ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/108/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за первісним позовом Здолбунівської окружної прокуратури

в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області та

Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя"

про повернення нежитлового приміщення

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя"

до відповідача Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Здолбунівської міської ради Рівненської області

про забезпечення права на оренду приміщення

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

Представники сторін:

Від органу прокуратури: Котяй І.В.

Від Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області: Войтюк Т.Л.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя": Конончук І.М.

Від Здолбунівської міської ради Рівненської області: Герасимюк С.В.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Здолбунівської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області та Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" про повернення нежитлового приміщення.

В обґрунтування позову керівник Здолбунівської окружної прокуратури зазначає, що 01.11.2018 між Комунальним підприємством "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" укладено Договір оренди, якими відповідачу передано в користування приміщення загальною площею 248,4 кв.м., розташовані за адресою: вул. Лесі Українки, 6, м. Здолбунів. Термін дії Договору 15 років до 31 жовтня 2033 року.

Проте, прокурор вважає, що даний договір є нікчемними, оскільки він нотаріально не посвідчений і не здійснено державну реєстрацію, а отже він не відповідає вимогам законодавства, а відтак необхідно повернути у комунальну власність орендоване майно.

Ухвалою від 11.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.03.2022.

02.03.2022 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" надійшла зустрічна позовна заява до відповідача Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області про забезпечення права на оренду приміщень.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що рішенням сесії Здолбунівської міської ради № 421 від 30.06.2021 делеговано КП "Здолбунівське" укласти договір з ТОВ Редакція газети Здолбунівської районної газети "Нове життя" на умовах Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації".

Проте, як зазначає позивач за зустрічним позовом, в подальшому КП "Здолбунівське" повідомило про неможливість укладення договору оренди та про необхідність звільнити займане приміщення.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що у даній справі підлягають застосуванню спеціальні норми частини 2 статті 9 Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації", який від ТОВ Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" не вимагає будь - яких умов щодо проведення аукціону для реалізація права позивача на оренду приміщень в яких розташовувалась редакція газети "Нове життя".

Відтак, позивач за зустрічною позовною заявою просить визнати договір про оренду майна (будівлі) загальною площею 248,8 кв.м. і гараж загальною площею 23,2 кв.м. за адресою м. Здолбунів, вул. Лесі Українки, 6, між КП "Здолбунівське" та Товариством з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" укладеним на умовах визначених позивачем в проекті договору, надісланих разом з пропозицією 15.02.2021.

Ухвалою суду від 09.03.2022 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" залишено без руху. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" у 10-денний строк з дня отримання вказаної ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме: - надати докази сплати судового збору в розмірі 2 481, 00 грн; - надати докази надсилання відповідачу та третій особі копії зустрічної позовної заяви з додатками (опис вкладення); - попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; - підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою суду від 24.03.2022 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" до відповідача Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Здолбунівської міської ради Рівненської області про забезпечення права на оренду приміщень для спільного розгляду з первісним позовом Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області та Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" про повернення нежитлового приміщення. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Підготовче засідання призначено на 05.04.2022.

04.04.2022 до суду від Здолбунівської окружної прокуратури надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою суду від 05.04.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 10.05.2022 включно, підготовче засідання відкладено на 19.04.2022.

07.04.2022 на адресу суду від Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

Також, 15.04.2022 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву про забезпечення права на оренду приміщень.

Ухвалою суду від 19.04.2022 підготовче засідання відкладено на 12.05.2022.

11.05.2022 на адресу суду від представника Здолбунівської міської ради надійшли пояснення на зустрічну позовну заяву про забезпечення права на оренду приміщення.

12.05.2022 на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

Ухвалою суду від 12.05.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 07.06.2022.

В судовому засіданні 07.06.2022 представники сторін та прокурор надали пояснення по суті первісного та зустрічного позовів, судом оголошено перерву до 30.06.2022.

В судовому засіданні 30.06.2022 представники сторін та прокурор надали пояснення по суті зустрічного позову. Представники позивача та прокурор просили первісний позов задоволити, у задоволенні зустрічного відмовити з підстав, що вказані у позовній заяві та відзивах на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача в судовому засіданні 30.06.2022 просив в задоволенні первісного позову відмовити та задоволити зустрічну позовну заяву.

30.06.2022 судом прийнято рішення та в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується подані позовні заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення, прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2018 між Комунальним підприємством "Управління майновим комплексом Здолбунівської районної ради" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" (орендар) укладено Договір оренди № 2/О-2018 (надалі - Договір оренди, а.с. 17 - 20).

За приписами п. 1.1. Договору оренди орендодавець передає, а орендар приймає в користування нерухоме майно, а саме - приміщення, у яких на час реформування розташовувались редакція районної газети "Нове життя" (надалі - майно), загальною площею 248,4 кв.м., розміщене на першому та других поверхах будівлі та гараж загальною площею 23,2 кв.м., що розташовані за адресою: 35700, м. Рівне, вул. Л. Українки, 6 та перебуває на балансі комунального підприємства "Управління майновим комплексом Здолбунівської районної ради".

В абз. 2 п. 1.1. Договору оренди зазначено, що керуючись частиною 6 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статтею 9 Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації", відповідно до пункту 19 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на підставі клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя", за Рішенням сесії районної ради від 24 жовтня 2018 № 579, укласти договір оренди за вищезазначені приміщення строком на 15 років з розміром орендної плати, установленими для бюджетних організацій.

Відповідно до п. 2.1. Договору оренди, орендар вступає в строкове користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання - передачі вказаного майна, який складається протягом десяти днів з моменту підписання сторонами цього Договору.

За приписами п. 2.2. Договору оренди передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Майно залишається спільною власністю територіальних громад Здолбунівського району, а орендар володіє і користується ним протягом строку оренди.

Положеннями п. 10.1. Договору оренди передбачено, що договір набуває чинності з моменту підписання сторонами та діє з 01.11.2018 по 31.10.2033.

Крім того, у п. 10.2. та 10.3. Договору визначено, що умови договору зберігають силу протягом усього строку дії договору. Зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни і доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом 20 днів. Одностороння відмова від виконання договору та внесення змін не допускається.

Відповідно до Акту прийому - передачі майна до Договору оренди №3/О-2018 від 01.11.2018, КП "Управління майновим комплексом Здолбунівської районної ради" передало, а ТОВ Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" прийняло в тимчасове користування будинок редакції та гараж за адресою: вул. Л. Українки, 6, м. Здолбунів (а.с. 21).

Зазначений Договір від 01.11.2018 підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплені відтисками їх печаток. Договір укладено сторонами у простій письмовій формі, він нотаріально посвідчений не був та державної реєстрації не містить.

Відтак, прокурор вказує, що всупереч вимогам ст. 793 та ст. 794 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України) Договір не був нотаріально посвідчений та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не міститься інформація про зареєстроване речове право користування нежитловими приміщеннями.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 1212 ЦК України, керівник Здолбунівської окружної прокуратури просить повернути за актом приймання - передачі нерухоме майно.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 11 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України в редакції, чинній на момент вчинення відповідної дії), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

При цьому, за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені приписами ч. 2 ст. 16 ЦК України та статті 20 ГК України.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписами містяться в ч. 1 ст. 193 Господарського Кодексу України (надалі - ГК України в редакції, чинній на момент вчинення відповідної дії), якою встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою договір, який укладено між відповідачем та Комунальним підприємством "Управління майновим комплексом Здолбунівської районної ради", є договором найму (оренди).

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ).

Статтею 765 ЦК України унормовано, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ГК України орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Крім того, згідно ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції Закону, яка діяла на момент укладення договору оренди) орендодавцями є, зокрема, підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

На підставі викладеного, право передачі майна в оренду має власник речі або особа, якій належать майнові права. Орендодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору оренди.

Відтак, матеріалами справи підтверджено та сторонами не оспорюється, що власником спірного нерухомого майна є Здолбунівська міська територіальна громада в особі Здолбунівської міської ради, балансоутримувачем - Комунальне підприємство "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради.

За приписами пп. 1 п. а) ч. 1 ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції закону, яка діяла на момент укладення Договору оренди), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

При цьому, суд враховує, що рішенням Здолбунівської міської ради Рівненської області № 421 від 30 червня 2021 року, вирішено делегувати комунальному підприємству "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області повноваження на укладення договору оренди нерухомого майна, а саме приміщень, у яких на час реформування розташовувалась редакція районної газети "Нове життя", загальною площею 248,4 кв.м., та гараж площею 23,2 кв.м. розміщених за адресою м. Здолбунів, вул. Лесі Українки, 6 з товариством з обмеженою відповідальністю "Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України "Про реформування державних та комунальних друкованих засобів масової інформації".

Проте, листом від 13.08.2021 КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області повідомило ТОВ Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" про неможливість укладення договору оренди та про необхідність звільнення займаного приміщення редакцією.

Вказані обставини підтвердив представник Здолбунівської міської ради у своїх поясненнях від 11.05.2022, що надані суду.

Так, вказано, що при підготовці проекту договору з`ясувалось, що попередній договір не був посвідчений нотаріально і таким чином є нікчемним. Адже усі договору оренди, термін яких більше п`яти років, мають бути нотаріально посвідчені відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

При цьому, відповідно до ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності Здолбунівської міської територіальної громади, № 2/О-2018 від 01.11.2018 він укладений строком на 15 років з 01.11.2018 до 31.10.2033 та нотаріально не посвідчений.

В той же час, згідно ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до абз. 7 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції закону станом на 01.11.2018) державній реєстрації підлягають, речові права, похідні від права власності, зокрема, право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки.

Аналогійні приписи містить ст. 794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Як вбачається з умов Договору від 01.11.2018 та відомостей які містяться в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 285470695 (а.с. 22 - 23), речове право користування (оренди) нежитловими приміщеннями, загальною площею 248,4 кв.м. не зареєстроване.

У відповідності до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до Закону.

При цьому, судом враховується, що у пункті 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" та абзацах 6 та 7 пункту 2.6. Постанови Пленуму від 29.05.2013 року за №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вказано, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, відповідно до положень статті 215 ЦК України існує розмежування видів недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішення суду. Тому при вирішенні відповідних вимог важливим є розмежування нікчемних і оспорюваних правочинів, оскільки кожен із видів недійсності правочинів передбачає різні шляхи захисту цивільних прав та інтересів.

Так, за приписами частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору оренди нежитлового приміщення, укладеного на три роки і більше, а також відсутність державної реєстрації речового права (оренди приміщення), свідчить про невідповідність такого договору вимогам законодавства, а відтак і відсутність укладення договору, а відповідно і про відсутність будь-яких правових наслідків для сторін за таким договором.

Відтак, суд приходить до висновку, що недотримання сторонами нотаріального посвідчення та державної реєстрації Договору № 2/О-2018 від 01.11.2018 має наслідком його нікчемність в силу закону.

Разом із тим, відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Відповідно до ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч. 2 ст. 5 ГПК України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частини 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, судом встановлено, що приміщення загальною площею 248,4 кв.м., розміщене на першому та другому поверхах будівлі та гараж площею 23,2 кв.м., розташовані за адресою вул. Лесі Українки, 6, м. Здолбунів, передані відповідачу в користування на підставі неукладеного правочину який в силу вимог ст. 220 ЦК України є нікчемним, а отже позовні вимоги про повернення нерухомого майна у комунальну власність судом визнаються обґрунтованими.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

При цьому, суд бере до уваги, що у відповідності до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, письмових заперечень проти позовних вимог не надав.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали справи, врахувавши наведені правові норми, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокуратури про зобов`язання відповідача повернути нерухоме майно є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо порушення прав інтересів держави у спірних правовідносинах та можливості звернення органом прокуратури з позовом до суду, слід зазначити наступне.

Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України вбачається, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відтак, тлумачення п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Частиною 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду № 912/2385/118 від 26.05.2020).

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином (договором). Виняток можуть становити випадки, коли однією з сторін є названий орган (установа, організація); у такому разі відповідачем визначається друга сторона.

Як встановлено судом, що Здолбунівська міська рада Рівненської області є органом, уповноваженим від імені територіальної громади здійснювати повноваження власника комунального майна.

При цьому, Здолбунівська міська рада Рівненської області передала спірне майно на баланс Комунальному підприємству "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області, засновником якого є Здолбунівська міська рада Рівненської області.

Прокуратурою вказано, що при виконанні повноважень, передбачених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави під час розпорядження майна, що належить до комунальної власності.

Проте, прокурор вказує, що Здолбунівська міська рада Рівненської області, а відповідно і КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради, як орган державної влади, уповноваженим представляти та захищати інтереси держави з питань використання спірного майна, не вжито заходів до усунення порушень інтересів держави.

Частиною 1 ст. 55 ГПК України встановлено, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Однією з умов для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

Так, Здолбунівська окружна прокуратура зверталась до Здолбунівської міської ради Рівненської області та КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради із листами щодо наявності підстав для повернення спірного майна у комунальну власність (а.с. 48 - 50).

У відповідь на вказані листи КП "Здолбунівське" повідомило, що вжиті заходи досудового врегулювання спору виявились не результативними та просить окружну прокуратуру звернутись до суду за захистом прав територіальної громади щодо повернення у комунальну власність майна, що є предметом спору. Здолбунівська міська рада Рівненської області надала відповідь, що не заперечує щодо представництва інтересів міської територіальної громади по поверненню орендованого майна (а.с. 51, 52).

Відтак, маючи відповідні правомочності для звернення до суду прокурор звернувся з цим позовом.

Беручи до уваги усі встановлені обставини у цій справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Судові витрати на підставі статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача на користь прокуратури в розмірі 2 481,00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Суд також враховує, що з метою захисту свого права оренди, відповідачем подано зустрічну позовну заяву до відповідача Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Здолбунівської міської ради Рівненської області про забезпечення права на оренду приміщення, в якій просить визнати Договір про оренду майна (будівлі) загальною площею 248,4 кв.м. і гараж загальною площею 23,2 кв.м. за адресою м. Здолбунів, вул. Л. Українки, 6, між КП "Здолбунівське" та Товариством з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" укладеним на умовах, визначених позивачем в проекті договору, надісланих разом з пропозицією від 15.02.2021.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви, ТОВ Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" зазначає, що утворене в результаті реформування редакції газети "Нове життя", яке утворилось у відповідності до Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації" № 917-VІІІ.

Позивач (за зустрічним позовом) вказує, що ТОВ Редакція Здолбуніської районної газети "Нове життя" має право на укладення договору оренди приміщень в порядку і спосіб, визначений п. 2 ст. 9 Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації".

В свою чергу, заперечуючи проти зустрічного позову представник відповідача (за зустрічним позовом) вказує, що КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області є неналежним відповідачем, оскільки договір про оренду спірного приміщення слід укладати з власником майна, відтак саме Здолбунівська міська рада повинна бути відповідачем у даному позові.

Також, представник відповідача (за зустрічним позовом) зазначає, що позивачем порушено строк на реформування на підставі ст. 9 Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації", оскільки ТОВ Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" було включено до першого етапу реформування, тобто до 01.01.2017, проте державна реєстрація припинення юридичної особи Редакція районної газети "Нове життя" в результаті її реорганізації здійснена лише 19.07.2017.

Відтак, представник відповідача Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради просить в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Керівник Здолбунівської окружної прокуратури подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просить відмовити позивачу в задоволенні зустрічної позовної заяви.

Так, прокурор зазначає, що на позивача за зустрічним позовом не поширюються положення Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації", оскільки редакцією було порушено порядок реформування та у зв`язку із завершенням строку встановленого для проведення процесу реформування.

Також, прокурор вказує, що з пропозицією укласти договір редакція звернулась до КП "Здолбунівське", а не до власника майна, який уповноважений на укладення договору оренди, відтак КП "Здолбунівське" є неналежним відповідачем.

ТОВ Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій вказує, що дійсно, реформування газети за нормами Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації" мало відбутись протягом року з набрання чинності цим законом, проте список друкованих засобів масової інформації, реформування яких відбувалось на першому етапі затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №848 від 23.11.2016, тобто на реформування залишився строк трішки більше 1 місяця. Відтак, позивач не мав можливості встигнути завершити реорганізацію у вказаний у Законі строк.

Щодо визначення відповідачем за зустрічним позовом саме КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради, ТОВ Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" вказує, що беручи до уваги наявне рішення власника майна про делегування КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради повноважень на укладення Договору оренди, то позивачем правильно визначено відповідача, якому і було надіслано пропозицію укласти договір.

Крім того, власник майна Здолбунівська міська рада надали пояснення щодо зустрічної позовної заяви, в яких вказано, що дійсно 30.06.2021 Здолбунівська міська рада прийняла рішення про делегування КП "Здолбунівське" повноваження на укладення договору нерухомого майна.

Проте, представник третьої особи зазначає, що в процесі підготовки договору стало відомо, що такий договір нотаріально не посвідчений, відтак є нікчемний, а тому відсутні підстави укладення договору оренди з позивачем, як таким, що має право оренди на це приміщення за приписами ст. 9 Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації".

Розглянувши подані пояснення та заперечення, враховуючи встановлені судом факти в межах розгляду первісного та зустрічного позовів, суд зазначає наступне.

24.12.2015 прийнято Закон України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації", який визначає механізм реформування друкованих засобів масової інформації, заснованих органами державної влади, іншими державними органами та органами місцевого самоврядування.

Згідно п. 2 ст. 9 вказаного Закону, приміщення, що перебувають у державній або комунальній власності, у яких на час реформування розташовувалися редакції, передаються в оренду строком не менше ніж на 15 років з розміром орендної плати, установленим для бюджетних організацій. Договір оренди укладається між редакцією та Фондом державного майна України (його регіональним відділенням) або відповідним органом місцевого самоврядування.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не оспорюється, що станом на дату реформування друкованого засобу масової інформації (19.07.2017) - редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя", спірні приміщення займала та орендувала редакція вказаної газети, а в подальшому - Товариство з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя". При укладенні Договору оренди від 01.11.2018 у абз. 2 п. 1.1. Договору оренди сторони погодили, що керуючись частиною 6 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статтею 9 Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації", відповідно до пункту 19 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на підставі клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя", за Рішенням сесії районної ради від 24 жовтня 2018 № 579, укласти договір оренди за вищезазначені приміщення строком на 15 років з розміром орендної плати, установленими для бюджетних організацій.

Проте, як встановлено судом при розгляді первісного позову, укладений Договір є нікчемний в силу закону як такий, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки він не містить нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Крім того, суд враховує, що правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності регулюються Законом України "Про оренду державного і комунального майна".

Так, за приписами ст. 13 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" об`єкти державної та комунальної власності передаються в оренду за результатами проведення аукціону виключно в ЕТС, у тому числі аукціону, предметом якого є право на продовження договору оренди об`єкта згідно із статтею 18 цього Закону.

Порядок функціонування ЕТС, порядок та строки передачі майна в оренду, подання заяв на участь в аукціоні, проведення аукціонів, розмір, порядок та строки сплати, повернення гарантійних, реєстраційних внесків, плати за участь в аукціоні (винагороди оператора), порядок та строки підписання, опублікування протоколу та договору оренди за результатами аукціону визначаються Порядком передачі майна в оренду (ч. 2 ст. 13 Закону України "Про оренду державного і комунального майна").

Проте, позивач за зустрічним позовом права на укладення нового договору оренди в установленому Законом України "Про оренду державного і комунального майна" не набув.

На підставі викладеного, враховуючи підтвердження судом нікчемності Договору оренди від 01.11.2018 з моменту його підписання, в позивача за зустрічним позовом відсутні підстави для застосування приписів ст. 9 Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації" при пропозиції укласти Договір оренди на умовах, що визначена у листі від 15.02.2021, відтак в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Судові витрати на підставі статті 129 ГПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову залишаються за позивачем за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 237- 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області та Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" про повернення нежитлового приміщення - задоволити.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" (35700, м. Здолбунів, вул. Лесі українки, 6, ) повернути за актом приймання - передачі у власність Здолбунівської територіальної громади в особі балансоутримувача Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради нерухоме майно, що належить до комунальної власності, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 248,4 кв.м. та гараж загальною площею 23,2 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Лесі Українки, 6, м. Здолбунів.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" (35700, м. Здолбунів, вул. Лесі українки, 6, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (, р/р UA0015371, МФО 820172, банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ. код класифікації видатків бюджету - 2800) судові витрати в розмірі 2481,00 грн.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. В задоволені зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" до відповідача Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Здолбунівської міської ради Рівненської області про забезпечення права на оренду приміщення - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11.07.2022.

Суддя А.М. Горплюк