ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Справа№ 910/11194/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Буравльова С.І.

Зубець Л.П.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

учасники справи у судове засіданні не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ПАУЕР"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021

у справі № 910/11194/21 (суддя: Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР СТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ПАУЕР"

про стягнення 568 744, 85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛАР СТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ПАУЕР» про стягнення грошових коштів у розмірі 568 744, 85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором підряду, укладеним у спрощений спосіб, у частині своєчасного та повного виконання робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/11194/21 позов ТОВ «СОЛАР СТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ» до ТОВ «ГЛОБАЛ ПАУЕР» - задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ГЛОБАЛ ПАУЕР» на користь ТОВ «СОЛАР СТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ» 559 087, 20 грн попередньої оплати, 1 838, 09 грн 3 % річних, 1 118,17 грн інфляційних втрат та 8 430, 66 грн, у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив що, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором підряду в частині виконання робіт, а тому в позивача виникло право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків на підставі частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України. При цьому наголосив, що відповідач на претензію позивача надав відповідь, у якій повідомив про намір повернути попередню оплату в сумі 559 087, 20 грн. Вказану відповідь суд першої інстанції розцінив, як визнання відповідачем заборгованості перед позивачем.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, товариство ТОВ «ГЛОБАЛ ПАУЕР» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/11194/21 в частині суми заборгованості 3 % річних та інфляційних втрат, та прийняти в цій частині нове рішення з огляду на аргументи та розрахунки наведені в апеляційній скарзі. Крім того, скаржник просить судові витрати розподілити між сторонами пропорційно сумі задоволених вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Зокрема скаржник зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не була врахована його позиція, оскільки відповідач не отримував ухвалу про відкриття, а тому не міг подати відзив на позовну заяву. Зауважує, що сторонами не встановлювався строк виконання робіт, однак за самим характером таких робіт (підготовка проектної документації) відповідач не міг виконати їх без надання замовником необхідної інформації/документів. Наголошує, що виконавцем було виконано частину робіт за договором, а тому виконавець має право отримати оплату за виконану частину робіт в розмірі 10% від загальної вартості робіт за договором.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021, апеляційна скарга у справі № 910/11194/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Владимиренко С.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ПАУЕР» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/11194/21; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ПАУЕР» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/11194/21 призначено на 01.12.2021; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

05.11.2021 від ТОВ «СОЛАР СТАЛЬНОКОНСТРУКЦІЯ» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в якій останнє просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідач не повернув позивачу суму попередньої оплати, не виконав роботи та не підтвердив виконання робіт за розробку проекту «Ташлик» відповідними актами приймання-передачі виконаних робіт, а також враховуючи визнання відповідачем заборгованості перед позивачем в сумі 559087,20 грн., суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених правових вимог.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), ОСОБА_1, Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 справу № 910/11194/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ПАУЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 прийнято до провадження визначеним складом суду; задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ПАУЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/11194/21 відкладено на 17.01.2022

Враховуючи перебування головуючої судді Алданової С.О. на лікарняному, судове засідання, призначене на 17.01.2022, не відбулось.

У зв`язку з звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Буравльов С.І., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 справу № 910/11194/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ПАУЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 прийнято до провадження визначеним складом суду; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ПАУЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/11194/21 призначено на 28.02.2022

Проте, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 р. № 133/2022 передбачено продовження строку дії воєнного стану з 05 години 30 хв. 26 березня строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року.

Відповідно до п. 1 наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 «Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» встановлено тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинити здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Відповідно до п. 2 наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 «Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 № 10 «Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» визнано таким, що втратили чинність пункти 1, 2, 6 наказу Голови суду від 03.03.2022 № 10 «Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану».

Крім того, у зазначений період часу, головуюча (суддя - доповідач) Алданова С.О. перебувала у відпустці.

У зв`язку із вищевикладеним, судове засідання у справі № 910/11194/21, призначене на 28.02.2022 не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ПАУЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/11194/21 призначено на 11.07.2022.

Представники учасників справи в судове засідання 11.07.2022 не з`явились. Про час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про призначення справи до розгляду засобами електронного зв`язку, а також відомості щодо розгляду справи судом апеляційної інстанції було оголошено на офіційному веб-сайті Судова влада України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, 29.06.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, які повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Щодо доводів скаржника про неотримання останнім ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження в справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи копія ухвали Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 про відкриття провадження у справі була направлена 05.08.2021 судом першої інстанції ТОВ «ГЛОБАЛ ПАУЕР» на адресу: 01004, м. Київ, вул. Антоновича, 10Б, квартира 31 та повернулася без вручення адресату з відміткою від 07.09.2021 «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, місцевим господарським судом виконано обов`язок щодо належного повідомлення скаржника про час і місце розгляду справи (близький за змістом висновок викладений у пункті 31 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 у справі № 127/2871/16-ц, у пунктах 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

З наявної у справі інформації з Єдиного державного реєстру вбачається, що адресою місцезнаходження ТОВ «ГЛОБАЛ ПАУЕР» є 01004, місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 10Б, квартира 31. Така ж сама адреса зазначена скаржником в його апеляційній скарзі.

На вказану адресу Господарським судом міста Києва була направлена ухвала від 29.07.2021 про відкриття провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та повернення його до суду є наслідками діяння (бездіяльності) самого відповідача щодо його належного отримання, тобто його власною волею, оскільки самим відповідачем надаються до ЄДР відомості, щодо офіційної адреси його місцезнаходження.

Оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, доводи скаржника щодо недотримання судом першої інстанції норм процесуального законодавства є необґрунтованими.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено договір підряду в спрощений спосіб, на виконання якого, позивачем на підставі рахунку-фактури виставленого відповідачем № 32/2020 від 22.10.2020 перераховано останньому попередню оплату затрат за розробку проекту Ташлик у розмірі 559 087, 20 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 8898 від 27.10.2020.

14.05.2021 позивач, у зв`язку з тим, що відповідач розроблену документацію по проекту не надав, звернувся до останнього з претензією за № 13/05/2021 від 13.05.2021, у якій просив повернути сплачені грошові кошти за розробку проекту та з посиланням на ст. 611 Цивільного кодексу України щодо розірвання договору.

19.05.2021 відповідач відмовився від отримання претензії, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №320.

17.06.2021 відповідач надав позивачу відповідь за № 1, у якій повідомив про намір повернути попередню оплату в сумі 559 087, 20 грн, платежі зобов`язався здійснювати в наступному порядку:

30 % суми не пізніше 30.06.2021;

70 % суми не пізніше 30.07.2021.

Оскільки відповідач на вимогу позивача сплачені грошові кошти не повернув, останній звернувся до суду з позовом про стягнення 559 087, 20 грн попередньої оплати, 2 389, 52 грн 3% річних та 7 268, 13 грн інфляційних втрат.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно з частиною першою та третьою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Подібні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16.

У контексті наведеного колегія суддів звертає увагу на те, що за приписами ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

У свою чергу, відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

За приписами ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, оскільки позивачем оплачено відповідачу попередню оплату затрат за розробку проекту в розмірі 559 087, 20 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 8898 від 27.10.2020 (акцепт) на підставі рахунку-фактури № 32/2020 від 22.10.2020 (оферта), який містить найменування виду роботи - попередня оплата затрат за розробку проекту Ташлик, його кількість 1 та ціну - 1 118 174, 40 грн, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору підряду та відповідно укладено договір підряду в спрощений спосіб.

При цьому, судова колегія зауважує, що ні позивач, ні відповідач не заперечують встановлені вище обставини укладення між ними договору підряду.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (частини перша, друга статті 837 Цивільного кодексу України).

Статтею 846 Цивільного кодексу України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Згідно з частинами другою - четвертою статті 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина третя).

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина четверта).

З аналізу статті 849 Цивільного кодексу України вбачається, що вказана стаття встановлює три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки такої відмови.

Так, частинами другою, третьою наведеної статті передбачено право замовника на відмову від договору підряду лише за наявності конкретно визначених законодавством умов. При цьому наслідком такої відмови є виникнення саме у замовника права вимагати відшкодування збитків з підрядника.

Натомість частина четверта зазначеної статті встановлює безумовне право замовника відмовитися від договору (без будь-яких причин та умов), але з обов`язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору.

Законність відмови замовника від договору підряду на підставі частини другої статті 849 Цивільного кодексу України у разі недоведення порушень умов договору підряду з боку підрядника не може бути виправдана безумовним правом замовника відмовитися від договору підряду на підставі частини четвертої наведеної статті.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/2051/19, від 13.09.2019 у справі № 911/1433/18, від 18.11.2021 у справі № 915/212/20.

Таким чином, у разі відмови замовника від договору підряду з посиланням на частину другу статті 849 Цивільного кодексу України, обов`язковому дослідженню підлягає наявність чи відсутність передбачених зазначеною нормою підстав для такої відмови, зокрема щодо порушення з боку підрядника умов відповідного договору.

Оскільки виконання зобов`язання, проведене належним чином, є однією із підстав його припинення (ст. 599 Цивільного кодексу України), то виконання боржником, у даному випадку відповідачем як підрядником за договором (зобов`язаною стороною за договором в частині виконання робіт), повинно бути підтверджено відповідачем належним чином.

З урахуванням наведеного, тягар доведення належного виконання відповідачем свого обов`язку за договором, а так само обставин, які перешкоджали виконанню цього обов`язку, несе відповідач як боржник у цьому зобов`язанні.

За змістом ч.1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У силу приписів ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, на підтвердження обставин виконання частини робіт, яку позивач оцінює у обсязі 10% всіх робіт за договором підряду, скаржник долучив до апеляційної скарги копії електронних доказів, а саме - копії документів та листування електронною поштою.

Разом з тим, надані відповідачем докази жодним чином не свідчать про виконання умов договору підряду, укладеного з позивачем щодо розробки проекту Ташлик, оскільки його укладено сторонами у спрощеній формі, неможливо встановити чи вчинялися зазначені скаржником дії на виконання саме цього договору.

При цьому, у матеріалах справи відстутні акти-прийому передачі виконаних робіт чи інших належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу виконаних робіт відповідно до укладеного між ТОВ "СОЛАР СТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ" та ТОВ "ГЛОБАЛ ПАУЕР" договору підряду.

Крім того, апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження вказаних в апеляційній скарзі обставин неможливості виконання погоджених з позивачем робіт без надання останнім певної інформації чи документів. Також, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з метою отримання додаткової інформації чи документів, необхідних для виконання взятих на себе зобов`язань.

Поряд з викладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18, від 02.06.2022 у справі № 922/1636/21.

Таким чином, суд першої інстанції вірно розцінив відповідь відповідача за № 1 від 17.06.2021, як визнання ним заборгованості перед позивачем.

При цьому, ТОВ «ГЛОБАЛ ПАУЕР» визнало заборгованість перед ТОВ «СОЛЯР СТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ» у вказаному в позовній заяві розмірі 559087,20 грн., що також свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині виконання відповідачем певного обсягу робіт та необхідності зменшення суми, яка підлягає стягненню з останнього.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено вище, відповідач розроблену документацію по проекту позивачу не надав, тобто свої зобов`язання за договором підряду не виконав. Позивач 14.05.2021 звернувся до відповідача з претензією за № 13/05/2021 від 13.05.2021, в порядку ст. 611 Цивільного кодексу України щодо розірвання договору та просив повернути попередню оплату.

Враховуючи викладене вище, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором підряду в частині виконання робіт, суд дійшов висновку, що на підставі частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України, в позивача виникло право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідач встановлений зазначеними вище положеннями чинного законодавства обов`язок не виконав.

Згідно з частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зазначена норма кореспондує положенням статті 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Тобто, положеннями частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України законодавцем визначено більш широке поняття збитків при їх відшкодуванні за наслідками порушення умов договору підряду, де відшкодуванню підлягають і витрати зроблені замовником на виконання договірних зобов`язань.

При цьому, договірні зобов`язання між сторонами за договором підряду укладеного в спрощений спосіб припинились на підставі претензії позивача за № 13/05/2021 від 13.05.2021.

Нормами глави 83 Цивільного кодексу України урегульовано питання повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні, навіть тоді коли правова підстава, на якій набуте майно, згодом відпала.

Так, частина 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною другою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України, предметом регулювання якої є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій набуто майно, згодом відпала.

З урахуванням наведеного та того, що договірні зобов`язання між сторонами припинились, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частингі стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 559 087, 20 грн, сплаченої позивачем за договором підряду укладеним в спрощений спосіб.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням місцевого господарського суду про те, що позивачем було невірно визначено період нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Перевіривши здійснений Господарським судом міста Києва розрахунок 3% річних та інфляційних втрат коштів, апеляційний господарський приходить до висновку про те, що вони є арифметично та методологічно вірними, тому відповідні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню саме у визначеному судом розмірі.

Колегія суддів зауважує, що скаржником не оскаржуєьться здійснений судом першої інстанції розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат. Доводи апелянта зводяться до необхідності зменшення заявленої позивачем до стягнення суми попередньої оплати.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/11194/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ПАУЕР" залишити без задоволення.

2. Рішення рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/11194/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ПАУЕР».

4. Справу № 910/11194/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.07.2022.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.І. Буравльов

Л.П. Зубець