АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

11 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 20-5/366
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Таран С.В., Філінюка І.Г.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Севастополя від 06.12.2007

по справі №20-5/366

за заявою Державної податкової інспекції у Гагарінському районі міста Севастополя

до Приватного підприємства "Ирина"

про визнання боржника банкрутом

ВСТАНОВИВ

Безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Севастополя від 06.12.2007 по справі №20-5/366.

Ознайомившись з матеріалами справи та поданою апеляційною скаргою, колегія суддів зазначає наступне.

16 липня 2019 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року № № 2704-VIII.

Рішенням Конституційного Суду України від 14 липня 2021 року № 1-р/2021 у справі № 1-179/2019(4094/19) визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), Закон України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII зі змінами.

У своєму рішенні Конституційний Суд України зазначив, що російська мова здобула законодавчо той самий рівень захисту, що й державна, тоді як на конституційному рівні регулювання вимагається верховенство української мови як єдиної державної. Мета державної мовної політики - захистити державну мову як важливий і дієвий інструмент забезпечення єдності держави та її національної безпеки. Захист державної мови є легітимною метою, для досягнення якої використовуються засоби, що є найбільш раціональними для конкретної ситуації. Як зазначила Венеційська Комісія, «захист державної мови має винятково важливе значення для нової держави, в якій <…> мовні меншини становлять високий відсоток громадян у складі населення. Підтримка державної мови забезпечує становлення ідентичності спільноти [конкретної] держави й, окрім того, гарантує взаємокомунікацію між групами, як складовими частинами населення, та всередині них. Можливість для громадян користуватися офіційною мовою по всій країні може бути запорукою уникнення того, що їх [може бути] дискриміновано в реалізації ними своїх засадничих (фундаментальних) прав у тих місцевостях, де особи, що належать до національних меншин, становлять більшість» [Висновок щодо Акта про державну мову Словацької Республіки, ухвалений на 84-му пленарному засіданні 15-16 жовтня 2010 року CDL-AD(2010)035, § 42].

Відповідно до статті 10 Конституції України, частин першої, п`ятої статті 6 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» державною мовою України є українська мова. Жодне положення цього Закону не може тлумачитися як таке, що спрямоване на звуження сфери використання державної мови.

Згідно з статтею 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. Особам, що беруть участь у розгляді справи в суді, забезпечується право вчиняти усні процесуальні дії (робити заяви, давати показання і пояснення, заявляти клопотання і скарги, ставити запитання тощо) рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку.

Статтею 10 ГПК України визначено, що господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року у справі № 10-рп/99 за конституційними поданнями 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

З огляду на зазначене, апеляційна скарга та додані до неї документи, клопотання, тощо мають бути викладені державною (українською) мовою.

Однак, подана апеляційна скарга вищевказаним вимогам не відповідає, оскільки викладена не державною (українською) мовою.

При цьому, колегія суддів відзначає, що передбачена законодавством України вимога щодо подання процесуальних документів державною мовою не є звуженням прав апелянта чи дискримінацією останнього за мовною ознакою, оскільки на законодавчому рівні закріплені державні гарантії щодо надання послуг перекладача.

Приписами ст. 258 ГПК України визначені форма і зміст апеляційної скарги, зокрема в апеляційній скарзі мають бути зазначені повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності.

Втім подана апеляційна скарга не відповідає вищевказаній формі, оскільки не містить відомостей щодо місця проживання чи перебування апелянта.

Судова колегія відзначає, що після надходження до суду апеляційної скарги скаржником було надано до суду листи в яких останній вказує адресу 02092, м. Київ, вул. Рогозівська, буд. 4/16.

Між тим скаржником не вказано, що саме названа адреса є його місцезнаходженням та має використовуватись для листування.

Також, за приписами відповідно до пункту 3 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні.

Статтею 259 Господарського процесуального кодексу України визначено, що особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Однак, при зверненні з апеляційною скаргою скаржником не надано жодних доказів направлення копії апеляційної скарги з додатками листом з описом вкладення іншим учасникам справи.

За приписами ст. 93 ГПК України (в редакції станом на час прийняття оскаржуваної ухвали) апеляційна скарга подається, а апеляційне подання вноситься, протягом десяти днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 256 ГПК України (в редакції чинній станом на час подання апеляційної скарги) апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ст. 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

Так у відповідності до копії оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Севастополя, що була додана скаржником до апеляційної скарги, остання прийнята судом першої інстанції 06.12.2007.

Відтак, кінцевим терміном звернення з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Севастополя від 06.12.2007 є 17.12.2007.

Однак, апеляційна скарга ОСОБА_1 надійшла до Південно-західного апеляційного господарського суду 06.07.2022, тобто майже через 15 років після прийняття оскаржуваної ухвали.

При цьому, скаржник не зазначив дати отримання копії оскаржуваної ухвали, не порушує питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження та не наводить об`єктивних причин, що стали перешкодою для своєчасного звернення з апеляційною скаргою.

До того ж, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено розмір ставки за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду, що становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 становить 2481 грн.

Отже, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на ухвалу суду становить 2481 грн.

Однак, скаржником до апеляційної скарги доказів сплати судового збору не надано.

За приписами ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Судова колегія зазначає, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що є особою з інвалідністю дитинства другої групи.

При цьому, до апеляційної скарги останнім надано копії фотографічних зображень, свідоцтва про народження, паспорту, довідки про народження, посвідки про народження, довідки МСЕК.

Однак, у відповідності до приписів ст.4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію "дитина з інвалідністю" (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).

Особам з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", пільги надаються на підставі довідки, що безоплатно видається структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання, в якій зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, група та причина інвалідності, а також у відповідних випадках - основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Порядок видачі такої довідки та її форма затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Однак, скаржником не надано до апеляційної скарги посвідчення або довідки визначених ст.4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», на підтвердження права на надання пільги в частині звільнення від сплати судового збору.

З врахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що апелянтом не було виконано вимог п. 2, 3, 4 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до статті 260 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням 10-денного строку з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення вказаних недоліків, а саме апелянту необхідно надати апеляційну скаргу викладену державною (українською) мовою або її переклад, зазначити відомості щодо місця проживання чи перебування апелянта, надати докази направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам справи, докази сплати судового збору або належні докази на підтвердження наявності пільг щодо звільнення від сплати судового збору, а також надати клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Севастополя від 06.12.2007 із зазначенням дати отримання скаржником оскаржуваного рішення, об`єктивних причин, що перешкоджали зверненню з апеляційною скаргою у законодавчо визначений строк із відповідними доказами.

Керуючись ст. 174, ст. 234, п. 2, 3, 4 ч. 3 ст. 258, ст. 259, ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Севастополя від 06.12.2007 по справі №20-5/366 залишити без руху.

ОСОБА_1 усунути встановлені судом при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме надати суду апеляційну скаргу викладену державною (українською) мовою або її переклад, зазначити відомості щодо місця проживання чи перебування апелянта, надати докази направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам справи, докази сплати судового збору або належні докази на підтвердження наявності пільг щодо звільнення від сплати судового збору, а також надати клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Севастополя від 06.12.2007 із зазначенням дати отримання скаржником оскаржуваного рішення, об`єктивних причин, що перешкоджали зверненню з апеляційною скаргою у законодавчо визначений строк із відповідними доказами, протягом 10 днів з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга буде повернута або апелянту буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Таран С.В.

Суддя Філінюк І.Г.