ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/950/22

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Молодов В.С.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури Дичко, за посвідченням;

від Фонду державного майна України не з`явився,

від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області не з`явився,

від Державного підприємства ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ, м.Одеса Бем Ю.Ю., за ордером;

від Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області Танцюра О.А., за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.05.2022 року, м. Одеса, про забезпечення позову, суддя Невінгловська Ю.М.

у справі №916/950/22

за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: 1) Фонду державного майна України

2) Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

3) Державного підприємства ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ, м.Одеса

до відповідача: Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області

про визнання незаконним та скасування окремих пунктів рішення, скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, зобов`язання повернути земельні ділянки у власність держави.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, вимог заяви та ухвали суду першої інстанції.

У травні 2022 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та Державного підприємства ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ, м.Одеса до відповідача Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області, в якій просив суд:

1) Визнати незаконним та скасувати п. 2 рішення Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 05.10.2021р. за №208-VIII Щоло врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на території Павлівської сільської територіальної громади.

2) Визнати незаконним та скасувати п. 3 рішення Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 05.10.2021р. за №208-VIII Шодо врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на територій Павлівської сільської територіальної громади.

3) Визнати незаконним та скасувати п. 4 рішення Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 05.10.2021р. за №208-VIII Шодо врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на території Павлівської сільської територіальної громади.

4) Визнати незаконним та скасувати п. 5 рішення Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 05.10.2021р. за №208-VIII Шодо врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на території Павлівської сільської територіальної громади.

5) Скасувати рішення державного реєстратора Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області Бузаджи А.В. від 08.10.2021р. за №60856402 про реєстрацію за Павлівською сільською радою Арцизького району Одеської області права комунальної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0001 площею 693,8848 га (рнонм 204).

6) Скасувати рішення державного реєстратора Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області Бузаджи А.В. від 08.10.2021р. за №60855774 про реєстрацію за Павлівською сільською радою Арцизького району Одеської області права комунальної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:002:0013 площею 31,3265 га (рнонм 204).

7) Скасувати рішення державного реєстратора Павлівської сільської ради Арйизького району Одеської області Бузаджи А.В. від 08.10.2021р. за №60856230 про реєстрацію за Павлівською сільською радою Арцизького району Одеської області права комунальної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:002:0014 площею 313,2355 га (рнонм 204).

8) Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності від 06.10.2021р. за №44394170 з одночасним припиненням права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0001 (рнонм 204) за Павлівською сільською радою Болградського району Одеської області ().

9) Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності від 06.10.2021р. за №44393548 з одночасним припиненням права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0013 (рнонм 204) за Павлівською сільською радою Болградського району Одеської області ().

10) Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності від 06.10.2021р. за №44393977 з одночасним припиненням права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0014 (рнонм 204) за Павлівською сільською радою Болградського району Одеської області ();

11) Зобов`язати Павлівську сільську раду Болградського району Одеської області () повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області () та постійне користування Державного підприємства ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ() земельні ділянки із кадастровими номерами :01:001:0001, :01:002:0013, :01:002:0014, розташовані на території Павлівської та Долинівської сільських рад Болградського району Одеської області.

12) Стягнути з Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Павлівська сільська рада Болградського району Одеської області, у порушення вимог законодавства, із перевищенням повноважень прийняла рішення про вилучення із державної власності та фактичного користування Державного підприємства ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ, м.Одеса земельних ділянок сільськогосподарського призначення загального площею 1 038,4468 га, про державну реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки, розпорядником яких за законодавством може бути виключно держава в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, а також незаконно розпорядилася цими земельними ділянками шляхом поділу та прийняття рішення про внесення їх до переліку ділянок для надання у приватну власність та в оренду, внаслідок чого із державної власності та постійного користування Державного підприємства ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ, м.Одеса незаконно вибули земельні ділянки сільськогосподарського загальною площею 1038,4468 га.

26 травня 2022 року, разом із позовною заявою, прокурором було подано до Господарського суду Одеської області заяву про забезпечення позову (а.с. 151-175), в якій останній просив суд вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладання арешту на земельні ділянки із кадастровими номерами :01:001:0001 площею 693,8848 га (рнонм 204), :01:002:0013 площею 31,3265 га (рнонм 204), :01:002:0014 площею 313,2355 га (рнонм 204), розташовані на території Болградського району Одеської області та заборонити Павлівській сільській раді Болградського району Одеської області, а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі в оренду тощо земельних ділянок із кадастровими номерами :01:001:0001 площею 693,8848 га, :01:002:0013 площею 31,3265 га, :01:002:0014 площею 313,2355 га, розташованих на території Павлівської та Долинівської сільських рад Болградського району Одеської області.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, прокурор послався на те, що у разі подальшої реалізації сільською радою рішення щодо поділу земельної ділянки площею 693,8848 га із кадастровим номером :01:001:0001 на частини: загальною площею 50 га - для надання у приватну власність та площею 643,8848 га - для передачі в оренду, а також у разі передання у користування спірних земельних ділянок третім особам, дії відповідача призведуть до неможливості реального поновлення інтересів власника земельної ділянки - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, а також постійного користувача земельної ділянки Державного підприємства ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ, м.Одеса. Крім того, заява про забезпечення позову мотивована тим, що повернення земельної ділянки у непридатному для використання стані також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.05.2022 року у справі №916/950/22 заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на земельні ділянки із кадастровими номерами :01:001:0001 площею 693,8848 га (рнонм 204), :01:002:0013 площею 31,3265 га (рнонм 204), 51204821р0:01:002:0014 площею 313,2355 га (рнонм 204), розташовані на території Болградського району Одеської області та заборонено Павлівській сільській раді Болградського району Одеської області, а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь які дії щодо поділу, об`єднання, передачі в оренду, тощо земельних ділянок із кадастровими номерами :01:001:0001 площею 693,8848 га, :01:002:0013 площею 31,3265 га, :01:002:0014 площею 313,2355 га, розташованих на території Павлівської та Долинівської сільських рад Болградського району Одеської області.

Ухвала обґрунтована тим, що невжиття визначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист і поновлення порушених прав позивачів та інтересів держави, за захистом яких прокурор звернувся до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Павлівська сільська рада Болградського району Одеської області з ухвалою суду першої інстанції не погодилась, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.05.2022 року у справі №916/950/22 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, не здійснив оцінку поданих прокурором доказів, які б підтверджували можливість настання наведених ризиків, не дослідив обставини співрозмірності та адекватності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом не взято до уваги, що позивач не обґрунтував необхідності вжиття одночасно двох заходів забезпечення, як це передбачено частиною 4 статті 139 Господарським процесуальним кодексом України.

Крім того, скаржник зауважує, що наклавши заборону вчиняти певні дії, суд першої інстанції фактично констатував неправомірність володіння спірним майном відповідачем, що може мати місце тільки за наслідками вирішення спору по суті.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 року за апеляційною скаргою Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.05.2022 року у справі №916/950/22 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до судового розгляду.

24.06.2022 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від

Заступника керівника Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд апеляційну скаргу Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.05.2022 року у справі №916/950/22 залишити без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

У відзиві прокурор зазначає, що доцільність та необхідність вжиття такого заходу забезпечення позову, як арешт спірних земельних ділянок, в першу чергу, полягає в ефективному поновленні порушених прав та інтересів власника земельної ділянки - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, а також постійного користувача земельної ділянки Державного підприємства «ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ», м.Одеса, за захистом яких він звернувся до суду. Ненакладення арешту на спірні земельні ділянки може призвести до їх поділу, відчуженню відповідачем та, як наслідок, до неможливості реального захисту інтересів держави, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду, що відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для забезпечення позову.

Також, на думку прокурора, наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування визначених в заяві Одеської обласної прокуратури заходів забезпечення позову підтверджується рішенням Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області від 05.10.2021р. за № 208-VIII, інформацією Державного підприємства «ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ», м.Одеса від 26.05.2022р. та матеріалами кримінального провадження № 0000238 що обґрунтовано свідчать про розумність та адекватність вимог заявника. До відзиву на апеляційну скаргу прокурор надав документи, а саме лист Державного підприємства «ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ», м.Одеса, та матеріали кримінального провадження без клопотання про їх долучення до матеріалів справи.

30.06.2022 року на електронну адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Державного підприємства «ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ», в якому позивач також просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.05.2022 року - без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верхового суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №904/2285/19, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19 та від 14.04.2021 у справі №910/11177/20.

Фонд державного майна України та Головне управління Держгеокадастру в Одеській області своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

05.07.2022 та 08.07.2022 року від представників апелянта та Державного підприємства «ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ», м.Одеса надійшли клопотання про проведення судового засідання в режимі відео- конференції, які судовою колегією були задоволені.

12.07.2022 року від Державного підприємства «ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ», м.Одеса до суду апеляційної інстанції електронною поштою надійшла заява про залучення доказів, в якій останній просив долучити до матеріалів справи копію протоколу допита свідка від 06.07.2022 року.

12.07.2022 року від Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду надійшла відповідь на відзив до апеляційної скарги з додатками документів, а саме: скарга місцевих мешканців, відповідь на неї, лист ФГ «Джондір-Б».

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово.

Представники Фонду державного майна України, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили та не скористалися своїми процесуальними правами на участь у судових засіданнях.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалами суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги на ухвали суду є скороченим, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які приймають участь в засіданні суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.

В судовому засіданні колегія суддів, розглянувши заяву Державного підприємства «ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ», м.Одеса про долучення доказів, відмовляє в її задоволенні та повертає без розгляду наданий додатковий доказ протокол допиту свідка, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз ст. 80, 269 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Проте, як зазначає заявник, доказ, який він просить долучити, виник вже після постановлення ухвали місцевим господарським судом та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача, тобто це є доказом, якого взагалі не існувало на момент розгляду заяви прокурора про забезпечення позову судом першої інстанції.

Така обставина (відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції) взагалі виключає можливість прийняття апеляційної господарським судом додаткових доказів у порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин їх неподання. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року у справі № 908/3359/19.

Стосовно документів, які були додані прокурором до відзиву на апеляційну скаргу та апелянтом до відповіді на відзив без клопотання про їх долучення до матеріалів справи, судова колегія повертає їх без розгляду прокурору та апелянту, оскільки, по-перше, вони надані суду без клопотання про їх долучення, що виключає розгляду цього питання, по-друге, незважаючи на це, вони також не були предметом розгляду суду першої інстанції при вирішенні питання щодо забезпечення позову і суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх розгляду при апеляційному перегляді ухвали місцевого господарського суду.

Судова колегія зазначає, що сторони не позбавлені можливості звернутися з клопотаннями до суду першої інстанції про долучення вищевказаних документів при розгляді справи по суті.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст.255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 30.05.2022 року у справі №916/950/22 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2022 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та Державного підприємства ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ, м.Одеса до відповідача Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області, в якій просив суд:

1) Визнати незаконним та скасувати п. 2 рішення Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 05.10.2021р. за №208-VIII Щоло врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на території Павлівської сільської територіальної громади.

2) Визнати незаконним та скасувати п. 3 рішення Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 05.10.2021р. за №208-VIII Шодо врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на територій Павлівської сільської територіальної громади.

3) Визнати незаконним та скасувати п. 4 рішення Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 05.10.2021р. за №208-VIII Шодо врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на території Павлівської сільської територіальної громади.

4) Визнати незаконним та скасувати п. 5 рішення Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 05.10.2021р. за №208-VIII Шодо врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на території Павлівської сільської територіальної громади.

5) Скасувати рішення державного реєстратора Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області Бузаджи А.В. від 08.10.2021р. за №60856402 про реєстрацію за Павлівською сільською радою Арцизького району Одеської області права комунальної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0001 площею 693,8848 га (рнонм 204).

6) Скасувати рішення державного реєстратора Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області Бузаджи А.В. від 08.10.2021р. за №60855774 про реєстрацію за Павлівською сільською радою Арцизького району Одеської області права комунальної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:002:0013 площею 31,3265 га (рнонм 204).

7) Скасувати рішення державного реєстратора Павлівської сільської ради Арйизького району Одеської області Бузаджи А.В. від 08.10.2021р. за №60856230 про реєстрацію за Павлівською сільською радою Арцизького району Одеської області права комунальної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:002:0014 площею 313,2355 га (рнонм 204).

8) Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності від 06.10.2021р. за №44394170 з одночасним припиненням права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0001 (рнонм 204) за Павлівською сільською радою Болградського району Одеської області ().

9) Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності від 06.10.2021р. за №44393548 з одночасним припиненням права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0013 (рнонм 204) за Павлівською сільською радою Болградського району Одеської області ().

10) Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності від 06.10.2021р. за №44393977 з одночасним припиненням права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0014 (рнонм 204) за Павлівською сільською радою Болградського району Одеської області ();

11) Зобов`язати Павлівську сільську раду Болградського району Одеської області () повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області () та постійне користування Державного підприємства ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ() земельні ділянки із кадастровими номерами :01:001:0001, :01:002:0013, :01:002:0014, розташовані на території Павлівської та Долинівської сільських рад Болградського району Одеської області.

12) Стягнути з Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Разом із позовною заявою прокурором було подано до Господарського суду Одеської області заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладання арешту на земельні ділянки із кадастровими номерами :01:001:0001 площею 693,8848 га (рнонм 204), :01:002:0013 площею 31,3265 га (рнонм 204), :01:002:0014 площею 313,2355 га (рнонм 204), розташовані на території Болградського району Одеської області та заборонити Павлівській сільській раді Болградського району Одеської області, а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі в оренду, тощо земельних ділянок із кадастровими номерами :01:001:0001 площею 693,8848 га, :01:002:0013 площею 31,3265 га, :01:002:0014 площею 313,2355 га, розташованих на території Павлівської та Долинівської сільських рад Болградського району Одеської області.

Заява про забезпечення позову ґрунтується на таких обставинах:

- предметом спору у даній справі є визнання незаконними та скасування пунктів рішення селищної ради, скасування рішень державного реєстратора про право реєстрацій за сільською радою комунальної власності спірних ділянок, скасування записів в Державному реєстрі речових прав,повернення у власність держави спірних земельних ділянок;

- підставою для пред`явлення вказаного позову, на думку прокурора, є порушення вимог земельного законодавства під час реєстрації Павлівською сільською радою Болградського району Одеської області права комунальної власності на земельні ділянки, що відповідно до вимог законодавства є землями виключно державної власності;

- прокурор вказує на те, що сільською радою прийнято незаконне рішення провести державну реєстрацію права комунальної власності земельних ділянок, що відповідно до ч.1,2 ст.84, ч.2 ст.117 Земельного кодексу України є землями державної власності, мають обмежену оборотоздатність та не можуть бути передані у комунальну власність;

- крім того, прокурор зазначає, що після прийняття незаконних рішень про позбавлення постійного землекористувача Державного підприємства ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПО ПЛЕМІННІЙ СПРАВІ В ТВАРИННИЦТВІ, м.Одеса права користування земельною ділянкою, селищною радою проведено її поділ на частини;

- з метою запобігання незаконного використання земельної ділянки та будівництва об`єктів нерухомості на ній, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, відповідно до ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України прокурор просив вжити заходи для забезпечення позову.

Відтак, предметом апеляційного перегляду у даному випадку є наявність або відсутність підстав для задоволення заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі №916/950/22.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Передбачивши різні види забезпечення позову, закон не встановлює конкретно, який вид в яких судових справах застосовується. Це питання вирішується судом за заявою заявника (особи, яка бере участь у справі), враховуючи причини, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, характер спірних правовідносин тощо.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи вимоги частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, необхідно з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та суд не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість заподіяння шкоди позивачу без наведення відповідного обґрунтування ухилення відповідної особи від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 року у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При цьому, судова колегія зазначає, що підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на ефективний засіб юридичного захисту встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії, було зазначено що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є вимоги немайнового характеру - про визнання незаконними та скасування пунктів рішення селищної ради, скасування рішень державного реєстратора про право реєстрацій за сільською радою комунальної власності спірних ділянок, скасування записів в Державному реєстрі речових прав, повернення у власність держави спірних земельних ділянок.

Оскільки в даній справі прокурор звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 року у справі № 911/1551/18.

Крім того, адекватність певного заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018р. у справі № 916/2786/17).

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

До того ж, заявник самостійно обирає конкретний вид забезпечення позову, а суд дає тільки оцінку його співмірності заявленим позовним вимогам.

Так, в даному випадку прокурор просив суд застосувати такий вид заходу забезпечення позову, як накладання арешту на земельні ділянки із кадастровими номерами :01:001:0001 площею 693,8848 га (рнонм 204), :01:002:0013 площею 31,3265 га (рнонм 204), 51204821р0:01:002:0014 площею 313,2355 га (рнонм 204), розташовані на території Болградського району Одеської області та заборонити Павлівській сільській раді Болградського району Одеської області, а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь які дії щодо поділу, об`єднання, передачі в оренду, тощо земельних ділянок із кадастровими номерами :01:001:0001 площею 693,8848 га, :01:002:0013 площею 31,3265 га, :01:002:0014 площею 313,2355 га, розташованих на території Павлівської та Долинівської сільських рад Болградського району Одеської області.

Підставою для вжиття запобіжних заходів, на яку посилається заявник, в даному випадку є твердження про те, що спірні земельні ділянки може бути відчужені, передані в оренду третім особам.

Дослідивши предмет та підстави позову, а також доводи заяви про забезпечення позову та докази на підтвердження обставин, з якими заявник пов`язує необхідність застосування визначених ним заходів забезпечення позову судова колегія зазначає таке.

Як вже було наголошено, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом із цим, визначений у процесуальному законі принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 21.12.2020 року у справі №916/401/17).

В даному випадку суд першої інстанції не звернув увагу на ненадання прокурором належних та вірогідних доказів у справі саме на момент розгляду його заяви і помилково задовольнив її, а намагання прокурора та інших учасників справи надати такі докази в суді апеляційної інстанції не може бути взято до уваги колегією суддів, оскільки суд апеляційної інстанції не розглядав надані документи з мотивів, що зазначені вище.

Колегія суддів зауважує, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. В даному випадку матеріали справи не містять належних доказів для застосування судом саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на земельні ділянки, причому у спорі, в якому не розглядаються вимоги майнового характеру, одночасно із таким видом забезпечення позову як заборона вчиняти дії, тоді як арешт включає в себе і заборону вчиняти будь-які дії стосовно визначеного об`єкту речового права. При цьому в заяві прокурора не обґрунтовано взагалі підстав для застосування одночасно визначених ним декількох видів забезпечення позову.

Також, підставою для вжиття запобіжних заходів, на яку посилається прокурор, в даному випадку є твердження, що відповідачем допущено порушення земельного законодавства під час реєстрації права комунальної власності на спірні земельні ділянки.

Судова колегія зазначає, що питання правомірності рішення Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 05.10.2021р. за №208-VIII «Щодо врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на території Павлівської сільської територіальної громади» є предметом розгляду справи по суті, в зв`язку з чим, в межах розгляду заяви про забезпечення позову досліджуватись не повинно.

Що стосується твердження прокурора щодо того, що наразі Павлівською сільською радою вже прийнято рішення про поділ спірних земельних ділянок та подальшу їх передачу у власність та користування третім особам, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зауважує, що заявником доказів на підтвердження зазначених обставин місцевому суду не було надано, а посилання на наявність чинного рішення ради і кримінального провадження при відсутності судових рішень та вироку суду з цього приводу не може вважатися доказом того, що рішення суду, яке буде прийнято по даній справі неможливо буде виконано без застосування визначених заявником заходів забезпечення.

Судова колегія зазначає, що заява прокурора про забезпечення позову в цілому не містить будь-яких обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Разом із цим, визначений у процесуальному законі принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 21.12.2020 року у справі №916/401/17).

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів прокурора, судова колегія дійшла висновку, що заява його про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення саме такого позову, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви позивача про вжиття забезпечувальних заходів. Саме лише припущення заявника не свідчить про можливість ухилення відповідача від виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення судом позовних вимог прокурора, а заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, не є адекватними позовним вимогам та не забезпечують можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову, а отже не відповідають тій легітимній меті, для досягнення якої призначене забезпечення позову. Вони направлені на забезпечення інших позовних вимог, підстави яких можуть виникнути або виникнуть у майбутньому, якщо відповідач здійснить в подальшому будь-які дії стосовно спірних земельних ділянок (її виникнення носить імовірний характер). До того ж, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Крім того, слід зазначити, що неможливо встановлювати заборону будь-якому невизначеному колу осіб здійснювати будь-які дії без конкретизації останніх та тільки на період розгляду справи в суді, а в заяві, що є предметом апеляційного перегляду по даній справі, прокурор просив заборонити саме невизначеному колу осіб здійснювати будь-які дії стосовно спірних земельних ділянок взагалі без визначення строків такої заборони, що помилково було задоволено судом першої інстанції без врахування цих обставин.

З огляду на зазначене, судова колегія зазначає, що саме лише посилання заявника на вищезазначені обставини за своєю суттю є лише припущенням, яке ґрунтується на наявності у відповідача передбачених законом прав, та належними доказами по справі не підтверджено, з огляду на що, судова колегія зауважує, що обставини, на які посилається заявник, не можуть бути підставою для застосування заходів забезпечення позову в даному випадку.

При цьому, необхідно також зауважити, що у разі належного підтвердження обставин, на які посилається прокурор, він необмежений у праві повторно звернутись до суду із відповідною заявою про забезпечення позову у вказаній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 30.05.2022 року у справі №916/950/22 не відповідає вимогам процесуального законодавства і є достатні правові підстави для її скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 136-140, 269, 270, 271, 275, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.05.2022 року у справі №916/950/22 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.05.2022 року у справі №916/950/22 скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені статтею 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 12.07.2022року.

Повний текст постанови складено 13 липня 2022 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді С.І. Колоколов
Я.Ф. Савицький