УХВАЛА

м. Київ

13.07.2022Справа № 910/17876/21

За скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"

на дії Старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ)

у справі № 910/17876/21

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит"

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 16 229,46 грн.,

Суддя Ломака В.С.

Секретар судового засідання Видиш А.В.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1 (скаржника): Шабанов С.В. за довіреністю від 30.06.2022 року;

від відповідача-2: не з`явився;

від ДВС: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/17876/21 за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення 16 229,46 грн., з яких: 10 566,50 грн. - основний борг, 2 692,65 грн. - інфляційні втрати, 1 158,25 грн. - 3 % річних, 1 812,06 грн. - пеня.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.01.2022 року в справі № 910/17876/21 вимоги Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит" на користь позивача 10 566,50 грн. основного боргу, а також 1 477,93 грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит" про стягнення 1 812,06 грн. пені, 2 692,65 грн. інфляційних втрат та 1 158,25 грн. 3 % річних відмовлено. Крім того, відмовлено у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", пред`явлених до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

11.02.2022 року на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

28.06.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (документ сформований в системі "Електронний суд" 27.06.2022 року) на дії Старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (далі - Державний виконавець), в якій відповідач-1 (боржник) просив суд:

- визнати неправомірними дії Державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 69126263 від 31.05.2022 року, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.05.2022 року та постанови про стягнення виконавчого збору від 31.05.2022 року;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 69126263 від 31.05.2022 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.05.2022 року та постанову про стягнення виконавчого збору від 31.05.2022 року;

- зобов`язати Державного виконавця повернути наказ господарського суду міста Києва № 910/17876/21 від 11.02.2022 року стягувачу без прийняття до виконання.

Обґрунтовуючи викладені вимоги, скаржник посилався на те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПAT "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", прийнятим на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 612 "Про віднесення ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних", було розпочато процедуру виведення AT "Банк "Фінанси та Кредит" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 року № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію AT "Банк "Фінанси та кредит" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 "Про початок процедури ліквідації AT "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.09.2019 року № 2417 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора" продовжено строк здійснення ліквідаційної процедури до 17.12.2020 року включно.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

У той же час за умовами пункту 4 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Проте Державним виконавцем, за твердженням скаржника, у порушення приписів Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було протиправно винесено оскаржувані постанови та безпідставно не повернуто стягувачу наказ господарського суду міста Києва № 910/17876/21 від 11.02.2022 року без прийняття до виконання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.07.2022 року скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" від 27.06.2022 року прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 13.07.2022 року.

11.07.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання Державного виконавця про долучення до матеріалів справи копій матеріалів виконавчого провадження № 69126263.

Представник Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит" у судовому засіданні 13.07.2022 року підтримав вимоги скарги від 27.06.2022 року та наполягав на їх задоволенні.

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про дату, час і місце розгляду скарги боржника були повідомлені належним чином, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання 13.07.2022 року не забезпечили.

У судовому засіданні 13.07.2022 року судом розглянуто скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" від 27.06.2022 року на дії Державного виконавця, та вирішено її задовольнити частково, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

За умовами частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України "Про виконавче провадження" регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як було зазначено вище, у скарзі від 27.06.2022 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" просило суд, зокрема, визнати неправомірними дії Державного виконавця щодо винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.05.2022 року та постанови про стягнення виконавчого збору від 31.05.2022 року, а також скасувати постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.05.2022 року та про стягнення виконавчого збору від 31.05.2022 року, прийняті в рамках виконавчого провадження № 69126263.

Разом із тим, за умовами частини 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, імперативною нормою частини 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, а також постанов державного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 року в справі № 921/16/14-г/15 та у справі № 127/9870/16-ц, від 20.09.2018 року в справі № 821/872/17, від 17.10.2018 року в справі № 826/5195/17, від 15.01.2019 року в справі № 279/3458/17-ц, від 09.10.2019 року в справі № 758/201/17, від 18.12.2019 року в справі №759/15553/14-ц.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що оскарження дій Державного виконавця щодо винесення постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.05.2022 року та про стягнення виконавчого збору від 31.05.2022 року, а також скасування означених постанов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, скарга Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" від 27.06.2022 року у вищенаведеній частині не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, провадження у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" від 27.06.2022 року на дії Державного виконавця в частині винесення постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.05.2022 року та про стягнення виконавчого збору від 31.05.2022 року, а також скасування цих постанов, підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо решти вимог скарги, суд зазначає таке.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що на виконанні у Державного виконавця перебуває виконавче провадження № 69126263 з виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/17876/21 від 11.02.2021 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" заборгованості у розмірі 12 044,43 грн.

31.05.2022 року Державним виконавцем Кухарським Олександром Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69126263, зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Судом встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПAT "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", прийнятим на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 612 "Про віднесення ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних", було розпочато процедуру виведення AT "Банк "Фінанси та Кредит" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 року № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію AT "Банк "Фінанси та кредит" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 "Про початок процедури ліквідації AT "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.09.2019 року № 2417 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора" продовжено строк здійснення ліквідаційної процедури до 17.12.2020 року включно.

За умовами пункту 4 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Крім того, відповідно до пункту 11 частини 4 цієї статті Закону виконавчий документ також повертається стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення у випадку, коли Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Таким чином, зважаючи на те, що Правлінням Національного Банку України було прийнято рішення про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" ще до виникнення спірної заборгованості, постановлення господарським судом міста Києва рішення від 21.01.2022 року в справі № 910/17876/21 про її стягнення, набрання таким рішенням законної сили та видачі на його виконання виконавчого документу, Державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення разом із сплаченим авансовим внеском.

Проте, Державним виконавцем наведених приписів законодавства дотримано не було та всупереч означеним положенням винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69126263 з виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/17876/21 від 11.02.2021 року.

Суд звертає увагу на те, що з аналізу положень Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що стягнення на виконання виконавчого документу суми коштів з банку, який перебуває на стадії ліквідації, у зв`язку з прийняттям відповідного рішення Правління Національного Банку України, не підлягає виконанню ні державними, ні приватними виконавцями, оскільки порядок та строк задоволення вимог кредиторів банку (в тому числі, здійснення будь-яких виплат) врегульовано спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Положення Закону України "Про виконавче провадження" цілком кореспондуються із відповідними положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.02.2018 року в справі № 308/3282/15-ц, а також Верховним Судом України у постановах від 20.01.2015 року в справі № 6-2001цс15, від 13.06.2016 року в справі № 6-1123цс16, від 12.04.2017 року в справі № 6-350цс17.

Як було вказано вище, 17.12.2015 року рішенням Національного банку України № 898 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати AT "Банк "Фінанси та кредит".

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.01.2022 року в справі № 910/17876/21, яке на час розгляду скарги набрало законної сили та набуло статусу остаточного, позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит" на користь позивача 10 566,50 грн. основного боргу, а також 1 477,93 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Враховуючи зазначене, відкликання Національним банком України на момент виникнення та вирішення спору банківської ліцензії відповідача-1 та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". При цьому, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 року в справі № 910/23398/16.

Реалізовуючи своє право на пред`явлення майнових вимог до банку відповідно до спеціальної процедури, передбаченої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивач звернувся до суду із позовом у даній справі, який судом був частково задоволений, з урахуванням визначених цим Законом положень щодо порядку та черговості задоволення майнових вимог.

Так, зі змісту наведеного рішення вбачається, що судом було стягнуто кошти з відповідача-1, який перебуває в ліквідації, оскільки спірна заборгованість виникла у зв`язку з простроченням оплати витрат, пов`язаних із забезпеченням господарської діяльності саме неплатоспроможного банку, тобто витрат, здійснених відповідачем-1 щодо забезпечення господарської діяльності, з моменту запровадження у такому банку тимчасової адміністрації.

Таким чином, сам факт постановлення судом рішення про задоволення вимог позивача до відповідача-1 після порушення щодо останнього процедури ліквідації в частині стягнення заборгованості підтверджує, що обмеження, встановлені статтями 36, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо встановлення мораторію на задоволення вимог кредиторів до банку, до спірних правовідносин сторін не застосовуються.

Тобто, як зміст правовідносин, так і часткове задоволення судом позовних вимог позивача до відповідача-1 у даній справі свідчить про те, що на такі вимоги не поширюються визначені законодавством обмеження, та відповідно спірна сума основного боргу в справі № 910/17876/21 була стягнута з відповідача-1 (задоволено вимоги кредитора) відповідно до приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, виконання судового рішення на користь стягувача повинне відбуватись у рамках Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тобто дане рішення повинне бути виконане Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит", а не державним чи приватним виконавцем.

Відтак, при одержанні оригіналу наказу господарського суду міста Києва від 11.02.2022 року в справі № 910/17876/21, уповноважена особа Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит" зобов`язана виконати рішення суду та перерахувати на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" відповідні кошти на задоволення вимог кредитора, на які не поширюється дія мораторію згідно із Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Суд також звертає увагу на таке.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Приписами частин 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Наведені приписи були розглянуті Конституційним Судом України у рішенні від 13.12.2012 року № 18-рп/2012, в якому вказано, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 року зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування Україною права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Законом України від 17.07.1997 року № 475/97 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справах "Горнсбі проти Греції", "Бурдов проти Росії", "Ясіун`єне проти Литви", "Руйану проти Румунії", "Совтрансавто-Холдинг" проти України", "Шмалько проти України").

Тобто, практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

При цьому, жодною нормою законодавства не ставиться в залежність обов`язковість виконання остаточного судового рішення від формального звернення стягувача із заявою до боржника про включення його в реєстр кредиторів чи віднесення його до певної черги кредиторів.

Більше того, сам факт постановлення рішення про стягнення коштів з банку, який станом на дату виникнення заборгованості та винесення відповідного рішення суду про її стягнення, свідчить про порушення відповідачем-1 (в особі уповноваженої особи Фонду) приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки у протилежному випадку позовні вимоги не підлягали б задоволенню з огляду на встановлений частиною 5 статті 36 цього Закону мораторій на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Проте, у даному випадку на вимоги стягувача не поширюються обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а лише поширюються обмеження щодо примусового стягнення майна (у тому числі коштів), передбачене пунктом 2 частини 5 статті 36 означеного нормативно-правового акту.

Суд також наголошує на фактичній відсутності необхідності звернення стягувача із заявою про включення його вимог до реєстру, оскільки частиною 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачена свобода розсуду та альтернативність дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з приводу розгляду відповідних вимог (визнання вимог, їх відхилення), що прямо суперечить наведеним приписам як національного, так і міжнародного законодавства щодо обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, згідно з нормами пунктів 1, 2 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Водночас, пунктом 2 частини 6 цієї статті встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті (задоволення вимог інших кредиторів банку), не поширюється на зобов`язання банку щодо витрат, пов`язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

Тобто, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не встановлює обмежень щодо задоволення вимог кредитора, які виникли у зв`язку не оплатою витрат, пов`язаних із забезпеченням господарської діяльності банку, в тому числі шляхом стягнення заборгованості у судовому порядку.

Разом із тим, обставини відсутності, зокрема, фінансової можливості здійснити оплату наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії підлягали доведенню під час розгляду справи № 910/17876/21 по суті та могли б підтверджувати відсутність порушень з боку відповідача-1 прав позивача у даній справі, та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позову у відповідній частині, оскільки у такому разі дії відповідача-1 відповідали б приписам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Проте, у даному випадку, судом частково задоволено вимоги позивача, що свідчить про те, що станом на дату ухвалення даного рішення у відповідача-1 (в особі уповноваженої особи Фонду) була фінансова можливість здійснити оплату відпущеної позивачем теплової енергії в гарячій воді, проте останній від таких дій ухилився.

Слід також вказати, що виконання судового рішення у даній справі не відноситься до господарської діяльності банку. Крім того, судове рішення не встановлює та не породжує зобов`язань, а лише підтверджує неналежне виконання відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань з оплати витрат, пов`язаних із забезпеченням його господарської діяльності, до якої, зокрема, відносяться послуги постачання теплової енергії в гарячій воді, оскільки, незважаючи на обмеження господарської діяльності банку, така діяльність повністю не припиняється та відповідно існує потреба у виплаті заробітної плати працівникам, отриманні комунальних послуг тощо.

Суд звертає увагу, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Крім того, кожна держава-учасниця повинна забезпечити адекватний та достатній юридичний інструментарій для забезпечення своїх зобов`язань (рішення у справах "Бурдов проти Росії", "Півень проти України").

У рішенні у справі "Ромашов проти України" Європейський суд вказував, що важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" (рішення у справі "Горнсбі проти Греції").

У справі "Михайленки проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що відмовою протягом декількох років вжити необхідних заходів для виконання остаточних рішень у цій справі державні органи України позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції усього її практичного значення.

Отже, недопустимою є можливість постановлення судового рішення без визначення конкретної процедури (механізму) виконання такого судового рішення, оскільки означені обставини нівелюють ефективність судового захисту в цілому та можуть свідчити про порушення статті 6 Конвенції.

Більше того, з аналізу положень статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що законодавцем було встановлено обов`язковість звернення кредитора банку із відповідною заявою для включення його вимог до реєстру акцептованих вимог з метою віднесення таких вимог до певної черги та відповідно дотримання визначеної законодавством черговості погашення вимог.

У той же час, згідно з частиною 2 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" оплата витрат банку, пов`язаних із здійсненням процедури ліквідації, у тому числі витрат Фонду, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури банку (управлінням майном (активами), продажем майна (активів) та іншими витратами), проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого Фондом.

До цих витрат, зокрема, належать витрати, пов`язані з утриманням і збереженням майна (активів) банку, у той час як рішенням суду від 21.01.2022 року в даній справі з відповідача-1 було стягнуто заборгованість з оплати позивачу вартості поставленої теплової енергії, що постачалася на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пари на технологічні потреби Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит".

Таким чином, оскільки рішенням суду в справі № 910/17876/21 було стягнуто з відповідача-1 заборгованість з оплати витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідації (забезпеченням господарської діяльності банку), яка не підлягає віднесенню до жодної із черг, то і необхідність у зверненні позивача із заявою для включення у відповідний реєстр також відсутня.

Крім того, віднесення заборгованості, присудженої до стягнення за судовим рішенням у даній справі, до певної черги та відповідно її погашення (фактичне виконання остаточного судового рішення) не може бути поставлене в залежність від наявності у Фонду коштів, в тому числі від їх одержання за наслідками ліквідації та продажу майна (активів) банку, а також від прийняття Фондом відповідного рішення про їх спрямування на погашення такої заборгованості, оскільки це безумовно б становило втручання у право позивача на мирне володіння майном, гарантоване останньому статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що рішення суду у даній справі спрямоване на захист прав позивача з одержання від відповідача-1 (в особі уповноваженої особи Фонду) задоволення своїх вимог, на які не поширюються обмеження, встановлені статтями 36, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та які повинні задовольнятись позачергово, а відтак позивач не зобов`язаний окремо звертатись із заявою про включення його у відповідний реєстр кредиторів банку.

Із системного аналізу положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в світлі норм Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду прав людини вбачається, що у разі, якщо судовим рішенням задоволено вимоги до банку, який перебуває в ліквідації, щодо вимог, які виникли у зв`язку з необхідністю утримання і збереженням майна (активів) банку (тобто, пов`язаних зі здійсненням ліквідації, на які не поширюється мораторій), таке рішення повинне бути виконане Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як державною установою, яка у своїй діяльності повинна керуватися Конституцією України та законодавством України.

Втім, як було зазначено вище, незважаючи на положення пункту 4 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", Державним виконавцем винесено постанову від 31.05.2022 року про відкриття виконавчого провадження № 69126263 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/17876/21 від 11.02.2022 року.

Суд звертає увагу, що боржником за наказом № 910/17876/21, виданим 11.02.2022 року, є саме Публічне акціонерне товариство "Банк фінанси та кредит" (), ідентифікаційний код якого зазначено у виконавчому документі та постанові про відкриття виконавчого провадження від 31.05.2022 року, а не Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію відповідача-1, яка здійснює повне та виняткове управління банком.

Отже, у даному випадку, враховуючи вищевказані законодавчі приписи, з урахуванням наявної інформації про відкликання НБУ банківської ліцензії у банку боржника, Державний виконавець повинен був повернути стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання, а не виносити постанову про відкриття виконавчого провадження № 69126263.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що дії Державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 69126263 від 31.05.2022 року суперечать вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а тому скарга Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в частині визнання неправомірними означених дій Державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 69126263 від 31.05.2022 року є обґрунтованою.

Згідно зі статтею 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відтак, зважаючи на встановлені обставини та наведенні норми, суд дійшов висновку про те, що скарга Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит" є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, в частині визнання неправомірними дій Державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 69126263 від 31.05.2022 року та скасування цієї постанови, тоді як Державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби слід зобов`язати усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом повернення наказу господарського суду міста Києва від 11.02.2022 року № 910/17876/21 стягувачу без прийняття до виконання у порядку пункту 4 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд звертає увагу на положення статті 345 Господарського процесуального кодексу України, за якими про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись статтями 231, 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит" від 27.06.2022 року на дії Старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 69126263 від 31.05.2022 року.

3. Скасувати постанову від 31.05.2022 року Старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № 69126263.

4. Зобов`язати Старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) або іншу посадову особу цього органу державної виконавчої служби повернути наказ господарського суду міста Києва від 11.02.2022 року № 910/17876/21 стягувачу без прийняття до виконання.

5. Закрити провадження з розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Банк фінанси та кредит" на дії Старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині оскарження дій державного виконавця щодо винесення постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.05.2022 року та про стягнення виконавчого збору від 31.05.2022 року, а також в частині вимог про скасування цих постанов, на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

6. Згідно з приписами статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.07.2022 року.

Суддя В.С. Ломака