ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року Справа № 902/986/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від скаржника (АТ "УкрСиббанк"): не з`явився

від боржника: не з`явився

арбітражний керуючий: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк"

на ухвалу Господарського суду Вінницької області, постановлену 19.04.22р. суддею Тісецьким С.С. у м.Вінниці

у справі № 902/986/21

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022р. у справі №902/986/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 заяву Акціонерного товариства "Укрсиббанк" №25-1-01/945 від 01.12.2021р. (вх.№01-36/916/21) про визнання грошових вимог до боржника, задоволено частково.

Визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 в розмірі:

за кредитним договором №0 від 25.07.2007р.:

1 245 550,57грн. (1 029 696,44грн. основного боргу, 121 361,45грн. відсотків, 1 820,00грн. судових витрат за рішенням суду; 92 672,68грн. 3% річних) - друга черга задоволення; 15846,32грн. (15 346,32грн. пені, 500,00грн. неустойки) - третя черга задоволення;

за кредитним договором №0 від 10.04.2008р.:

438 833,91грн. (379 034,21грн. основного боргу, 25 686,64грн. відсотків, 34 113,06грн. 3% річних) - друга черга задоволення; 1 960,76грн. (1 460,76грн. пені, 500,00грн. неустойки) - третя черга задоволення;

за кредитним договором №0 від 25.07.2007р.:

658 865,71грн. (657 075,71грн. основний борг, 1 790,00грн. судові витрати за рішенням суду) - друга черга задоволення;

та 4 540,00грн. - витрат на сплату судового збору (підлягають відшкодуванню позачергово до задоволення вимог кредиторів) у справі №902/986/21.

В задоволенні решти кредиторських вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати в частині невизнаних вимог кредитора АТ "УкрСиббанк" до боржника ОСОБА_1 та ухвалити нове судове рішення, яким заявлені кредиторські вимоги АТ "УкрСиббанк" до боржника ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Також, просить вирішити питання про стягнення з ОСОБА_1 суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги. Також, одночасно з апеляційною скаргою скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, Акціонерне товариство "УкрСиббанк" зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду такою, що постановлена з порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає, що господарським судом при визначенні грошових вимог кредитора АТ "УкрСиббанк" було безпідставно враховано лише суму заборгованості по кожному кредитному договору, яка зазначена в резолютивній частині рішення, проігнорувавши при цьому преюдиційність змісту правовідносин та існування боргу у валюті;

- вказує, що враховуючи те, що кредит видано в іноземній валюті (дол.США), то у відповідності до норм ст.533 ЦК України, Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" виконання такого зобов`язання, проводиться у іноземній валюті або в гривневому еквіваленті на дату повернення (сплати) коштів;

- скаржник дійшов до висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті;

- вважає, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову;

- обґрунтовує те, що визначення загальної суми стягнення в національній валюті суперечить положенням ст.ст.11, 533 ЦК України та фактично змінює валюту стягнення заборгованості з дол. США на гривню. Вважає, що оскаржуване рішення в цій частині не відповідає загальним вимогам щодо законності та обґрунтованості рішення, передбачених ст.ст.212-213 ЦПК України, оскільки судом не наведено підстав та мотивів які дозволяють визначити загальну суму стягнення саме в національній валюті;

- зазначає, що задовольняючи частково грошові вимоги АТ "УкрСиббанк" до боржника господарським судом не спростовано обставини щодо існування зобов`язання (у валюті зобов`язання - доларах США) та фактично звільнено боржника від сплати боргу у валюті шляхом виконання гривневого еквіваленту, визначеного на дату ухвалення судом рішення, а не на дату його фактичного виконання;

- вказує, що суди не врахували, що при обрахунку трьох процентів річних за основу може братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні; стягнення судами кредитної заборгованості в національній валюті в еквіваленті за курсом НБУ не змінює змісту такого зобов`язання, не є перешкодою обрахунку кредитором трьох процентів річних у валюті зобов`язання та не свідчить про інший предмет спору;

- вважає, що суди зробили помилковий висновок, що три проценти річних нараховані позивачем виходячи із заборгованості станом на 06.06.2017р. саме за кредитним договором, а не за рішенням суду, відповідно, про відмову у задоволенні позову в частині стягнення трьох процентів річних, нарахованих на основну суму боргу за кредитним договором;

- зазначає, що із вище сказаного можна зробити висновок, що з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №902/986/21/2492/22 від 10.05.2022р. матеріали справи №902/986/21 витребувано з Господарського суду Вінницької області.

25.05.2022р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №902/986/21.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022р. у справі №902/986/21 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги та надання суду відповідні докази, зокрема, докази сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також доказів на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів учасникам провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , зокрема, кредиторам - Головному управлінню ДПС у Вінницькій області та Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк".

03.06.2022р. на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду на виконання ухвали суду від 30.05.2022р. про залишення апеляційної скарги без руху від Акціонерного товариства "УкрСиббанк" надійшла заява від 02.06.2022р. №27-3-04/310 про усунення недоліків з додаткоами, зокрема, копією платіжного доручення від 01.06.2022р. № про сплату судового збору в сумі 4329,00грн., а також докази на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів Головному управлінню ДПС у Вінницькій області та Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк".

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Акціонерного товариства "УкрСиббанк" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022р. у справі №902/986/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "УкрСиббанк" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022р. у справі №902/986/21 та призначено справу №902/986/21 до розгляду на 05.07.2022р. об 14:30год., тощо.

Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, учасники у справі наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 05.07.2022р. не з`явилися, своїх повноважних представників не направили.

Також, відповідних клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від учасників справи не надходило.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю таких учасників у справі.

Учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 16.11.2021р. відкрито провадження у справі №902/986/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .. Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Керуючим реструктуризацією у справі призначено арбітражного керуючого Калініна П.О.. Призначено попереднє засідання на 17.01.2022р..

03.12.2021р. до Господарського суду Вінницької області від АТ "Укрсиббанк" надійшла заява №25-1-01/945 від 01.12.2021р. (вх.№01-36/916/21) про визнання грошових вимог до боржника у справі №902/986/21.

Обґрунтовуючи подану заяву, АТ "Укрсиббанк" посилається на те, що вимоги банку до боржника виникли внаслідок невиконання останнім умов договорів: про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р.; про надання споживчого кредиту №0 від 10.04.2008р.; поруки №129614 від 25.07.2007р., що був укладений ОСОБА_1 (поручителем) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 (позичальника) по договору про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р..

Зокрема, 25.07.2007р. між АКІБ "УкрСиббанк (банк/кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник/боржник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р., згідно умов якого позичальнику було надано в кредит грошові кошти в розмірі 150 000 доларів США. Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення, але в будь-якому випадку не пізніше 24.07.2017р., та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором Банком прийнято: іпотека нежитлових офісних приміщень: №№18, 20, 21, 22, 23, загальною площею 199,1кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору іпотеки від 25.07.2007р., порука громадянина ОСОБА_2 ; порука громадянина ОСОБА_3 ..

ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, банк звернувся до суду з відповідним позов.

Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р. у справі №2-116/11 вирішено стягнути на користь ПАТ "УкрСиббанк" солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. на суму 1 166 904,21грн., судові витрати 1 700,00грн. та 120,00грн..

Так, рішенням суду встановлено, що станом на 07.06.2010р. заборгованість позичальника за вказаним договором складає 1 166 904,21грн., з яких: 129 990,84 дол.США, що еквівалентно 1 029 696,44грн. - прострочений основний борг (заборгованість по кредиту), 15 320,90 дол.США, що еквівалентно 121 361,45грн. - прострочені проценти, 1 937,35 дол.США, що еквівалентно 15 346,32грн. - пеня, 500,00грн. - неустойка.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019р. по справі №127/13035/18 було ухвалено в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ "УкрСиббанк" за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 166 904,21грн. та за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 125 148,44грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23 загальною площею 199,1кв.м. що знаходиться на ІІІ-му поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 за кожним, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною 2 386 430,52грн..

Постановою Вінницького апеляційного суду від 05.11.2019р. у справі №127/13035/18 було частково задоволено апеляційну скаргу АТ "УкрСиббанк" та вирішено: рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019р. змінити, визначивши складові розміру заборгованості, та викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ "УкрСиббанк" за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 166 904,21грн., яка складається з: простроченого основного боргу - 1 029 696,44грн., прострочених процентів - 121 361,45грн., пені - 15 346,32грн., неустойки - 500,00грн., та за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1125148,44грн., яка складається з: простроченого основного боргу - 1 000 064,13грн., прострочених процентів - 117 165,93грн., пені - 7 418,38грн., неустойки - 500,00грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23 загальною площею 199,1кв.м., в житловому будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 за кожним, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог ЗУ "Про іпотеку" за початковою ціною 2 386 430,52грн..

Відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою Ленінського районного суду м.Вінниці від 07.02.2012р. у справі №2-1447/11 за ОСОБА_1 визнано право спільної часткової власності на 19/100 часток нежитлові офісні приміщення № 303, загальною площею 15,561кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 15.11.2021р. рішення суду залишаються не виконаними, невиконання боржником грошового зобов`язання по поверненню кредитних коштів триває.

Також, за період три роки до дня подачі вимоги кредитора, а саме з 01.12.2018р. по 15.11.2021р. нараховано та не сплачено процентів у розмірі 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на загальну суму 11 549,60 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 314 313,12грн..

Таким чином, вимоги кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. складають:

129 990,84 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 3 537 596,72грн. - прострочений основний борг (заборгованість по кредиту), що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р..

15 320,90 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021 року 27,2142 грн. за 1 дол.США еквівалентно 416 921,54грн. - прострочені проценти, що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.

1 937,35 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 52 723,43грн. - пеня що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р..

500,00грн. - неустойка що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.

11 549,60 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 314 313,12грн. - 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України

1700,00грн. судового збору та 120,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що підлягають стягненню на користь банку за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р. по справі №2-116/11.

Також, 10.04.2008р. між АТ "УкрСиббанк" (банк) та ОСОБА_1 (позичальник/боржник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позичальнику було надано в кредит грошові кошти в розмірі 49 500 доларів США. Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення, але в будь-якому випадку не пізніше 08.04.2033р., та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за вказаним кредитним договором Банком прийнято: поруку ОСОБА_4 ; заставу нерухомості, а саме: однокімнатної квартири, загальною площею 27,6кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р. у справі №2- 116/11 було ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь АТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором за №0 від 10.04.2008р. на суму 406 681,61грн..

Як встановлено судом, що станом на 07.06.2010р. заборгованість ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором від 10.04.2008р. становить 406 681,61грн., з яких: 47 850,00 дол.США, станом на 07.06.2019р. еквівалентно 379 034,21грн. - прострочений основний борг (кредит), 3242,73 дол.США, станом на 07.06.2019р. еквівалентно 25 686,64грн. - прострочені проценти, 184,41дол.США, станом на 07.06.2019р. еквівалентно 1 460,76грн. - пеня, 500,00грн. неустойка.

В рахунок погашення процентів по кредитному договору №0 від 10.04.2008р. з 07.06.2010р. по 13.10.2014р. надійшли кошти у розмірі 1 435,00 дол.США, а з 19.07.2021р. по 08.11.2021р. у розмірі 519,07 дол.США, всього погашено 1 954,07 дол.США заборгованості за процентами.

Станом на 15.11.2021р. рішення суду залишається не виконаним у повному обсязі, заборгованість за кредитним договором не погашена в повному обсязі та становить: 47850,00дол.США - прострочений основний борг (кредит), 1 288,66 дол.США (3242,73 - 1954,07 = 1 288,66 дол.США) - прострочені проценти, 184,41 дол.США - пеня, 500,00грн. неустойка.

Крім того, відповідно до положень ст.625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання за період три роки до дня подачі вимоги кредитора, а саме з 01.12.2018р. по 15.11.2021р. боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити проценти у розмірі 3% річних на загальну суму 4 251,44 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27.2142грн. за 1дол.США еквівалентно 115 699,54грн..

Отже, вимоги кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 10.04.2008р. станом на 15.11.2021р. складають:

47 850,00 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 1 302 199,47грн. - прострочений основний борг (заборгованість по кредиту), що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

1 288,66 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 35 069,85грн. - прострочені проценти, що підлягають стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

184,41 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 5 018,57грн. - пеня що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

500,00грн. - неустойка, що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

4 251,44 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 115 699,54грн. - 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України.

Крім того, перед банком існують невиконані зобов`язання ОСОБА_1 за договором поруки №129614 від 25.07.2007р., що був укладений ОСОБА_1 (поручителем) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 (позичальника) по договору про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р..

Згідно п.1.1 договору поруки, поручитель зобов`язався відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань перед банком, що виникли з кредитного договору №0 від 25.07.2007р., в повному обсязі як існуючих в теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому, а саме: сума основного договору - 150 000,00 дол.США, термін виконання основного зобов`язання - 24.07.2017р., інші умови основного договору.

Крім того, ОСОБА_1 виступив майновим поручителем та уклав договір іпотеки від 25.07.2007р. в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 (позичальника) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р.. Згідно договору іпотеки від 25.07.2007р. прийнято в іпотеку нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23 загальною площею 199,1кв.м., в житловому будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 за кожним.

Рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 28.10.2020р. у справі №2-4915/10 в задоволенні вимог АТ "УкрСиббанк" щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" відмовлено, вирішено стягнути з ОСОБА_2 загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 125 148,44грн., а також судові витрати у виді судового збору у розмірі 1700,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 240,00грн..

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011р. у справі №22ц-1130 апеляційну скаргу АТ " УкрСиббанк " задоволено, рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 28.10.2020р. по справі №2-4915/10 скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р. року у розмірі 1 125 148,44грн., а також судові витрати у виді судового збору у розмірі 1550,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 240,00грн..

Вказане рішення виконано частково. В погашення заборгованості по вказаному кредитному договору, 04.02.2020р. надійшло 468 072,76грн., які були конвертовані у валюту договору та погашено 14 691,25 дол.США по процентах, та 3 969,26 дол.США по кредиту.

Станом на 15.11.2021р. згідно рішення суду залишається не погашеною заборгованість у розмірі 657 075,71грн. (1 125 148,44грн. - 468 072,76грн. = 657 075,71грн.).

Вимоги кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. року, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011р. по справі №22ц-1130, станом на 15.11.2021р. становлять:

657 075,71грн. загальна сума заборгованості,

1 550,00грн. судового збору, 240,00грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Також, у заяві також зазначено, що заставне майно, яке було предметом іпотеки за кредитним договором №0 від 10.04.2008р., а саме: однокімнатної квартири, загальною площею 27,6кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 була переведена в нежитлове приміщення офісу, а саме: 39/100 нежитлове приміщення офісу загальною площею 71,0кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення 2, АДРЕСА_4 , яке 27.11.2019р. було реалізовано на електронних торгах в ході проведення виконавчих дій, згідно протоколу №448334.

Таким чином, вимоги кредитора за кредитним договором №0 від 10.04.2008р. є незабезпеченими.

З огляду на викладене, посилаючись на наведені вище обставини, кредитор просить суд визнати вимоги до боржника:

за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. у розмірі:

129 990,84 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 3 537 596,72грн. - прострочений основний борг (заборгованість по кредиту), що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

15 320,90 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 416 921,54грн. - прострочені проценти, що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

1 937,35 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 52 723,43грн. - пеня що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

500,00грн. - неустойка що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

11 549,60 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 314 313,12грн. - 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України;

1 700,00грн. судового збору та 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що підлягають стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р. у справі №2-116/11.

За кредитним договором №0 від 10.04.2008р. станом на 15.11.2021р. у розмірі:

47 850,00 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 1 302 199,47грн. - прострочений основний борг (заборгованість по кредиту), що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

1 288,66 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 35 069,85грн. - прострочені проценти, що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

184,41 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 5 018,57грн. - пеня що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

500,00грн. - неустойка що підлягає стягненню за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011р.;

4 251,44 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1 дол.США еквівалентно 115 699,54грн. - 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

За кредитним договором №0 від 25.07.2007р., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011р. у справі №22ц-1130, у розмірі:

657 075,71грн. загальна сума заборгованості,

1 550,00грн. судового збору,

240,00грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи,

а також судові витрати у розмірі 4 540,00грн. судового збору, сплаченого банком за подання до суду кредиторської заяви у справі №902/986/21.

12.01.2022р. до Господарського суду Вінницької області від арбітражного керуючого Калініна П.О. надійшов лист №1-21/380 від 11.01.2022р., до якого додано копію повідомлення №1-21/368 від 22.12.2021р., адресованого кредитору щодо розгляду кредиторських вимог АТ "Укрсиббанк", згідно якого заявлені вимоги визнаються частково.

27.01.2022р. на електронну адресу Господарського суду Вінницької області від представника боржника надійшло заперечення б/н від 27.01.2022р. на заяву АТ "Укрсиббанк" з вимогами до боржника, згідно якого заявлені вимоги визнаються частково.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 02.03.2022р. вказану кредиторську заяву призначено до розгляду на 19.04.2022р..

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 15.04.2022р. задоволено клопотання представника АТ "УкрСибБанк" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon. Ухвалено забезпечити участь представника АТ "УкрСибБанк" - Решетніка Ю.І. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 19.04.2022 року, з використання системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

В ході розгляду справи представник заявника надав пояснення щодо обставин, викладених у кредиторській заяві, підтримав її вимоги та просив задоволити.

Представник боржника заявлені кредиторські вимоги визнав частково, з підстав та у визначених сумах, що наведені у запереченнях від 27.01.2022р..

Зокрема, боржник зазначає, що ним визнається частково залишок заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.07.2007р.:

1 029 696,44грн. основного боргу, 121 361,45грн. відсотків, 15 846,32грн. неустойки (штрафу, пені), 1 820,00грн. судових витрат, 92 672,68грн. 3% річних, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019р. у справі №127/13035/18 було ухвалено: позов задовольнити частково. В рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ "УкрСиббанк" за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 166 904,21грн. та за кредитним договором № 0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 125 148,44грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23 загальною площею 199,1кв.м. що знаходиться на ІІІ-му поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 за кожним, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною 2 386 430,52грн..

Постановою Вінницького апеляційного суду від 05.11.2019р. по справі №127/13035/18 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019р. змінено, визначено складові розміру заборгованості, та викладено другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"В рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ "УкрСиббанк" за кредитним договором № 0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 166 904,21грн., яка складається з: простроченого основного боргу - 1 029 696,44грн., прострочених процентів - 121 361,45грн., пені - 15 346,32грн., неустойки - 500 грн., та за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 125 148,44грн., яка складається з: простроченого основного боргу - 1 000 064,13грн., прострочених процентів - 117 165,93грн., пені - 7 418,38грн., неустойки 500,00грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23 загальною площею 199,1кв.м., в житловому будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 за кожним, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною 2386430,52грн.

Крім того, боржником визнається частково залишок заборгованості за кредитним договором №0 від 10.04.2008р.:

379 034,21грн. основного боргу, 25 686,64грн. відсотків, 1 960,76грн. неустойки (пені, штрафу), 34 113,06грн. 3% річних, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.09.2011р. у справі №2-116/11 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь АТ "Укрсиббанк" заборгованість за кредитним договором за №0 від 10.04.2008р. на суму 406 681,61грн..

На примусовому виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці продовжує перебувати виконавче провадження №61441200 з виконання виконавчого листа №2-116/2011, виданого 02.11.2011р. Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь АТ "Укрсиббанк" заборгованості за кредитним договором за №0 від 10.04.2008р. на суму 406 681,61грн..

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, в тому числі у відповідності до позиції Верховного Суду, що викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019р. по справі № 175/4753/15-ц.

Крім того, зазначеними рішеннями судів чітко зафіксовано борг в гривні і жодних заяв щодо стягнення курсової різниці Банком заявлено не було і строк позовної давності кредитором пропущена.

Водночас, боржником визнається залишок заборгованості за кредитним договором №0 від 25.07.2007р., що заявлена банком до визнання, а саме в розмірі: 657 075,71грн. основного боргу, 1 790,00грн. судових витрат.

Так, боржник вказує, що згідно поданої заяви кредитора АТ "УкрСиббанк" з вимогами до боржника, АТ "УкрСиббанк" по кредитному договору №0, чітко зазначає та надає на підтвердження кредитний договір, розрахунок заборгованості видачі по вказаному кредиту грошових коштів в розмірі 150 000,00 дол. США, але заявляє грошові вимоги в розмірі 657 075,71грн. заборгованості по кредиту, тобто підтверджуючи, що постановою Вінницького апеляційного суду від 05.11.2019р. по справі №127/13035/18 апеляційну скаргу банку було частково задоволено та вирішено:

рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019р. змінити, визначивши складові розміру заборгованості, та викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"В рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ "УкрСиббанк" за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 166 904,21грн., яка складається з: простроченого основного боргу - 1 029 696, 44грн., прострочених процентів - 121 361,45грн., пені - 15 346,32грн., неустойки 500,00грн., та за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 125 148,44грн., яка складається з: простроченого основного боргу - 1 000 064,13грн., прострочених процентів - 117 165,93грн., пені - 7 418,38грн., неустойки 500,00грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21,22, 23 загальною площею 199,1кв.м., в житловому будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 за кожним, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною 2 386 430,52грн., сума заборгованості по кредитному договору №0 становить 1 125 148,00грн., відповідно на погашення надійшло 468 072,76грн. і борг станом на 15.11.2011р. становить 657 075,71грн.".

Також, боржником визнаються кредиторські вимоги в розмірі 4 540,00грн. витрат зі сплати судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даною кредиторською заявою.

Арбітражний керуючий підтримав позицію представника боржника.

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022р. у справі №902/986/21 заяву Акціонерного товариства "Укрсиббанк" №25-1-01/945 від 01.12.2021р. (вх.№01-36/916/21) про визнання грошових вимог до боржника задоволено частково.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Частина 1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства встановлює, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства, грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Згідно ст.113 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про неплатоспроможність боржника-фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Відповідно до ч. 1 ст.122 Кодексу України з процедур банкрутства, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

У відповідності до ч.1, ч.6 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Згідно ст.133 Кодексу України з процедур банкрутства, вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються за рахунок коштів від продажу майна боржника після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/986/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, що 22.11.2021р. на сайті ВГСУ оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі №902/986/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та встановлено строк подання заяв кредиторів з вимогами до боржника: протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі.

Заява АТ "Укрсиббанк" №25-1-01/945 від 01.12.2021р. (вх.№01-36/916/21) про визнання грошових вимог до боржника у цій справі, надійшла до суду 03.12.2021р. (здана на відправку до органу поштового зв`язку - 01.12.2021р.), тобто в межах визначеного строку.

З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2007р. між АКІБ "УкрСиббанк" (ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 150 000 дол. США зі строком повернення до 24.07.2017р..

25.07.2007р. між АКІБ "УкрСиббанк" (ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 150 000 дол. США зі строком повернення до 24.07.2017р..

Так, з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за вказаними кредитними договорами, 25.07.2007р. між АКІБ "УкрСиббанк" (ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого останніми передано банку належні їм на праві власності нежитлові офісні приміщення під номерами 18 , 20 , 21 , 22 , 23, загальною площею 199,1кв.м., в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, 10.04.2008р. між між АКІБ "УкрСиббанк" (ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого позичальнику було надано в кредит грошові кошти в розмірі 49 500 доларів США. Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення, але в будь-якому випадку не пізніше 08.04.2033р., та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням боржником умов договорів, ПАТ "УкрСиббанк" зверталось до суду за захистом своїх прав.

Зокрема, рішенням Ленінського районного суду м.Вінниця від 28.09.2011р. у справі №2-116/11 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь АТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 від 10.04.2008р. на суму 406681,61грн..

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. на суму 1166 904,21грн..

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ "УкрСиббанк" витрат на відшкодування оплати державного мита у розмірі 1700,00грн. та на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00грн..

Так, при розгляді даної справи, судом було встановлено, що розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 07.06.2010р. за кредитним договором №0 від 10.04.2008р. становила: прострочений основний борг - 47 850,00 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає 379 034,21грн.; прострочені проценти - 3 242,73 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає 25 686,64грн.; пеня - 184,41 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає - 1460,76грн.; неустойка - 500,00грн.. В загальному заборгованість за даним договором становить 406 681,61грн..

За кредитним договором №0 від 25.07.2007р. станом на 07.06.2010р. заборгованість становила: простроченого основного боргу - 129 990,84 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає - 1 029 696,44грн.; прострочені проценти - 15 320,90 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає 121 361,45грн.; пеня - 1 937,35 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає -15 346,32грн.; неустойка - 500,00грн.. В загальному заборгованість за даним договором становить 1 166 904,21грн..

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 26.10.2015р. рішення Ленінського районного суду м.Вінниця від 28.09.2011р. в частині задоволення позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. на суму 1 166 904,21грн. та в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ "УкрСиббанк" витрат на відшкодування оплати державного мита у розмірі 1700,00грн. та на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу 120,00грн. - скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. - відмовлено. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 28.09.2011р. залишено без змін.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019р. у справі №127/13035/18 позов ПАТ "УкрСиббанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ"УкрСиббанк" за кредитним договором № 0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 166 904,21грн. та за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 125 148,44грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23 загальною площею 199,1кв.м., що знаходиться на ІІІ-му поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 за кожним, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною 2386430,52грн..

Стягнуто в рівних частинах з відповідачів на користь ПАТ "УкрСиббанк" судові витрати у розмірі 819,15грн..

Постановою Вінницького апеляційного суду від 05.11.2019р. у справі №127/13035/18 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019р. змінено, визначено складові розміру заборгованості, та викладено другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"В рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ"УкрСиббанк" за кредитним договором № 0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 166 904,21грн., яка складається з: простроченого основного боргу - 1 029 696,44грн., прострочених процентів - 121 361,45грн., пені - 15 346,32грн., неустойки 500,00грн.,

та за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 125 148,44грн., яка складається з: простроченого основного боргу - 1 000 064,13грн., прострочених процентів - 117165,93грн., пені - 7 418,38грн., неустойки 500,00грн,

звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23 загальною площею 199,1кв.м, в житловому будинку АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 за кожним, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною 2 386 430,52грн..

У решті рішення залишити без змін.".

Також, рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 28.10.2010р. у справі №2-4915/10 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р. в розмірі 1 125 148,44грн., а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00грн.. В задоволені решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011р. у справі №22Ц-1130/11, рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.10.2010р. скасовано. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р. у розмірі 1 125 148,44грн., а також судові витрати у виді судового збору у розмірі 1550,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 240,00грн..

Водночас, як свідчать матеріали справи, вказує кредитор у своїй заяві, та підтверджує у запереченнях боржник, на погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р., на рахунок банку надійшли кошти в розмірі 468072,76грн., що стверджується платіжним дорученням №25 від 21.01.2020р., яке було додано боржником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Отже, враховуючи часткове здійснення погашення заборгованості, вимоги кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 25.07.2007р., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за згаданим рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011р. у справі №22ц-1130, становлять: 657 075,71грн. загальна сума заборгованості (1 125 148,44 - 468 072,76 = 657 075,71), 1 550,00грн. судового збору, 240,00грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

За приписами ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Також, за змістом правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.09.2021р. у справі №904/2604/14, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Вказана позиція суду відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №917/1345/17 від 03.07.2018р..

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.10.2020р. у справі №5004/1694/11, преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2020р. у справі № 911/3883/16 та від 29.04.2020р. у справі №906/557/19.

Слід також зазначити. що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).

Отже, у розумінні положень ч.4 ст.75 ГПК України однією із цілей цієї норми законодавець визначив, у тому числі, уникнення можливості різних висновків і тлумачень щодо наявних між сторонами обставин і правовідносин, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Як встановлено судом та як зазначено вище, вказаними вище рішеннями судів за результатами розгляду позовних вимог АТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р.; про надання споживчого кредиту №0 від 10.04.2008р.; та поруки від 25.07.2007р., що був укладений ОСОБА_1 (поручителем) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 (позичальника) по договору про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р., винесено відповідні рішення про стягнення такої заборгованості, визначеній у валюті гривні України.

З матеріалів справи вбачається, що АТ "УкрСиббанк" пред`являє до визнання кредиторські вимоги, що виникли внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договорами про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р. та №0 від 10.04.2008р., виходячи з розрахунку сум за згаданими рішеннями судів в дол.США із визначенням їх еквіваленту за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. (27,2142грн. за 1 дол.США).

Також, нараховує 3% річних згідно ст.625 ЦК України за період з 01.12.2018р. по 15.11.2021р., виходячи з розміру заборгованості в доларах США із визначенням їх еквіваленту за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. (27,2142грн. за 1 дол.США), за період три роки, що передує зверненню з кредиторськими вимогами.

Однак, як зазначалось вище, боржник заявлені кредиторські вимоги визнав частково, а саме в розмірі, визначеному згаданими вище рішеннями судів у валюті гривні України; та відповідно вимоги в частині нарахування 3% річних, виходячи з суми заборгованості, що була визначена в гривні згідно рішень судів.

Відповідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018р. у справі №750/8676/15-ц, кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

З огляду на зазначене слід дійти висновку, що заявивши до стягнення в судовому порядку заборгованість за кредитними договорами №0 від 25.07.2007р. та №0 від 10.04.2008р. в гривневому еквіваленті та погодившись з судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, банк втратив право при зверненні в подальшому з грошовими вимогами до ОСОБА_1 у справі про його неплатоспроможність визначити суму боргу з урахуванням курсової різниці.

Водночас, слід вказати на те, що рішення Ленінського районного суду м.Вінниця від 28.09.2011р. у справі №2-116/11 (з урахуванням рішенням апеляційного суду Вінницької області від 26.10.2015р.); постанова Вінницького апеляційного суду від 05.11.2019р. у справі №127/13035/18; рішення апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011р. у справі №22Ц-1130/11 набрали законної сили, тому визначені у цих рішеннях грошові зобов`язання ОСОБА_1 підлягають обов`язковому визнанню у даній справі про неплатоспроможність останнього.

Також, зазначені обставини спростовують доводи кредитора стосовно виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, висновок про що наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі №373/2054/16, оскільки суми заборгованості уже були визначені рішеннями судів та це би зумовило невиправдане втручання судом у принцип res judicata.

З огляду на викладені вище обставини, слід дійти висновку, що вимоги АТ "УкрСиббанк" до боржника (за договорами про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р. та №0 від 10.04.2008р.) підлягають визнанню в гривнях саме у розмірі визначеному рішеннями судів, а саме:

по договору №0 від 25.07.2007р. в розмірі: 1 029 696,44грн. основного боргу, 121361,45грн. відсотків, 15 346,32грн. пені), 500,00грн. неустойки та 1 820,00грн. судових витрат за рішенням суду;

№0 від 10.04.2008р. в розмірі : 379 034,21грн. основного боргу, 25 686,64грн. відсотків, 1 460,76грн. пені, 500,00грн. штрафу;

вимоги АТ "УкрСиббанк" до боржника щодо заборгованості за договором поруки №129614 від 25.07.2007р., що був укладений ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 по договору про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2007р.) підлягають визнанню відповідно до встановленого судовим рішення розміру, з урахуванням здійснення погашення заборгованості в розмірі 468 072,76грн., про що зазначено раніше.

Вказана правова позиція також була підтримана у постанові Верховного Суду від 17.02.2022р. у справі №916/1482/21.

Крім того, відносно кредиторських вимог в частині нарахування 3% річних, слід зазначити наступне.

Зокрема, як вказувалось вище, заявник також пред`явив вимоги до боржника щодо 3% річних:

в розмірі 11 549,60 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1дол.США еквівалентно 314 313,12грн. (за кредитним договором №0 від 25.07.2007р.);

в розмірі 4 251,44 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021р. 27,2142грн. за 1дол.США еквівалентно 115 699,54грн. (за кредитним договором №0 від 10.04.2008р.).

Нарахування здійснено за період з 01.12.2018р. по 15.11.2021р., відповідно до ст.625 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Подібні за змістом правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018р. у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18).

З огляду на викладене та враховуючи правові позиції, наведені у перелічених вище постановах Великої Палати Верховного Суду, слід дійти висновку, що АТ "УкрСиббанк", звернувшись з позовами про дострокове стягнення кредитів на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, втратило право нараховувати проценти за кредитом, проте це не позбавляє його можливості застосовувати до боржника заходи відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачені ст.625 ЦК України.

Також, Верховним Судом у постанові від 26.10.2018р. у справі № 922/4099/17 вказано, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст.625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні ст.266 цього Кодексу, а тому закінчення строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Також, в даному випадку можливість нарахування банком 3 % річних обмежується останніми 3 роками, які передували подачі заяви про визнання кредиторських вимог.

Водночас, згідно п.3 ч.1 ст.120 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника припиняється нарахування штрафів та інших фінансових санкцій, а також відсотків за зобов`язаннями боржника.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 16.11.2021р. відкрито провадження у справі №902/968/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

03.12.2021р. до Господарського суду Вінницької області від АТ "Укрсиббанк" надійшла заява №25-1-01/945 від 01.12.2021р. про визнання грошових вимог до боржника у справі №902/986/21 (здана на відправку до органу поштового зв`язку 01.12.2021р.).

Водночас, кредитором нарахування 3% річних було здійснено за період з 01.12.2018р. по 15.11.2021р., виходячи з суми заборгованості, визначеної у доларах США та відповідного еквіваленту по курсу НБУ станом на 01.12.2021р..

З огляду на наведені вище положення закону та судову практику, визнанню підлягають вимоги до боржника щодо нарахування 3% річних за згаданий період, що передує моменту звернення до суду з кредиторськими вимогами з урахуванням положень ст.120 Кодексу України з процедур банкрутства, виходячи з розміру заборгованості у гривнях, що визначена зазначеними вище судовими рішеннями.

Отже, пред`явлені вимоги до боржника щодо 3% річних підлягають частковому визнанню, а саме: за кредитним договором №0 від 25.07.2007р. в розмірі 92 672,68грн. та за кредитним договором №0 від 10.04.2008р. в розмірі 34 113,06грн..

За приписами ч.2, ч.4 ст.133 КУзПБ, витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; 3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Вінницької області про те, що заявлені кредиторські вимоги підлягають частковому визнанню, з віднесенням їх до реєстру вимог кредиторів у черговості, визначеній положеннями ст.133 КУ з процедур банкрутства.

Також підлягають визнанню вимоги кредитора розмірі 4 540,00грн. - витрат на сплату судового збору за подання заяви про визнання кредитором, які підлягають відшкодуванню позачергово до задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що заперечення скаржника та відповідні обґрунтування в апеляційній скарзі щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022р. у справі №902/986/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022р. у справі № 902/986/21 без змін.

2. Справу № 902/986/21 повернути до Господарського суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "08" липня 2022 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.