ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 липня 2022 року Справа № 903/279/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕМА Україна», м.Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Володимирбрук», м.Володимир

про стягнення 130 859,08 грн.

Суддя Шум М.С.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОКЕМА Україна» в позовній заяві від 27.04.2022 №4-2-270422 просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Володимирбрук» 130 859,08 грн. в тому числі 128 431,20 грн. основного боргу, 2 111, 20 грн. пені, 316,68 грн. 3% річних; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 03.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; належно засвідчену копію свідоцтва про державну реєстрацію.

02.06.2022 на адресу суду від позивача у справі надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

13.06.2022 до суду від ТзОВ "Володимирбрук" надійшла заява із додатками, в якій відповідач зазначає, що з вимогами щодо стягнення нарахованих сум пені та трьох відсотків річних підприємство не погоджується.

Зауважує, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. Торгово-промислова палати України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022р. до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності у випадку несвоєчасної сплати за комунальні послуги.

Додатково підтверджує, що від сплати суми основного боргу в розмірі 128 431,21 грн. не відмовляється.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження

без повідомлення сторін в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх в сукупності, господарський суд встановив наступне.

29.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОКЕМА Україна» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Володимирбрук» (покупець) було укладено договір поставки №1-290119/6 ( Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити сировину та матеріали (далі - товар) на умовах, вказаних у цьому Договорі.

Згідно до п. 5.1. вартість кожної партії товару, що поставляється за цим договором, визначається сторонами у рахунках на оплати у видаткових накладних.

Відповідно до п. 5.3. договору оплата кожної окремої партії товару проводиться покупцем у наступному порядку: 100% вартості партії товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати поставки цієї партії Товару.

Оплата здійснюється у безготівковому порядку в національній валюті України, шляхом перерахунку грошових коштів на банківський рахунок постачальника. Датою оплати вартості товару вважається дата надходження грошових коштів на банківський рахунок постачальника (п.п. 5.4., 5.5. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору у випадку не дотримання строків платежів, вказаних у п. 5.3. договору більше ніж на 3 банківських дні, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України (що діяла к період порушення строків оплати) від вартості неоплаченої партії товару за кожен день прострочення.

Окрім того, позивач, з метою досудового врегулювання спору 29.03.2022 направив на адресу відповідача вимогу № 1-2-290322 про сплату боргу за поставлений товар. Однак, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що покупець зобов`язаний проводити оплату товару згідно рахунку-фактури на кожну окрему поставку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту його приймання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним на виконання умов Договору поставлено відповідачу товар, який станом на момент розгляду справи на суму 128 431,20 грн. ТзОВ "Володимирбрук" не оплачений

Як на докази, що підтверджують факт поставки товару, позивач посилається на видаткову накладну: №БО000000131 від 24.02.2022 на суму 128 431,20 грн,

Дана видаткова накладна підписана представниками обох сторін та скріплена печатками підприємств, а їх копії додані позивачем до позовної заяви.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Володимирбрук» товару загальною вартістю 128 431,20 грн.

З урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 5.3 Договору строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по сплаті вартості поставленого товару на момент розгляду справи настав.

Однак, як свідчать обставини справи, відповідач своїх зобов`язань з оплати поставленого товару належним чином не виконав.

Відповідачем заперечень проти позову не наведено, доказів погашення заборгованості не надано.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКЕМА Україна" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирбрук" в частині стягнення основної суми заборгованості 128 431,20 грн., підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2022р. у справі №910/488/21.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19, від 29.09.2020р. у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020р. у справі №914/1888/19, від 26.01.2021р. у справі №916/880/20, від 26.01.2021р. у справі №916/880/20.

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2021р. у справі №902/538/18).

Нормами законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки, на що Верховний Суд неодноразово вказував.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014р. №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021р. у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору поставки №1-290119/6 від 29.01.2019, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання,, період прострочення який є незначним , суд з власної ініціативи на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України вважає за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90% та стягнути її з ТзОВ "Володимирбрук" на користь ТзОВ "ОКЕМА Україна" в розмірі 422,24 грн.

Відтак, в частині стягнення пені на суму 3 800,16 грн. в позові слід відмовити у зв`язку із зменшенням судом розміру санкцій.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду в своїй ухвалі від 18.05.2021, повертаючи справу №904/3177/20 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду вказала на те, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

У пункті 8.38 постанови від 15.09.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, вказала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Виходячи з критеріїв розумності та справедливості та пропорційності, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд дійшов висновку про зменшення суми річних до 10% від заявленої до стягнення суми, що складає 63,33 грн.

За приписами ч. 1ст. 74 ГПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову на загальну суму 128 916,77 грн., з яких: 128 431,20 грн. основного боргу, 63,33 грн. 3% річних та 422,24 грн. пені.

В стягненні 570,03 грн. 3% річних та 3 800,16 грн. пені суд відмовляє у зв`язку із зменшенням заявлених до стягнення сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за результатами розгляду позовної заяви.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Володимирбрук» (44702, Волинська обл., м. Володимир, вул. Володимира Великого, 44 А ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКЕМА Україна" (81100, Львівська обл, м. Пустомити, вул. Глинська, 14 Г, ) 128 916,77 грн. заборгованості, з яких: 128 431,20 грн. основного боргу, 63,33 грн. 3% річних та 422,24 грн. пені та 2 481,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В позові на суму 570,03 грн. 3% річних та 3 800,16 грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя М. С. Шум