номер провадження справи 12/74/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.07.2022 Справа № 908/995/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

розглянувши заяву Концерну «Міські теплові мережі» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛЮС-СЕРВІС» заборгованості в сумі 1774,86 грн.

ВСТАНОВИВ

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою за вих. № 166 від 30.06.2022 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛЮС-СЕРВІС» основного боргу за відпущену теплову енергію в розмірі 1774,86 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637 від 01.02.2010.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2022 вищевказану заяву про видачу судового наказу передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

В обґрунтування вказаної заяви заявник посилається на те, що 01.02.2020 року між Концерном „Міські теплові мережі далі (далі Теплопостачальна організація, заявник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛЮС-СЕРВІС» (далі Споживач, боржник) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637, далі Договір, відповідно до п. 1.1. якого за цим договором Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами. Вказує, що теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно до Додатку 1 до договору, теплова енергія постачалась на приміщення за адресою: вул. Дванадцятого квітня, 7, вул. Перемоги, 26 в м. Запоріжжі. Зазначає, що в період з листопада 2017 року по квітень 2018 року Концерн «МТМ» відпустив боржнику теплову енергію на загальну суму 1774,86 грн., з яких жодних коштів не сплачено. Вказує, що факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії. Відповідно до п. 6.7., 6.7.1. Договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, 2-А документи за розрахунковий період: - рахунок; - акт приймання-передачі теплової енергії; - податкову накладну. Отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання. Згідно із п. 6.7.2. Договору у разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем і оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. Заявник в заяві зазначає, що надсилав на адресу для листування споживача ТОВ «Плюс-Сервіс» розрахункові документи, а саме: рахунки та акти приймання-передачі за період з листопада 2017 по квітень 2018. Також вказує, що 22.06.2022 на юридичну адресу споживача був направлений лист за вих. № 211/06 з пропозицією сплатити заборгованість за договором № 100637 від 01.02.2010, втім жодної відповіді від ТОВ «Плюс-Сервіс» не надійшло, сума заборгованості станом на 30.06.2022 не погашена.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

За змістом статей 148, 154 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 232 ГПК України судовий наказ є судовим рішенням.

Таким чином, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та розмір якої підтверджується доданими до заяви документами.

Згідно із вимогами ч. 2 (пункти 4, 5), ч. 3 (пункти 3, 4) ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. З цією метою, насамперед, необхідно встановити факт настання строку виконання боржником зобов`язання, перевірити його розмір.

Так, в пункті 11.1. укладеного договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637 від 01.02.2010 зазначено, що невід`ємними частинами цього Договору є: додатки до Договору № 1, 1а, 2, 3, 4, 5, 6.

Втім, в порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України заявник додатки № 1, 1а, 2, 3, 4, 5, 6 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637 від 01.02.2010 суду не надав.

Так, в тексті поданої заявником заяви зазначено, що факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії. При цьому заявник вказує, що відповідно до п. п. 6.7., 6.7.1., 6.7.2. договору № 100637 від 01.02.2010 Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, 2-А документи за розрахунковий період: - рахунок; - акт приймання-передачі теплової енергії; - податкову накладну. Отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання. У разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем і оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

На підтвердження вказаних обставин щодо наявності заборгованості у боржника за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637 від 01.02.2010 заявник надав суду копії рахунків на оплату за теплової енергії та актів приймання-передачі теплової енергії за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року, розрахунок основного боргу.

Втім, додані заявником до поданої заяви акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період не містять підписів споживача (боржника), а також не містять позначень Теплопостачальної організації про відмову Споживача в їх підписанні.

Отже, заявником не додано до заяви акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період, які є підставою для проведення остаточних розрахунків в розумінні п. 6.7.2. договору № 100637 від 01.02.2010, а відтак не надано до поданої заяви документи, які підтверджують факт постачання теплової енергії боржнику за вказаним договором на загальну суму 1774,86 грн.

З огляду на наведене вбачається, що заява Концерну «Міські теплові мережі» за вих. № 166 від 30.06.2022 про видачу судового наказу подана з порушенням вимог п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

Враховуючи ненадання заявником до поданої заяви доказів, які підтверджують викладені обставини щодо постачання боржнику теплової енергії за договором (актів приймання-передачі теплової енергії за спірний період, оформлених у відповідності із п. 6.7.2. договору), суд дійшов висновку про те, що із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги (саме в розмірі 1774,86 грн.), за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно із п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Згідно із ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд відмовляє у видачі судового наказу за заявою Концерну «Міські теплові мережі» за вих. № 166 від 30.06.2022 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛЮС-СЕРВІС» основного боргу за відпущену теплову енергію в розмірі 1774,86 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637 від 01.02.2010 на підставі п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Частиною 1 ст. 153 ГПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Приписами ч. 2 ст. 151 ГПК України визначено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 147, 150, п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ

1. У видачі судового наказу за заявою Концерну «Міські теплові мережі» за вих. № 166 від 30.06.2022 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛЮС-СЕРВІС» основного боргу за відпущену теплову енергію в розмірі 1774,86 грн. - відмовити.

2. Звернути увагу учасників судового процесу, що з судовим рішенням можливо ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади: http://court.gov.ua/sud5009/. Електронна адреса Господарського суду Запорізької області: inbох@zp.arbitr.gov.ua.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 12.07.2022 та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Смірнов