ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2022 р. Справа№ 910/3547/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 14.06.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.10.2021 (повний текст підписано та складено 20.10.2021)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

від 09.11.2021 (повний текст підписано та складено 10.11.2021)

у справі №910/3547/21 (суддя Комарова О.С.)

за первісним позовом Фермерського господарства "КУЛЕВЧА"

до Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ"

про стягнення 17707652,67 грн,

та за зустрічним позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА"

до Фермерського господарства "КУЛЕВЧА"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом: Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ"

про визнання припиненим грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "КУЛЕВЧА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" (в подальшому змінено найменування на Підприємство з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА"), у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило стягнути 17.707.652,67 грн, з яких: 13.500.000,00 грн основного боргу, 1125123,29 грн 3% річних та 3.082.529,38 грн збитків від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами у простій письмовій формі договору поставки насіння ріпаку 1 класу врожаю 2018 року у кількості 1.000 т вартістю 13.500.000 грн. При цьому, позивач вказує, що вчинений у формі єдиного документа - договір поставки №ОР-14820 від 13.09.2018 є недійсним згідно рішення Господарського суду Одеської області від 28.11.2019 у справі №916/2087/18 через його підписання від імені позивача невстановленою особою. Позивач стверджує, що платіжне доручення № 3610 від 17.09.2018 на суму 10.800.000, 00 грн не може вважатися доказом оплати за поставлений товар згідно вищенаведеного правочину, з огляду на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 у справі № 910/1069/20 визнано недійсним договір банківського обслуговування №5 від 24.07.2018, яким було відкрито рахунок НОМЕР_4, із підстав його підписання від імені позивача невстановленою особою, а відтак, на думку позивача, грошові кошти, що надійшли на вказаний банківський рахунок, не можуть вважатися отриманими позивачем.

29.03.2021 до суду надійшла зустрічна позовна заява Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" до Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" про визнання припиненим з 17.09.2018 грошового зобов`язання ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" перед ФГ "КУЛЕВЧА" у сумі 10.800.000,00 грн з ПДВ в частині оплати 80% вартості поставленого 14.09.2018 від ФГ "КУЛЕВЧА" на користь ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року, українського походження у кількості 1.000 т.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що обов`язок ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" з оплати 80% вартості поставленого ФГ "КУЛЕВЧА" ріпаку був виконаний, а зобов`язання в цій частині припинене в момент зарахування 10.800.000,00 грн на банківський рахунок ФГ "КУЛЕВЧА" в АТ "ОЩАДБАНК".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі №910/3547/21 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" на користь Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" 13.500.000,00 грн основного боргу, 1.125.123,29 грн 3% річних, 3.081.861,42 грн інфляційних втрат та 265.604,77 грн судового збору. В задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Задовольняючи частково позовні вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення норм чинного законодавства належним чином не виконав зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару; за підрахунком суду, зробленим не виходячи за заявлений позивачем період нарахування, розмір втрат від інфляції склав 3.081.861,42 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, суд виходив з того, що матеріали справи не містять належних доказів виконання відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним) грошового зобов`язання з оплати придбаного ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року, українського походження у кількості 1000 т.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Підприємство з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі №910/3547/21 та ухвалити нове, яким первісний позов залишити без задоволення, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права, зокрема, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 21, 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст.ст. 526, 1066, 1076 Цивільного кодексу України, та процесуального права, зокрема, ст.ст. 98, 101 ГПК України. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позовну заяву та обставини, на яких ґрунтуються зустрічні позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в зустрічній позовній заяві.

25.10.2021 від Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" до місцевого господарського суду надійшло клопотання, в якому заявник повідомив про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення про стягнення з Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" 972.795,30 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у якому він вказує, що заявлений розмір витрат не відповідає критеріям неминучості, обґрунтованості та розумності.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 заяву Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" на користь Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" 200.000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи частково вимоги Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що справа №910/3547/21 не є справою значної складності, враховуючи характер спірних правовідносин, а суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 200.000,00 грн суд вважає розумною, пропорційною та обґрунтованою для цієї справи.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду, Підприємство з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/3547/21 та ухвалити нове, яким скасувати в частині стягнення з Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" на користь Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" 200.000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання відмовити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 200.000 грн протирічать обставинам, встановленим судом при вирішенні цього питання, адже встановивши, що заявлені позивачем до відшкодування судові витрати частково не відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, пропорційності, реальності; тривалість судового розгляду справи не є істотним; справа не є справою значної складності; позивач при розгляді справи судом першої інстанції не подавав інших заяв по суті, крім позовної заяви, що свідчить про незначну складність справи та про невеликий обсяг наданої правничої допомоги, судом не деталізовано з чого складається сума , що стягується (гонорар успіху, правова допомога з деталізованим переліком) та чому саме стягується правнича допомога в такій частині. Також в апеляційній скарзі апелянт звернув увагу на обставини, викладені ним в клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, яке було подано місцевому господарському суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі №910/3547/21; призначено апеляційну скаргу до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/3547/21; призначено апеляційну скаргу до розгляду; об`єднано в одне апеляційне провадження з апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі №910/3547/21.

24.02.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку із введенням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" воєнного стану в Україні на 30 діб, активними бойовими діями в межах апеляційного округу та обов`язком суду забезпечити рівні, безпечні умови для сторін спорів, інших учасників процесу, працівників апарату та відвідувачів суду.

Судове засідання з розгляду апеляційних скарг у даній справі було призначено на 19.05.2022, про що 19.04.2022 постановлено відповідну ухвалу суду.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 відкладено розгляд апеляційних скарг Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" на рішення від 19.10.2021 та на додаткове рішення від 09.11.2021 Господарського суду міста Києва у справі №910/3547/21 на 14.06.2022

13.06.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг до припинення бойових дій та скасування воєнного стану, посилаючись на неможливість забезпечити явку свого представника у судове засідання у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану за Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", перебування представника поза межами міста Києва, відсутності технічної можливості прийняти участь у засідання у справі в режимі відеоконференції та відсутності матеріалів справи для належного представлення інтересів підприємства у даній справі.

Колегія суддів враховує, що відкладення розгляду справи є прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Беручи до уваги, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, позиція та вимоги Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" викладені письмово в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" про відкладення розгляду апеляційних скарг.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 14.06.2022 представник позивача заперечував проти апеляційних скарг, просив суд залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових актів, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а судові рішення першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

20.06.2018 між Фермерським господарством «Кулевча» та Приватним акціонерним товариством «Кулевчанський комбінат хлібопродуктів» (зерновий склад) було укладено договір складського зберігання насіння ріпаку № 4-Р/2018.

На виконання цього Договору зерновий склад прийняв від ФГ «Кулевча» на зберігання насіння ріпаку 1 класу 2018 року українського походження. Передання ріпаку на зберігання було оформлено складськими квитанціями на зерно № 34 від 24.06.2018 (АЦ № 599599), № 47 від 25.06.2018 (АЦ № 599612), № 82 від 02.07.2018 (АЦ № 599647) на загальний обсяг 1.020.883,00 кг.

В подальшому, між ФГ «Кулевча» та ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» досягнуто згоди щодо купівлі-продажу ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року у кількості 1000 т.

З метою письмового оформлення вказаного правочину, ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» направило на електронну адресу ФГ «Кулевча» проект договору поставки №ОР-14820 від 13.09.2018, який було підписано директором ФГ «Кулевча» - Каралійським І.В., скріплено відбитком печатки товариства та передано контрагентові. Наведені обставини не заперечуються сторонами.

Відповідно до заявки ФГ «Кулевча» від 14.09.2018, останнє просило зерновий склад здійснити переоформлення насіння ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року у кількості 1.000 т. на нового власника ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна».

Того ж дня, між ПрАТ «Кулевчанський КХП», ФГ «Кулевча» та ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» було підписано тристоронній акт прийому-передачі зерна № 32, за яким насіння ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року у кількості 1000 т. переоформлено на нового власника - ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна», що підтверджується складською квитанцією на зерно № 220 від 14.09.2018 (АЦ № 599785).

На залишок вантажу обсягом 20.883, 00 кг ПрАТ «Кулевчанський КХП» видало на ім`я ФГ «Кулевча» складську квитанцію № 221 від 14.09.2018 (АЦ № 599786).

В подальшому, як стверджує позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом), ним було отримано лист від ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна», до якого було додано оригінал договору поставки № ОР-14820 від 13.09.2018 та видаткова накладна № ВН-16 від 14.09.2018, які були підписані від імені директора ФГ «Кулевча» Каралійського І.В. невстановленою особою і які містили реквізити ФГ «Кулевча», які останньому не належать, а саме було зазначено розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в філії - Головне управління по м. Київу та Київській області АТ «Ощадбанк» МФО 322669.

Фермерське Господарство «Кулевча» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями «Гленкор Агрікалчер Україна» та Приватного акціонерного товариства «Кулевчанський комбінат хлібопродуктів», у якому просило:

- витребувати з безпідставного володіння ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» на користь ФГ «Кулевча» насіння ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року, вагою 1000 тонн, вартістю 13500000,00 грн, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі ПрАТ «Кулевчанський КХП» за адресою: 68261, Одеська область, Саратський район, село Кулевча, вулиця Болгарська, 166, прийнятого на зберігання від ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» за складською квитанцією на зерно від 14.09.2018 р. № 220;

- зобов`язати зерновий склад ПрАТ «Кулевчанський КХП» вчинити дії по переоформленню з ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» на користь ФГ «Кулевча» насіння ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року, вагою 1000 тонн, вартістю 13500000,00 грн, прийнятого на зберігання від ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» за складською квитанцією на зерно від 14.09.2018 р. № 220, погасити її (бланк АЦ № 599785) та видати ФГ «Кулевча» нову складську квитанцію на насіння ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року, вагою 1000 тонн, вартістю 13500000,00 грн, про що внести зміни та записи до основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу;

- визнати недійсним договір поставки від 13.09.2018 р. № ОР-14829, укладений між ФГ «Кулевча» та ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна», а також складену в процесі виконання договору видаткову накладну від 14.09.2018 р. № ВН-16.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28 листопада 2019 року у справі №916/2087/18, з урахуванням ухвали цього ж суду від 13 травня 2021 року про виправлення описки, позов задоволено частково та визнано недійсним письмовий договір поставки від 13.09.2018 №ОР-14820 між Фермерським господарством «Кулевча» та Підприємством з іноземними інвестиціями «Гленкор Агрікалчер Україна».

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Гленкор Агрікалчер Україна» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 28.11.2019 - без змін.

Судовим рішенням у справі №916/2087/18 встановлено, та не заперечується сторонами, що між ФГ «Кулевча», як продавцем, та ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна», як покупцем, погоджено усі істотні умови господарського договору поставки, а відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, у спірних правовідносинах мало місце укладення договору у спрощений спосіб.

В якості доказу оплати за придбаний товар, відповідач за первісним позовом посилається на платіжне доручення № 3610 від 17.09.2018 на суму 10.800.000,00 грн, копія якого наявна в матеріалах справи. Зазначені кошти сплачені ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» на рахунок ФГ «Кулевча» № НОМЕР_1, відкритий у філії - Головне управління по м. Київу та Київській області АТ «Ощадбанк».

Натомість рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 у справі №910/1069/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 та постановою Верховного Суду від 26.04.2021, задоволено позов ФГ «Кулевча» до до АТ "Ощадбанк" в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" про визнання договору недійсним, визнано недійсним договір банківського обслуговування №5 від 24.07.2018, укладений між Фермерським господарством «Кулевча» та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Зі змісту зазначених судових рішень вбачається, що 24.07.2018 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та ФГ «Кулевча» укладено договір банківського обслуговування № 5. Вказаний договір підписано зі сторони ФГ «Кулевча» головою вказаного фермерського господарства Каралійським Іваном Васильовичем. На виконання вказаного договору банківського обслуговування підписано заяву про підключення Тарифного пакету від 24.07.2018, заяву на отримання доступу до системи дистанційного обслуговування CorpLight, акт приймання-передавання особистих ключів користувачам СДО CorpLight від 30.07.2018, заяви про відкриття поточних рахунків до вказаного договору банківського обслуговування № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 та картку із зразками підписів Каралійського І.В. та зразком відбитку печатки ФГ «Кулевча», посвідчену приватним нотаріусом Сартського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І.

Визнаючи недійсним договір банківського обслуговування №5 від 24.07.2018, суд вказав, що головою ФГ «Кулевча» не підписувався спірний договір, заява про підключення Тарифного пакету від 24.07.2018, заява на отримання доступу до системи дистанційного обслуговування CorpLight, акт приймання-передавання особистих ключів користувачам СДО CorpLight від 30.07.2018, заява про відкриття поточних рахунків до вказаного договору банківського обслуговування № НОМЕР_1 та картка із зразками підписів Каралійського І.В. та зразком відбитку печатки ФГ «Кулевча».

Також судом встановлено, що за рахунком № НОМЕР_1 здійснено дві операції з перерахування коштів, при цьому IP-адреса, з якої здійснено вхід в систему СДО CorpLight відрізняється від IP-адрес, з яких здійснювався вхід до вказаної системи від імені ФГ «Кулевча» за іншим рахунком, відкритим у АТ «Державний ощадний банк України» на підставі інших договорів.

В силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) вказує, що з огляду на недійсність договору банківського обслуговування № 5 від 24.07.2018, укладеного між ФГ «Кулевча» та АТ «Ощадбанк» з підстав його підписання від імені ФГ «Кулевча» невстановленою особою, зважаючи на відсутність у ФГ «Кулевча» доступу до рахунку № НОМЕР_1 , відкритого відповідно до вказаного договору та здійснення керування рахунком невстановленими особами, грошові кошти, які надійшли на банківський рахунок № № НОМЕР_1 у якості оплати за насіння ріпаку від ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» не можуть вважатись отриманими ФГ «Кулевча».

Заперечуючи проти вимог первісного позову, та звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання припиненими власних зобов`язань перед ФГ «Кулевча» у сумі 10.800.000,00 грн, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) стверджує, що зобов`язання ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» з оплати 80% вартості поставленого ФГ «Кулевча» ріпаку був виконаний, а зобов`язання в цій частині припинене в момент зарахування 10.800.000,00 грн на банківський рахунок ФГ «Кулевча», відкритий в АТ «Ощадбанк».

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до норм статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів поставки.

Відтак, між сторонами мало місце укладення договору поставки у спрощений спосіб.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 4 ст. 265 ГК України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За встановленими обставинами, між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, тобто укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Предметом договору є відплатна поставка насіння ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року у кількості 1000,00 т, вартістю 13.500.000,00 грн з урахуванням ПДВ. Сторонами вчинено взаємоузгоджені дії щодо передачі у власність вказаного товару.

Як встановлено вище, 14.09.2018 між ПрАТ «Кулевчанський КХП», ФГ «Кулевча» та ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» було підписано тристоронній акт прийому-передачі зерна №32, за яким насіння ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року у кількості 1000 т переоформлено на нового власника - ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна».

Тобто, позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним) виконано свої зобов`язання щодо передачі у власність відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним), підтвердженням чого є складська квитанція на зерно №220 від 14.09.2021 (АЦ № 599785), що також не заперечується сторонами.

В матеріалах справи містяться рахунок-фактура №16/80 від 14.09.2018 та видаткова накладна №ВН-16 від 14.09.2018, підписані головним бухгалтером та керівником ФГ «Кулевча», які складались на виконання договору поставки № ОР-14820 від 13.09.2018.

Водночас, оскільки такі документи складались саме на виконання письмового договору поставки від 13.09.2018 № ОР-14820, який визнано у судовому порядку недійсним, суд відхиляє у якості доказів рахунок-фактуру №16/80 від 14.09.2018 та видаткову накладну №ВН-16 від 14.09.2018.

На підтвердження виконання зобов`язання з оплати придбаного товару, ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» надано копію платіжного доручення № 3610 від 17.09.2018 на суму 10.800.000, 00 грн, що складає 80 % від загальної вартості товару та було передбачено умовами проекту договору поставки № ОР-14820 від 13.09.2018.

Зі змісту цього платіжного доручення вбачається, що грошові кошти були перераховані на рахунок ФГ «Кулевча» НОМЕР_4, відкритий у філії - Головне управління по м. Київу та Київській області АТ «Ощадбанк».

Водночас, як зазначено вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 у справі №910/1069/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 та постановою Верховного Суду від 26.04.2021, визнано недійсним договір банківського обслуговування №5 від 24.07.2018, укладений між Фермерським господарством «Кулевча» та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Судові рішення мотивовано тим, що договір укладений поза межами волевиявлення позивача, не відповідає внутрішній волі позивача та, відповідно, є недійсним правочином у силу положень статті 215 Цивільного кодексу України

За змістом частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

В матеріалах справи міститься висновок експерта №011/1/1-001 судово-економічної експертизи від 16.10.2019.

Так, на вирішення експерта було поставлено, зокрема, такі питання:

3. Чи підтверджується документально заборгованість ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» перед продавцем ФГ «Кулевча» від господарських операцій з постачання ріпаку 1 класу, врожаю 2018 р., в кількості 1000 т у вересні 2018 року станом на 01.10.2018 року в сумі 13500000,00 грн. з ПДВ?

7. Чи підтверджується господарська операція з перерахування грошових коштів в сумі 10800000,00 грн з поточного рахунку ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» у вересні 2018 року, на поточний рахунок ФГ «Кулевча» за проведення господарської операції з поставки ріпаку 1 класу, врожаю 2018 р., в кількості 1000 т у вересні 2018 року?

Експертом надано такі висновки на поставлені питання:

3. Проведеним дослідженням наданих документів підтверджується документально заборгованість ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» перед продавцем ФГ «Кулевча» від господарських операцій з постачання ріпаку 1 класу, врожаю 2018 р., в кількості 1000 т у вересні 2018 року станом на 01.10.2018 року на суму 2700000,00 грн. з ПДВ., а не в сумі 13500000,00 грн. з ПДВ.

7. Дослідженням наданих документів підтверджується господарська операція з перерахування грошових коштів в сумі 10800000,00 грн з поточного рахунку ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» у вересні 2018 році, на поточний рахунок ФГ «Кулевча» за проведення господарської операції з поставки ріпаку 1 класу, врожаю 2018 р., в кількості 1000 т у вересні 2018 року.

У відповідності до частини першої статті 101 ГПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, а також те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (ч. 5 ст. 101 ГПК України).

У експертному висновку № 011/1/1-001 від 16.10.2019 міститься попередження експерта про кримінальну відповідальність. Також зазначено, що експертне дослідження проводиться у зв`язку із справою №916/2087/18. З огляду на викладене, враховуючи взаємопов`язаність справи №916/2087/18 із даною справою, колегія суддів приймає цей висновок у якості доказу.

Також, в матеріалах справи міститься висновок експерта №270/1 від 16.07.2021 судово-економічної експертизи, складеного судовим експертом Бурдейним С.М. в результаті проведення експертного дослідження у справі №910/3547/21.

З огляду на відповідність даного висновку вимогам Господарського процесуального кодексу України, суд приймає такий висновок до розгляду.

Так, на вирішення судовому експерту поставлені наступні питання:

1. Чи підтверджується за наданими документами банківська операція з перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» за № НОМЕР_2 , який відкритий в АТ «ОТП Банк» станом на 17.09.2018 на суму 10,8 млн. грн?

2. Чи підтверджується за наданими документами банківська операція з зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ФГ «Кулевча» за № № НОМЕР_1 , який відкритий в ГУ АТ Ощадбанк м. Київ станом на 17.09.2018 на суму 10,8 млн. грн?

3. Чи підтверджується за наданими документами банківська операція з повернення грошових коштів на розрахунковий рахунок ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» за № НОМЕР_2 , який відкритий в АТ «ОТП Банк» на суму 10,8 млн. грн з ознакою як помилково сплачені?

4. З урахуванням того, що Договір поставки №ОР-14820 від 13.09.2018 визнано судом як недійсний, чи підтверджується за наданими документами заборгованість ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» перед ФГ «Кулевча» у розмірі 13,5 млн. грн. за отриманий ріпак 1 класу вагою 1000 тонн?

5. З урахуванням відповіді на четверте питання чи підтверджується за даними документами розрахунок заборгованості та штрафних санкцій нарахованих ФГ «Кулевча», який міститься у позовній заяві від 02.03.2021 року на загальну суму 16 822 351, 60 грн., в тому числі основна сума заборгованості 13 500 000,00 грн., 3 відсотка річних 996 410, 96 грн., інфляційні нарахування 2 325 940, 65 грн.?

Експертом надано такі висновки на поставлені питання:

1. Банківська операція з перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» за № НОМЕР_2 , який відкритий в АТ «ОТП Банк» станом на 17.09.2018 на розрахунковий рахунок ФГ «Кулевча» № НОМЕР_1 , який відкритий в ГУ АТ Ощадбанк м. Київ з призначенням платежу як сплата за ріпак 1 класу 800 тонн на суму 10,8 тис. грн. за наданими документами підтверджується.

2. Банківська операція з зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ФГ «Кулевча» за № НОМЕР_1 , який відкритий в ГУ АТ Ощадбанк м. Київ станом на 17.09.2018 з розрахункового рахунку ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» за № НОМЕР_2 , який відкритий в АТ «ОТП Банк» з призначенням платежу як сплата за ріпак 1 класу 800 тонн на суму 10,8 тис. грн. за наданими документами підтверджується.

3. За наданими документами встановлено, що банківська операція з повернення грошових коштів на розрахунковий рахунок ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» за № НОМЕР_2 , який відкритий в АТ «ОТП Банк» з розрахункового рахунку ФГ «Кулевча» за № НОМЕР_1 , який відкритий в ГУ АТ Ощадбанк м. Київ на суму 10,8 млн.грн. з ознакою як помилково сплачені не підтверджується.

4. За умовами того, що Договір поставки №ОР-14820 від 13.09.2018 року визнано судом як недійсний в межах представлених документів встановлено, що заборгованість ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» перед ФГ «Кулевча» за отриманий ріпак 1 класу вагою 200 тонн (1000 тонн - 800 тонн) підтверджується у розмірі 2,7 млн.грн.

5. За результатами проведеного дослідження за наданими документами, з урахуванням відповіді на четверте питання встановлено, що розрахунок заборгованості та штрафних санкцій нарахованих ФГ «Кулевча», який міститься у позовній заяві від 02.03.2021 підтверджується на загальну суму 3.180.082,20 грн.

Така сума заборгованості складається з основної суми боргу у розмірі 2.700.000,00 грн, що на 10.800.000,00 грн менше ніж розраховано в заяві; 3 відсотків річних у розмірі 199.282,20 грн, що на 797.128,76 грн менше ніж розраховано в заяві та інфляційних нарахувань 280.800,00 грн, що на 2.045.140,65 грн менше ніж розраховано в заяві.

Згідно з ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Також в матеріалах справи містяться висновок науково-правової експертизи (висновок експерта у галузі права) щодо можливості застосування за аналогією закону правових наслідків недійсності правочину до здійснених банківських операцій за банківським рахунком, відкритим на підставі договору банківського обслуговування, який визнаний судом недійсним, складений старшим науковим співробітником Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України О.С. Переверзевою, та висновок експерта у галузі права Подцерковного О.П. щодо застосування аналогії права (закону) при встановленні факту оплати коштів за договором поставки.

Проте, дані висновки судом першої інстанції правомірно не прийнято у якості доказу з огляду на відсутність у них відомостей щодо його підготовки для подання до суду, а також про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, як того вимагає ч. 5 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, у відповідності до положень статті 108 ГПК України, висновок експерта у галузі права учасники справи мають право подати до суду щодо: 1) застосування аналогії закону, аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі. Натомість спір у даній справі стосується виконання господарського правочину, а не здійснення фінансових операцій.

Так, згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Разом з тим, зобов`язання припиняється не будь-яким виконанням, а лише виконанням, проведеним належним чином. Основні критерії належності виконання містяться у статті 526 ЦК України, відповідно до якої належно виконаним буде вважатися зобов`язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 ГК України платежі за грошовими зобов`язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з преамбулою Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III (далі - Закон № 2346-III) (в редакції, чинній на час проведення спірного грошового переказу) цей Закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

За договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина 1 статті 1066 ЦК України).

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки.

За визначенням, наведеним у пункті 7.1.2 статті 7 Закону № 2346-III поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно з пунктом 1.23 статті 1 Закону № 2346-III отримувачем є особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежним отримувачем є особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 1.24 цієї ж статті переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону № 2346-III банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно з пунктом 30.1 статті 30 Закону № 2346-III моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Отже, моментом фактичного виконання зобов`язання є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок саме кредитора.

Відповідно до приписів статті 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Із наведених положень законодавства вбачається, що зобов`язання вважається виконаним належним чином відповідно до умов договору, якщо боржник виконав його таким чином та способом, на які повинні були розраховувати обидві сторони, а за наслідками такого виконання кредитор отримав можливість розпоряджатися виконаним на свій розсуд.

Обставини ж справи свідчать, що переказ грошових коштів в сумі 10 800 000, 00 грн відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним) здійснено на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в філії - Головне управління по м. Київу та Київській області АТ «Ощадбанк», який не був обумовлений сторонами зобов`язання.

Дані обставини вказують на те, що в межах спірних правовідносин відбувся помилковий переказ грошових коштів, а не переказ на виконання зобов`язання, яке виникло внаслідок поставки товару.

Судом не заперечується зарахування коштів на вказаний рахунок, втім оскільки судовим рішенням встановлено обставини щодо укладення поза межами волевиявлення ФГ «Кулевча» та не відповідно його внутрішній волі, договору банківського обслуговування від 24.07.2018 №5, в межах якого й було подано заяву про відкриття поточних рахунків до вказаного договору банківського обслуговування № НОМЕР_1, суд не може віднести кошти, сплачені ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» згідно платіжного доручення № 3610 від 17.09.2018 в сумі 10800000, 00 грн в рахунок погашення грошового зобов`язання з оплати придбаного товару, а саме 1000,00 т насіння ріпаку 1 класу 2018 року українського походження.

За вказаних обставин зобов`язання з оплати поставленого товару є невиконаним у встановлений спосіб.

Суд першої інстанції правомірно погодився з твердженнями відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) про те, що недійсність договору банківського обслуговування не є підставою для скасування (недійсності) та анулювання всіх банківських транзакцій (переказів), що були проведені за вказаним рахунком до моменту визнання його недійсним.

Так, операція з переказу грошових коштів є, по суті, фінансовою послугою, яка споживається в момент її надання, тобто не є правочином, до якого можуть бути застосовані наслідки недійсності (реституції) у розумінні положень ст. 216 ЦК України.

Водночас, наведене не дає змоги стверджувати, що виконання зобов`язання було проведено належним чином, що свідчить про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання припиненим зобов`язання ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» перед ФГ «Кулевча» у сумі 10 800 000, 00 грн в частині оплати 80% вартості поставленого 14.09.2018 від ФГ «Кулевча» на користь ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року, українського походження у кількості 1000 т.

З огляду на вищенаведене та враховуючи доведеним факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару, вимоги позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) про стягнення з відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) заборгованості у розмірі 13500000, 00 грн є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, ФГ «Кулевча» заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 1125123,29 грн та 3082529,38 грн інфляційних втрат.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів встановлено, що відповідач свого обов`язку по оплаті вартості товару не виконав належним чином, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення 3 % річних у розмірі 1.125.123,29 грн, нарахованої за загальний період з 15.09.2018 по 01.03.2020, колегія суддів вважає, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому, з урахуванням факту порушення відповідачем грошового зобов`язання, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1.125.123,29 грн 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За розрахунком суду апеляційної інстанції, зважаючи на наведений позивачем період прострочення, розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню становить 3.081.861,42 грн, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у вказаному розмірі. Позовні вимоги в частині стягнення 667,96 грн інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі подання сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

У відповідності до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

25.10.2021 від Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" до місцевого господарського суду надійшло клопотання, в якому заявник повідомив про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення про стягнення з Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" 972.795,30 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач заперечив проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що заявлений розмір витрат не відповідає критеріям неминучості, обґрунтованості та розумності.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Поряд зі згаданим принципом змагальності сторін іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №911/3156/19, від 09.02.2021 у справі №910/15201/17, від 03.03.2021 у справі №912/354/20.

Колегією суддів встановлено, що 22 лютого 2021 року між Фермерським господарством "КУЛЕВЧА" (замовник) та Адвокатським об`єднанням "ГЛОРІЯ ЛЕКС" (виконавець) було укладено договір про надання юридичних послуг № 01-2021/Ю (далі - Договір), предметом якого є надання правової допомоги при вирішенні спору із Підприємством з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА".

Пунктом 3.1 Договору визначено, що сума винагороди, що виплачується замовником на користь виконавця складається із вартості наданої правової допомоги в залежності від кількості витрачених годин на її надання та гонорару успіху, що виплачується замовником в залежності від результату вирішення спору.

У пункті 3.2 Договору сторонами погоджено, що вартість однієї години надання правової допомоги становить 1000,00 грн.

Згідно п. 3.5 Договору, вартість 1 (одного) відрядження (роботи у відрядженні) представника виконавця для участі в судовому засіданні поза межами міста Одеси складає 5.000,00 грн та включає в себе транспортні витрати. У випадку такого відрядження, сторони погодили, що у відрядженні погодинна вартість надання правової допомоги не застосовується.

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Договору, у випадку досягнення позитивного результату для замовника він додатково сплачує виконавцю гонорар в розмірі 5 (п`ять) відсотків від присудженої до стягнення суми.

Позитивним результатом для замовника в розумінні п. 3.3 Договору є ухвалення судом рішення про стягнення з ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" грошових коштів із правовідносин, що зазначені в п. 1.2.

Згідно п. 3.6 Договору за результатом надання правової допомоги за даним договором сторони складають акт приймання-передачі наданих послуг.

21.10.2021 Фермерським господарством "КУЛЕВЧА" (замовник) та Адвокатським об`єднанням "ГЛОРІЯ ЛЕКС" (виконавець) складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 1, з якого вбачається, вбачається, що виконавець надав, а замовник прийняв наступні послуги:

1. Вивчення матеріалів справи, аналіз чинної судової практики Верховного Суду - 4 години, вартістю 4000,00 грн;

2. Підготовка позовної заяви та її належне оформлення - 7 годин, вартістю 7000,00 грн;

3. Підготовка заяви про вжиття заходів до забезпечення позову та її належне оформлення - 4 години, вартістю 4000,00 грн;

4. Підготовка письмових заперечень на клопотання відповідача про залучення АТ Ощадбанк до участі у справі в якості третьої особи - 3 години, вартістю 3000,00 грн;

5. Підготовка заяви про збільшення розміру позовних вимог - 2,5 годин, вартістю 2500,00 грн;

6. Ознайомлення та вивчення відзиву на позов та зустрічний позов - 5,5 годин, вартістю 5500,00 грн;

7. Ознайомлення та вивчення апеляційних скарг на ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову та про повернення зустрічного позову - 5 годин, вартістю 5000,00 грн;

8. Ознайомлення та вивчення касаційної скарги на ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову - 3 години, вартістю 3000,00 грн;

9. Підготовка відзиву на касаційну скаргу на ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову - 5 годин, вартістю 5000,00 грн;

10. Ознайомлення та вивчення додатково поданих з боку ПІІ ВАЙТЕРРА УКРАЇНА доказів (висновків судових експертиз) - 6,5 годин, вартістю 6500,00 грн;

11. Підготовка до розгляду справи по суті, підготовка проекту вступної промови - 2 години, вартістю 2000,00 грн;

12-19. Участь у судових засіданнях Господарського суду міста Києва та Північного апеляційного господарського суду - 5000,00 грн за засідання, що загалом складає 40000,00 грн.

20. Гонорар успіху (згідно з п. 3.3, 3.4 основного договору) - 885332,00 грн.

Загальна вартість послуг за актом склала 972832,00 грн, проте, з огляду на часткове задоволення позову, позивачем заявлено до стягнення 972795,30 грн.

Проаналізувавши наведений у акт приймання-передачі наданих послуг детальний опис наданих Фермерському господарству "КУЛЕВЧА" Адвокатським об`єднанням "ГЛОРІЯ ЛЕКС" послуг, а також подані документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної Адвокатським об`єднанням роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є не співмірною з обсягом наданих Адвокатським об`єднанням послуг, часом, витраченим Адвокатським об`єднанням на виконання відповідних робіт.

Суд зазначає, що акт приймання-передачі №1 від 21.10.2021 приймання-передачі наданих послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На думку суду, послуги щодо зустрічі із замовником та дослідження матеріалів (документів), ознайомлення зі змістом судових рішень поглинаються такою послугою як оформлення заяв по суті чи з процесуальних питань.

Зазначена у акті послуга «участь адвоката у судовому засіданні Господарського суду міста Києва 22.04.2021» надана не була, оскільки судове засідання у цей день не відбулось, що вказує на необґрунтованість та безпідставність включення до акту таких послуг.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи №910/3547/21 та виконані Адвокатським об`єднанням роботи (надані послуги), колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення заяви Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" про ухвалення додаткового рішення та відшкодування з Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" витрат на професійну правничу допомогу у сумі 200.000,00 грн, оскільки цей розмір судових витрат відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних у даній справі судових рішень відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі №910/3547/21 покладаються судом на апелянта, у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі №910/3547/21 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/3547/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Підприємство з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА".

Матеріали справи №910/3547/21 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 11.07.2022 після виходу з відпустки колегії суддів.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук