ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2022м. ХарківСправа № 922/4087/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Красовському В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест", м. Запоріжжя
до Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії "Військторгсервіс", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 11812,43 грн.
за участю представників:

не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест", м. Запоріжжя, завернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії "Військторгсервіс", м. Харків, про стягнення заборгованості за договором поставки № 1/П-2020 від 30.04.2020 в розмірі 11812,43 грн. Також просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору та понесені витрати на правову допомогу.

Ухвалою господарського суду від 12.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4087/21. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.11.2021 об 11:15 год.

На виконання ухвали господарського суду від 01.12.2021, позивачем надані до суду витребувані додаткові докази (вх. № 30098 від 21.12.2021), які судом долучаються до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від 01.12.2021 суд перейшов до розгляду справи № 922/4087/21 за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання на 22.12.2021 о 12:45 год.

Ухвалою господарського суду від 26.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 02 лютого 2022 року о 12:30 год.

09.02.2022 через канцелярію суду до матеріалів справи від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів (вх. № 3114 від 09.02.2022).

09.02.2022 через канцелярію суду до матеріалів справи від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі № 922/4087/21 (вх. № 3115 від 09.02.2022)

Надаючи правову кваліфікацію поданим відповідачем клопотанням, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи порушення відповідачем вимог вищезазначеної норми права, суд залишає подане клопотання відповідача без задоволення.

Обґрунтовуючи клопотання про закриття провадження у справі, заявник посилається на те, що господарським судом Харківської області було винесено рішення, яке набрало чинності, по справі № 922/1126/21, в якій склад сторін, предмет та підстави позову є тотожними з тими, що розглядаються у даному провадженні, що є підставою для закриття провадження у справі.

Також матеріалами справи підтверджується закінчення виконавчого провадження за наказом по справі № 922/1126/21.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року).

Нормами ч.1 ст. 202 ГК України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до приписів ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п. п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 175 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Дослідивши матеріали справи № 922/1126/21, суд зазначає, що у справах № 922/1126/21 та у даній справі різні предмети позову, тобто позивачем, враховуючи неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов`язань за договором № 1/П-2020 від 30.04.2020 в частині здійснення своєчасної та повної оплати за товар, заявлено до стягнення у справі № 922/4087/21, суму пені, 3% річних та інфляційні втрати за інші періоди, ніж ті, що були предметом розгляду у справі № 922/1126/21, що є підставою для відмови в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

У судове засідання 27.06.2022 представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутністю його представника ( вх. № 4972).

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, додаткових доказів або клопотань по справі суду не надав. Про розгляд справи господарським судом Харківської області повідомлений належним чином.

Ухвалами суду від 21.04.2022 та 03.05.2022 сторонам було запропоновано у строк до 26.05.2022 надати суду всі необхідні для розгляду справи документи, а також інформацію щодо засобів зв`язку (електронна пошта, телефон, мобільний телефон, мессенджер, факс тощо).

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.06.2022, відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Росторг-Інвест», (надалі - позивач) та Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Східна» Полончука Р. П., який діяв на підставі положення та довіреності від 24.03.2020 №35 (надалі відповідач), був укладений договір від 30 квітня 2020 №1/П-2020, згідно умов якого позивач зобов`язується постачати відповідачеві в асортименті продукти харчування (надалі товар), характеристики якого та строки поставки визначалися сторонами в договорі, а відповідач зобов`язався прийняти товар та своєчасно оплачувати на умовах визначених в даному договорі.

П. 1.1 договору встановлено, що постачальник (позивач) зобов`язується поставити в асортименті продукти харчування покупцеві (відповідач), а покупець зобов`язується приймати і оплачувати товар. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання.

Так, позивачем поставлено продукцію, згідно наступних видаткових накладних:

- видаткова накладна № 265 від 09 жовтня 2020 р. на суму 17149,48 грн.;

- видаткова накладна № 275 від 22 жовтня 2020 р. на суму 56280,00 грн.;

- видаткова накладна № 277 від 22 жовтня 2020 р. на суму 82393,92 грн.;

- видаткова накладна № 278 від 24 жовтня 2020 р. на суму 13440,38 грн.;

Загальна заборгованість за вказаними видатковими накладними становить 169263,78 грн.

На підставі зазначеного, позивачем було подано позов до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області по справі №922/1126/21 від 07 червня 2021 року стягнуто з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-а, ) в особі філії "Східна" (61034, м. Харків, вул. Переможців, 6-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 29, ) суму основного боргу у розмірі 169263,78 грн., пеню у розмірі 7863,13 грн., 3% річних у розмірі 1934,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 7745,27 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 11236,13 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2802,10 грн.

На підставі наказу №922/1126/21 від 21.09.2021 господарського суду Харківської області, та постанови Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, закінчено виконавче провадження за наказом господарського суду Харківської області по справі № 922/1126/21.

Як вказує позивач, при поданні позовної заяви у справі № 922/1126/21, було частково нараховано грошові втрати (пеня, 3% річних та інфляційні втрати), які поніс позивач, у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за вказаними видатковими накладними, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача, станом на 05.10.2021:

- 2769,56 грн. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення сплати боргу;

- 2532, 00 грн. - сума санкцій в розмірі 3% річних від суми заборгованості;

- 6510,87 грн. - інфляційні втрати.

Доказів сплати відповідачем даної суми заборгованості в добровільному порядку, суду надано не було.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, спір між сторонами по даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором № 1/П-2020 від 30.04.2020 в частині здійснення своєчасної та повної оплати за товар, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, враховуючи порушення відповідачем умов договору поставки від 30.04.2020, в частині вчасної оплати за поставлений товар, за видатковою накладною №265 від 09.10.2020 на суму 17149,48 грн. та товарно-транспортною накладною №P265 від 09.10.2020; видатковою накладною №275 від 22.10.2020 на суму 56280,00 грн. та товарно-транспортною накладною №P275 від 22.10.2020; видатковою накладною №277 від 22.10.2020 на суму 82393,92 грн. та товарно-транспортною накладною №P277 від 22.10.2020; видатковою накладною №278 від 24.10.2020 на суму 13440,38 грн. та товарно-транспортною накладною №P278 від 24.10.2020, рішенням господарського суду Харківської області від 07.06.2021 по справі № 922/1126/21, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 169263,78 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо заявлених позивачем до стягнення 2769,56 грн. - пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення сплати боргу; 2532, 00 грн. - сума санкцій в розмірі 3% річних від суми заборгованості; 6510,87 грн. - інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 626 ЦК України).

Під час розгляду справи № 922/1126/21, судом було стягнуто з відповідача 3% річних в розмірі 1934,48 грн. та інфляційні втрати в розмірі 186806,66 грн., станом на 31.03.2021.

У даній справі позивач просить суд стягнути 3% річних в розмірі 2532, 00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6510,87 грн., станом на 05.10.2021.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, а також порядку розрахунків, погодженого сторонами, господарський суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, умовам договору, нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення 2532,00 грн. 3% річних та 6510,87 грн. інфляційних втрат, суд визнав обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимогу про стягнення пені у розмірі 2769,56 грн., суд вирішив наступне.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч.2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами п. 6.2 договору передбачено, що за прострочення оплати покупцем вартості поставленого товару, останній зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Так, звертаючись до господарського суду у даній справі з вимогою про стягнення пені в розмірі 2769,56 грн., позивачем донараховано відповідачу пеню, у відповідності до приписів ст. 232 ГК України, тобто за 181 день прострочення оплати за вищезазначеними видатковими накладними.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, розрахунок виконано арифметично вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 2769,56 грн. є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, відповідачем під час розгляду справи, не наведено жодних обґрунтованих заперечень щодо заявлених до стягнення 3 % річних у розмірі 2532,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 6510,87 грн. та пені у розмірі 2769,56 грн., так само як і не надано власного контррозрахунку на спростування правомірності їх нарахування.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, суд зазначає, щодо наявності підстав для повного задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

П. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У даному разі, в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3536,25 грн. позивачем подано копії наступних документів. А саме:

- договір про надання правової допомоги №709/м від 06.07.2020;

- додаткова угода №28 від 29.09.2021 до договору про надання правової допомоги №709/м від 06.07.2020;

- ордер серія АР №1047434 від 18.05.2021;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002044 від 22.02.2019;

- розрахунок витрат на правову допомогу №1 від 05.10.2021;

- акт надання послуг №87 від 05.10.2021 за договором про надання правової допомоги №709/м від 06.07.2020 та додаткової угоди від 29.09.2021 на суму 3536,25 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до умов п. 1.1. договору, замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати замовнику, у відповідності до умов договору, правничої допомоги з юридичних питань, які цікавлять замовника, а замовник зі свого боку зобов`язаний прийняти вказані послуги та своєчасно їх оплатити.

Відповідно до п. 3.1. договору виконання послуги та її оплата підтверджується актом виконання робіт, який підписується сторонами або їх уповноваженими представниками. Оплата послуг здійснюється на протязі п`яти діб з моменту отримання замовником грошових коштів.

Умовами п. 5.4. договору передбачено, що договір вважається виконаними з моменту підписання акту виконаних робіт. Відмова замовника від підписання акту виконаних робіт за договором не є підставою вважати цей договір невиконаним.

Зі змісту акту надання послуг № 87 від 05.10.2021 вбачається, що Адвокатським об`єднанням "Компанія "Довіра" як виконавцем на підставі договору про надання правової допомоги №709/м від 06.07.2020 та додаткової угоди № 28 від 29.09.2021 були виконані роботи на загальну вартість 3536,25 грн.

Вищевказаний акт надання послуг № 87 від 05.10.2021 підписано з боку замовника та виконавця, підписи яких скріплено печатками. При цьому вказано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест", як замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) немає.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у п.268 справи "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

За змістом положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказана правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19 тощо.

У системному зв`язку із вищевказаними правовими положеннями, наведеним позивачем розрахунком витрат на правову допомогу, наявними у матеріалах справи доказами, з огляду на фактичні обсяги наданих Товариству з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" послуг професійної правничої допомоги щодо представництва його інтересів у суді під час розгляду справи, враховуючи критерій розумності розміру таких витрат, суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат у розмірі 3536,25 грн. є такою, що підтверджена наданими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення гонорару, є співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим на їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг.

Натомість, клопотань від відповідача в порядку ч. 5 ст. 126 ГПК України про зменшення розміру заявлених до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не надходило.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, та п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи положення п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, яким передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, метою впровадження якого є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору, а також положення ч. 8 ст. 129 ГПК України, сторони не позбавляються права на відшкодування судових витрат у разі їх підтвердження та подання у порядку та строки, встановлені процесуальним законом.

Здійснюючи розподіл судових витрат зі сплати судового збору за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, а також висновки суду про задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору у даній справі покладається на відповідача в сумі 2270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-а, ) в особі філії "Східна" (61034, м. Харків, вул. Переможців, 6-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 29, ) пеню в розмірі 2769,56 грн., 3% річних в розмірі 2532, 00 грн., інфляційні втрати в розмірі 6510,87 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3536,25 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. ст. 254, 256-259 ГПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 29, );

Відповідач - Концерн "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-а, ) в особі філії "Східна" (61034, м. Харків, вул. Переможців, 6-А, ).

Повне рішення складено 07.07.2022.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/4087/21