ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/5115/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Маркетмет" (61072, м. Харків, пр-т. Науки, буд. 56, кімн. 512)
до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 132)
про стягнення 142008,53 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Маркетмет" до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" про стягнення заборгованості у розмірі 115347,48 грн., інфляційних втрат у розмірі 17891,07 грн., 3 % річних у розмірі 8769,98 грн. та судових витрат.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань зі своєчасної та повної сплати вартості поставленого товару відповідно до видаткових накладних №148 від 16.05.2019, №280 від 23.10.2019 та №286 від 30.10.2019.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.01.2022 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - для подання відповіді на відзив, а відповідачу - заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, відповідно до статті 80 ГПК України на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до статті 252 ГПК України.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 ГПК України. При цьому, суд зазначає, що копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 18.01.2022, яку було надіслано на адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та яка підтверджена відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань була вручена відповідачу, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Відтак, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Із обставин справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на суму 185475,08 грн., про що свідчать видаткові накладні, а саме: видаткова накладна №148 від 16.05.2019 на суму 25618,40 грн. (мідь фосфориста МФ-9 у кількості 50 кг., свинець С-1 у кількості 169 кг.); видаткова накладна №280 від 23.10.2019 на суму 19456,68 грн. (свинець С-1 у кількості 290 кг); видаткова накладна №286 від 30.10.2019 на суму 140400,00 грн. (нікель Н-1 у кількості 300 кг).

У зв`язку із цим, позивачем було оформлено та виставлено відповідачу рахунки на оплату товару, а саме: №М00000163 від 13.05.2019 на суму 15703,20 грн. з ПДВ (свинець С-1); М00000164 від 13.05.2019 на суму 12349,20 грн. з ПДВ (мідь фосфориста МФ-9); №М0000284 від 30.09.2019 на суму 20127,60 грн. з ПДВ (свинець С-1); №М0000295 від 30.09.2019 на суму 140400,00 грн. з ПДВ (нікель Н-1).

Позивачем в обґрунтування своїх вимог зазначено, що позивачем належним чином та в повному обсязі поставлено відповідачу товар відповідно до вищевказаних видаткових накладних. Вартість поставленого за видатковими накладними №148 від 16.05.2019, №280 від 23.10.2019, №286 від 30.10.2019 товару з боку відповідача сплачено лише частково у розмірі 70127,60 грн. При цьому, заборгованість щодо оплати решти вартості поставленого товару у розмірі 115347,48 грн. відповідачем залишається не сплаченою.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено вимогу вих. №40 від 08.09.2021 щодо сплати заборгованості за поставлений товару у розмірі 115347,48 грн., яка залишилася з боку відповідача без відповіді та задоволення.

Вказана обставини, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на суму 185475,08 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії видаткових накладних, а саме: видаткова накладна №148 від 16.05.2019 на суму 25618,40 грн. (мідь фосфориста МФ-9 у кількості 50 кг., свинець С-1 у кількості 169 кг.); видаткова накладна №280 від 23.10.2019 на суму 19456,68 грн. (свинець С-1 у кількості 290 кг); видаткова накладна №286 від 30.10.2019 на суму 140400,00 грн. (нікель Н-1 у кількості 300 кг).

Крім того, із матеріалів справи слідує, що поставка позивачем зазначеного товару та прийняття товару відповідачем підтверджується довіреностями на отримання товару №1692 від 22.10.2019, №1728 від 29.10.2019, а також товарно-транспортними накладними №РМ148 від 16.05.2019 та №Р286 від 30.10.2019.

Вищевказані видаткові та товарно-транспортні накладні було підписано сторонами без будь-яких претензій та зауважень щодо якості, номенклатури та кількості поставленого товару.

У зв`язку із цим, позивачем було оформлено та виставлено відповідачу рахунки на оплату товару, а саме: №М00000163 від 13.05.2019 на суму 15703,20 грн. з ПДВ (свинець С-1); М00000164 від 13.05.2019 на суму 12349,20 грн. з ПДВ (мідь фосфориста МФ-9); №М0000284 від 30.09.2019 на суму 20127,60 грн. з ПДВ (свинець С-1); №М0000295 від 30.09.2019 на суму 140400,00 грн. з ПДВ (нікель Н-1).

Між тим, матеріали справи містять лист №205-10/370 від 30.10.2019, за змістом якого відповідач просить позивача провести відвантаження товару, а саме нікель Н-1 в кількості 300 кг на суму 140400,00 грн. з ПДВ згідно рахунку № М0000295 від 30.09.2019 на адресу відповідача. При цьому у вказаному листі відповідачем гарантовано позивачу сплату вартості поставленого товару до 06.11.2019.

Судом встановлено, що позивачем належним чином та в повному обсязі поставлено відповідачу відповідно до вищевказаних видаткових та товарно-транспортних накладних товар.

Однак вартість поставленого за видатковими накладними №148 від 16.05.2019, №280 від 23.10.2019, №286 від 30.10.2019 товару з боку відповідача сплачено лише частково у розмірі 70127,60 грн., про що свідчать наступні платіжні доручення: №8839 від 21.10.2019 на суму 10063,80 грн.; №565 від 15.06.2020 на суму 50000,00 грн., №726 від 24.06.2020 на суму 10063,80 грн. із зазначенням відповідного призначення платежу.

У відповідності до частини 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Також, вимогами статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 525 ЦК України та частини 7 статті 193 ГК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Нормами частини 1 статті 202 ГК України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Натомість всупереч вимог статей 13, 74 ГПК України жодних належних, допустимих та вірогідних доказів на спростування доводів позивача відносно наявного зобов`язання з повної оплати вартості поставленого товару на підставі видаткових накладних №148 від 16.05.2019, №280 від 23.10.2019 та №286 від 30.10.2019 у розмірі 115347,48 грн. відповідачем суду не надано та в матеріалах справи відповідні докази не містяться, що свідчить про порушення відповідачем зазначеного зобов`язання.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 115347,48 грн., є цілком обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 17891,07 грн. та 3 % річних у розмірі 8769,98 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 ЦК України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем інфляційних втрат у розмірі 17891,07 грн. суд встановив, що дане нарахування відповідає обставинам справи, вимогам законодавства, розрахунок виконано арифметично вірно, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 17891,07 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних у розмірі 8769,98 грн. суд встановив, що дане нарахування виконано арифметично невірно. Здійснивши власний розрахунок заявлених до стягнення 3 % річних з огляду на обставини справи та положення законодавства суд встановив, що обґрунтованою та правомірною до стягнення є сума 3 % річних у розмірі 8758,17 грн. Відтак, у задоволенні 3% річних у розмірі 11,81 грн. слід відмовити.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Разом з тим, з`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 240 ГПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 4 с. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Разом з тим, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Крім того, указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 №133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 341/2022 від 17 травня 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22 травня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

Відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася у місті Харкові та об`єктивну неможливість підписання даного рішення у строки, передбачені ст. 248 ГПК України, рішення по даній справі складено та підписано судом за наявної можливості, після встановлення он-лайн доступу суддів та працівників апарату суду до системи "Діловодство спеціалізованого суду".

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, покладає витрати зі сплати судового збору в розмірі 2269,81 грн. на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 132, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Маркетмет" (61072, м. Харків, пр-т. Науки, буд. 56, кімн. 512, ) заборгованість у розмірі 115347,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 17891,07 грн., 3 % річних у розмірі 8758,17 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2269,81 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256 - 259 ГПК України.

Повне рішення складено "11" липня 2022 р.

Суддя Г.І. Сальнікова