною площею 20 020,10 кв.м., розташованого за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 72, 73, що обліковується на балансі Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (балансоутримувача), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ «Експертне агентство «Укрконсалт» станом на 31.01.2017, та становить 71 786 325,00 грн.

Майно передано в оренду з метою розміщення вантажно-складського комплексу (розміщення офісів 738,40 кв.м., складів та інше використання нерухомого майна 19281,70 кв.м.).

За умовами зазначеного договору оренди:

- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна (пункт 2.1.);

- акт приймання-передавання підписується сторонами не пізніше 2 (двох) робочих днів після отримання авансового платежу орендної плати за 12 місяців (13 848 000,00 грн.), який вноситься протягом 5 банківських днів після підписання договору оренди (пункт 2.1.1.);

- орендар зобов`язується забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки (пункт 5.8); своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна (пункт 5.11); здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю. Компенсація витрат зі сплати податку на землю здійснюється орендарем відповідно до вимог чинного законодавства (пункт 5.15);

- цей договір укладено строком на 15 років, що діє з 31.07.2017 до 31.07.2032 включно (пункт 10.1).

Орендоване державне нерухоме майно, що обліковується на балансі ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», було передано ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» від орендодавця за актом приймання-передавання від 07.08.2017, підписаним сторонами та балансоутримувачем.

17.08.2017 між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (балансоутримувачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» (орендарем) було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 17/177-о/д (т.1 а.с.36-40), відповідно до умов якого:

- балансоутримувач виконує обслуговування та експлуатацію державного нерухомого майна, а саме: частину нежитлових приміщень адміністративно-побутової будівлі (інв. №4081, реєстровий № 01125672.2РАЯИЮК0726), площею 738,20 кв.м.; будівлю складу № 24 (інв. № 4083, реєстровий № 01125672.2РАЯИЮК0728) з рампою та навісом площею 11549,70 кв. м.; мостіння, що прилягає до складу № 24 площею 7732,00кв.м., за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 72, 73, що обліковується на балансі ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», а орендар відшкодовує витрати балансоутримувача на обслуговування та експлуатацію майна (пункт 1.1.);

- балансоутримувач зобов`язався забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням приміщення, у тому числі орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства України, надання орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами, а орендар, у свою чергу, зобов`язався, зокрема, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок балансоутримувача за обслуговування території та утримання приміщень згідно з калькуляцією. Розмір зазначених витрат та послуг може бути переглянуто балансоутримувачем в односторонньому порядку. Додаткова угода при цьому не укладається (пункти 2.1.1, 2.1.2, 2.2.3);

- ціна договору згідно з калькуляцією (пункт 4.1): 49,90 грн (вартість відшкодування експлуатаційних витрат на утримання 1 кв.м.адміністративно-побутової будівлі у місяць); 3,37 грн (вартість утримання 1 кв.м. мостіння у місяць); 9,20 грн (вартість відшкодування експлуатаційних витрат на утримання 1 кв.м. будівлі складу № 24 з рамою та навісом у місяць. Розрахунок вартості за водопостачання, водовідведення та споживання електроенергії визначається за діючими у балансоутримувача тарифами на час спожитих послуг;

- сума договору є орієнтовною (розрахунковою) та залежить від обсягу спожитих послуг, у т. ч. визначених за приладами обліку та розміром діючих тарифів (пункт 4.2);

- договір набуває чинності від дня його укладання сторонами та діє протягом строку дії договору оренди нерухомого майна від 31.07.2017, а саме до 31.07.2032. Сторони досягли згоди, що умови договору відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 31.07.2017, тобто з дати укладання договору оренди нерухомого майна від 31.07.2017 (пункт 7.1);

- зміни або доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткових угод (пункт 7.2).

В матеріалах справи також наявні калькуляції означених у пункті 4.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача сум, які затверджені 17.08.2017 заступником директора ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (т.1 а.с.170-172).

29.11.2017 між ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» (підприємством), ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (портом) та профспілками ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» укладено трьохсторонню угоду про співробітництво в галузі соціально-трудових та господарських відносин, що виникають відповідно до окремих положень договору оренди державного нерухомого майна, укладеного 31.07.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, підприємством, погодженим портом та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Голубенко О.М. за реєстровим номером 509 (т.1 а.с.173-175), за умовами якої порт забезпечує звільнення офісних приміщень та складу, які є предметом договору оренди, та забезпечує звільнення підприємства від здійснення відшкодування витрат порту на утримання офісних приміщень до моменту їхнього фактичного звільнення портом (пункт 3.4.).

У матеріалах справи наявні листи відповідача до позивача від 09.10.2017, 17.01.2018, 13.02.2018, 20.07.2018, 27.09.2018 (т.1 а.с.178, 180-181, 183-184, 191, 192) щодо необхідності звільнення частини орендованих приміщень, які займаються співробітниками порту, і не використовуються в господарській діяльності товариства, очищення прилеглої території складу від такелажного обладнання четвертого терміналу позивача.

Крім того, на підтвердження незвільнення позивачем приміщень, які є предметом договору оренди, ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» до матеріалів справи надано акти комісійного обстеження нежитлових приміщень (т.1 а.с.194-204).

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором, позивач надав суду акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунки. Наявні в матеріалах справи акти підписані лише позивачем.

Також в матеріалах справи наявний висновок експерта №433 судово-економічної експертизи від 23.01.2020, відповідно до якого:

1)розрахунок вартості відшкодування експлуатаційних витрат на утримання 1 кв.м. адміністративно - побутової будівлі у місяць (адміністративно - побутової будівлі 4-го терміналу ІМТП), яка включена до п.4.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №17/177-о/д від 17.08.2017 документально підтверджується у сумі 41,5грн., що на 8,40грн. (41,5-49,90) менше ніж за даними калькуляцій;

2)розрахунок вартості утримання 1 кв.м. мостіння у місяць (виробничої ділянки на 4-му терміналі), яка включена до п.4.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 17/177-о/д від 17.08.2017 року підтверджується документально у сумі 2,58 грн, що на 0,79грн. (2,58-3,37) менше ніж за даними калькуляцій;

3)розрахунок вартості відшкодування експлуатаційних витрат на утримання 1 кв.м. будівлі складу №24 з рамою та навісом в місяць (будівля вантажного складу №24) у сумі 9,20 грн, яка включена до п.4.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №17/177-о/д від 17.08.2017, підтверджується документально на суму 9,04 грн, що на 0,16 грн (9,04-9,20) менше ніж за даними калькуляцій;

4)наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідача ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» станом на 20.03.2019 перед ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» відповідно до умов договору № 17/177-о/д від 17.08.2017 року документально та розрахунково підтверджується у розмірі 2 015 119,34 грн без ПДВ;

5)загальний розмір заборгованості ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» перед ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» станом на 20.03.2019 по розрахункам за договором відшкодування №17/177-од від 17.08.2017 становить 2 471 239,45 грн та містить в собі такі складові: основна сума заборгованості у розмірі 2 015 119,34 грн; пеня у розмірі 301 422,78грн; інфляційні нарахування у розмір 120 348,99 грн; 3% річних у розмірі 34348,34 грн.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів зазначає таке.

Зміст положень договору, укладеного між позивачем і відповідачем, передбачає відшкодування орендарем суми експлуатаційних витрат, які поніс балансоутримувач у зв`язку з обслуговуванням та утриманням майна. Оскільки плата за саму діяльність балансоутримувача умовами договору не передбачена, то колегія суддів дійшла висновку, що за своєю правовою природою зазначений договір має ознаки договору про безоплатне надання послуг.

Згідно із статтею 904 Цивільного кодексу України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Обов`язок відшкодувати виконавцеві всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору про безоплатне надання послуг, ґрунтується на презумпції відплатності договорів про надання послуг.

Під фактичними витратами слід розуміти грошові витрати або використання власних матеріалів і предметів виконавця з повним чи частковим їх споживанням, що здійснюються виконавцем для належного надання послуги. Тягар доведення відповідності понесених витрат, необхідних для виконання договору, лежить на виконавцеві. Виходячи з того, які витрати були понесені виконавцем (у грошовій чи натуральній формі), сторони за узгодженням можуть вирішити питання про відшкодування витрат у формі або грошової компенсації, або повернення речей такого самого роду і якості, відновлення їхніх властивостей. Оцінюючи фактично понесені витрати, слід враховувати тільки ті, які були необхідними для виконання укладеного договору. Жодних інших замовник виконавцеві не сплачує. Не підлягають відшкодуванню прибутки, яких виконавець міг би реально одержати при звичайних умовах, якби в цей час не здійснював виконання договору про надання безоплатних послуг.

Верховний Суд, переглядаючи попередні судові рішення у цій справі, наголосив на необхідності дослідження саме доказів про фактично понесені витрати та обсяг спожитих послуг, а також первинних документів у зв`язку з тим, що акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та рахунки на оплату за відповідний період підписані лише зі сторони позивача.

Господарський суд Одеської області, визначаючи в порядку статті 238 Господарського процесуального кодексу України предмет доказування, з огляду на правову природу договору та враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у пункті 36 постанови від 01.06.2021, правильно вказав, що доведенню в рамках даної справи підлягає загальна сума витрат, саме пропорційна займаній площі, а також те, що такі витрати балансоутримувачем дійсно були понесені, а не лише розмір суми, який має бути сплачений в якості відшкодування витрат балансоутримувача.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази на предмет доведення відповідності понесених позивачем витрат, суд попередньої інстанції правильно виходив з того, що заявлена позивачем до стягнення сума основного боргу фактично розрахована на підставі показників (сум), зазначених у калькуляції.

Кожного місяця позивачем виставлялись відповідачу рахунки з фіксованою сумою у розмірі 202 992,29 грн, що, як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, фактично не відповідає умовам пункту 4.2. договору, якими визначено, що вартість відшкодування експлуатаційних витрат є орієнтовною (розрахунковою) та залежить від обсягу спожитих послуг, у тому числі визначених за приладами обліку та діючих тарифів, та як наслідок, суперечить положенням статей 629, 904 Цивільного кодексу України.

В той же час, матеріали справи не містять та позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено понесення ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» витрат, суми яких зазначені у рахунках, та фактично заявлені до стягнення, які можуть бути підтверджені за допомогою первинних документів бухгалтерського обліку, які в матеріалах справи відсутні.

Суд також правильно врахував, що у висновку судово-економічної експертизи від 23.01.2020 №433 надавалась оцінка документальному підтвердженню розрахунку вартості відшкодування експлуатаційних витрат, наведених у калькуляції, та жодним чином не оцінювалось питання документального оформлення понесених балансоутримувачем витрат згідно первинних документів.

Під час нового розгляду справи позивачем надано лист заступника директора з економіки та фінансів від 16.11.2021 №462/05-19, яким обґрунтовано витрати за період з січня 2018 року по січень 2019 року у розмірі 9 007 534, 42 грн., а також лист заступника директора з економіки та фінансів від 29.11.2021 №478/05-19, яким деталізовано оборотно-сальдову відомість та надано картки рахунків.

Проте означені документи не є первинними документами, вони не підтверджують фактично понесені позивачем витрати та реальний обсяг спожитих відповідачем послуг, а направлені на підтвердження розміру витрат, понесених балансоутримувачем за відповідний період.

Надані позивачем на підтвердження виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням орендованих відповідачем приміщень договори, за відсутності доказів, що підтверджують вартість та обсяг наданих за такими договорами послуг, а також доказів пропорційного розподілення таких послуг, в тому числі щодо орендованого майна, не можуть свідчити про надання позивачем та спожиття відповідачем будь-яких послуг за такими договорами.

Так само жодним чином не підтверджені позивачем також ті витрати, які мають бути розраховані за показниками лічильників, як передбачено пунктом 4.2. договору.

Встановивши наведені обставини, суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого і правомірного висновку, що фактично усі надані позивачем документи направлені на підтвердження означених у калькуляції сум, та жодним чином не доводять та не підтверджують витрати, що були зроблені балансоутримувачем з моменту укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача.

Також суд апеляційної інстанції в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції про невиконання позивачем обов`язку з доведення обставини звільнення ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» орендованих відповідачем приміщень, про що зазначено у постанові Верховного Суду.

Оцінивши укладення сторонами 29.11.2017 трьохсторонньої угоди про співробітництво, тобто після підписання орендарем, орендодавцем і балансоутримувачем акту приймання-передавання від 07.08.2017 орендованого державного нерухомого майна, та дослідивши зміст пункту 3.4. цієї угоди, Господарський суд Одеської області дійшов обґрунтованого висновку, що станом на момент укладення такої угоди частина орендованих відповідачем приміщень використовувалась безпосередньо самим балансоутримувачем, тобто позивачем.

Підписавши угоду про співробітництво сторони домовились, що зобов`язання відповідача з відшкодування вартості витрат порту на утримання офісних приміщень і частини складу припиняються до моменту їх фактичного звільнення позивачем. При цьому, укладаючи цю угоду, сторони у пункті 4.2. підтвердили, що положення цієї угоди є обов`язковими для виконання кожною із сторін і є прийнятими на себе сторонами юридичними зобов`язаннями.

Натомість підписання сторонами акту приймання-передачі державного нерухомого майна не відображає та фактично, враховуючи свою направленість, не може відображати факту зайнятості приміщення балансоутримувачем, про що також було вірно зазначено місцевим господарським судом.

Жодних доказів звільнення орендованого приміщення після укладання угоди про співробітництво позивачем не надано, тоді як відповідачем у підтвердження обставини незвільнення балансоутримувачем орендованого ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» майна надано суду листи, адресовані ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 09.10.2017, 17.01.2018, 13.02.2018, 20.07.2018, 27.09.2018 (т.1 а.с.178, 180-181, 183-184, 191-192), щодо звільнення приміщення та прилеглої території, а також акти комісійного обстеження нежитлових приміщень (т.1 а.с.194-204).

Відповідно до статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні судового рішення суд вирішує питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. При тому згідно із статтею 238 Господарського процесуального кодексу України в судовому рішенні повинно бути зазначено мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі. Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України доказування здійснюється згідно із стандартом «вірогідності доказів», за яким наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від стандарту «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Господарський суд Одеської області, врахувавши наведені норми процесуального закону, застосувавши стандарт доказування «вірогідності доказів», дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що надані позивачем докази та пояснення не спростовують тверджень відповідача щодо недоведення фактичного виконання позивачем умов договору про відшкодування витрат та надання послуг з утримання орендованого відповідачем майна, з огляду на що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 2 638 899,77 грн задоволенню не підлягають.

Дійшовши такого висновку суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні пені у сумі 377 309,82 грн., 3% річних у сумі 45 931,88 грн. та інфляційних втрат у сумі 132 634,06 грн., оскільки вони є похідними вимогами від вимоги про стягнення основного боргу.

Щодо тверджень скаржника про те, що суд, не відклавши підготовче засідання через неможливість взяти участь у ньому позивача у зв`язку із проходженням працівниками обов`язкової вакцинації, не прийнявши до уваги встановлений факт, що клопотання позивача від 17.11.2021 №1787/06-23 про відкладення підготовчого засідання та про призначення судової економічної експертизи було подано в межах підготовчого провадження (що підтверджується листом поштового відділення), необґрунтовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання з підстав його заявлення вже після закриття підготовчого провадження, у зв`язку з чим порушив принцип змагальності сторін, колегія суддів зазначає наступне.

17.11.2021 до Господарського суду Одеської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що 17.11.2021 відбуватиметься вакцинація працівників підприємства, на підтвердження чого позивачем надано копію листа начальника відділу цивільного захисту та мобілізаційної роботи ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 15.11.2021 №711/14-10.

В судовому засіданні 17.11.2021 суд визнав поважною причину неявки позивача, проте дійшов висновку про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті на 06.12.2021 о 15:30, про що було винесено відповідну протокольну ухвалу.

03.12.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, на вирішення якої останній просив поставити наступні питання:

- чи підтверджується документально фактичні витрати ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», понесені при виконанні договору №17/177-о/д від 17.08.2017 в період січень 2018 - січень 2019 років у розмірі 2 199 083,14 грн.;

- в якій сумі документально підтверджуються фактичні витрати ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», понесені при виконанні договору №17/177-о/д від 17.08.2017 в період січень 2018 - січень 2019 років.

У вказаному клопотанні позивач також наголошував, що ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» вже клопотало про призначення експертизи шляхом подання відповідного клопотання від 17.11.2021.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 06.12.2021, представник позивача знову наголосив, що ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» 17.11.2021 надіслано клопотання про призначення експертизи поштовим зв`язком. Судом було повідомлено сторонам у справі, що за наслідком відстеження поштового відправлення з клопотанням про призначення експертизи від 17.11.2021 №1799/06-23 за №903 судом на сайті Укрпошта встановлено, що таке клопотання прийнято поштою 03.12.2021.

Розглянувши клопотання позивача про призначення у справі експертизи, суд відмовив у його задоволенні з двох підстав:

1)подання позивачем клопотання вже після закриття підготовчого провадження, необґрунтування причин неможливості подання позивачем експертного висновку самостійно чи заявлення відповідного клопотання у підготовчому засіданні, строк якого судом продовжувався у зв`язку із поданням, в тому числі позивачем, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку із наміром сторін на врегулювання спору, а також незаявлення клопотання про поновлення строку на подання клопотання про призначення експертизи;

2)безпідставності заявленого клопотання, оскільки заявляючи вказане клопотання та надаючи документи, які, за думкою позивача, мають досліджуватися експертом, позивач фактично намагається підтвердити обґрунтованість сум, вказаних у виставлених рахунках, тоді як питанням того, що має бути досліджено судом, була надана правова оцінка судом касаційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального закону при розгляді заявлених клопотань позивача про відкладення розгляду справи і призначення судової експертизи, зазначає наступне.

Відповідно до статті 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

У частині другій статті 182 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Приписами пункту 2 частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №361/8331/18 викладено правову позицію, відповідно до якої якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене вище, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, вважаючи, що у справі достатньо матеріалів для розгляду справи та ухвалення рішення, а також враховуючи відсутність нових клопотань, не відклавши в судовому засіданні 17.11.2021 розгляд справи за клопотанням позивача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, та закривши підготовче засідання і призначивши справу до розгляду по суті на 06.12.2021 о 15:30 год., не порушив норми процесуального права.

Клопотання позивача про призначення у справі судової економічної експертизи Господарський суд Одеської області отримав вже після закриття підготовчого засідання суду 03.12.2022.

Розглядаючи заявлене позивачем клопотання про призначення експертизи, суд першої інстанції, врахувавши приписи статті 182 (щодо вирішення питання про призначення експертизи на стадії підготовчого засідання), статті 118 (право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку), статті 119 (строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення) Господарського процесуального кодексу України), а також прийнявши до уваги подання позивачем клопотання вже після закриття підготовчого провадження, необґрунтування причин неможливості подання позивачем експертного висновку самостійно чи заявлення відповідного клопотання у підготовчому засіданні, строк якого судом продовжувався, та незаявлення клопотання про поновлення строку на подання клопотання про призначення експертизи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Окрім того, за змістом статті 129 Конституції України та частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією із основних засад судочинства є розумні строки розгляду справи судом.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Господарським судом Одеської області справу №916/770/19 прийнято до свого провадження ще 30.06.2021, підготовче провадження у справі закрито 17.11.2021, що свідчить про те, що позивач мав можливість та достатньо часу для звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи. Проте відповідне клопотання позивачем подано через засоби поштового зв`язку 17.11.2021 на п`ятий місяць нового розгляду справи господарським судом.

Незаявлення позивачем клопотання про призначення експертизи протягом розумного строку після прийняття судом першої інстанції цієї справи до свого провадження має наслідком безпідставне затягування судового процесу і суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Посилання скаржника на лист ВПЗ Чорноморськ 1 б/н від 17.12.2021, яким відділення на запит позивача від 15.12.202 №1914/06-23 повідомило про те, що лист ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» було прийнято до відправлення 17.11.2021, про що свідчить штамп поштового відділення, але фактично вказаний лист направлено пізніше через недостатнє фінансування та відсутність поштових марок, не спростовують висновку суду першої інстанції, що клопотання заявлено позивачем після закриття підготовчого провадження, оскільки станом на дату закриття підготовчого провадження (17.11.2021) в матеріалах справи було відсутнє клопотання позивача про призначення експертизи, а розглядаючи його в наступному судовому засіданні (06.12.2021), суд, здійснивши відстеження на сайті оператора поштового зв`язку поштового відправлення за №903, в якому надсилалось клопотання про призначення експертизи від 17.11.2021 №1799/06-23, встановив, що таке клопотання було прийнято поштою 03.12.2021. Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку про заявлення позивачем клопотання про призначення експертизи поза межами строку підготовчого засідання, виходячи із наявних на той час в матеріалах справи доказів, тоді як лист ВПЗ Чорноморськ 1 про підтвердження прийняття листа ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» до відправлення 17.11.2021 надано позивачем 20.12.2021.

Поряд з цим, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення експертизи, врахувавши приписи статті 99 Господарського процесуального кодексу України та взявши до уваги, що призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, що вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду, вірно вказав про відсутність підстав для її призначення, оскільки заявляючи вказане клопотання та надаючи документи, які, на думку позивача, мають досліджуватися експертом, позивач фактично намагається підтвердити обґрунтованість сум, вказаних у виставлених рахунках. Водночас, питанням того, що має бути досліджено судом, була надана правова оцінка судом касаційної інстанції, який наголосив на необхідності дослідження саме доказів про фактично понесені витрати та обсяг спожитих послуг, а не їх розмір, зазначений в калькуляції, що має бути сплачений в якості відшкодування за договором №17/177-о/д.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, суд апеляційної інстанції керується висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2021 у справі №916/770/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.07.2022.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя С.В. Таран