ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"06" липня 2022 р. Справа№ 911/2498/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Гарник Л.Л.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представників:

від ТОВ "Фінансова компанія "Фінтакт" - адвоката Лозицького О.В.,

від ТОВ "Кредитна установа "Інвестиційна" - адвоката Матюшка В.В.,

від боржника - адвоката Забаріна А.Ф.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтакт"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 27.11.2018 (повна ухвала складена 28.11.2018, суддя Наріжний С.Ю.)

та на постанову Господарського суду Київської області

від 04.12.2018 (повна постанова складена 05.12.2018, суддя Наріжний С.Ю.)

у справі №911/2498/18

за заявою боржника Приватного акціонерного товариства "Росава" (код 30253385)

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.11.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Росава".

Постановою Господарського суду Київської області від 04.12.2018 визнано ПрАТ "Росава" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтакт" 13.01.2022 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 27.11.2018, скасувати постанову Господарського суду Київської області від 04.12.2018, закрити провадження у справі, відновити боржника у стані до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, в поворот виконання судових рішень відновити виконавчі провадження, припинити повноваження ліквідатора боржника, відновити дію арештів на майно боржника, відновити повноваження органів управління боржника, припинити виконання всіх вжитих ліквідатором дій та заходів, передбачених законодавством про банкрутство, стягнути з боржника судові витрати за апеляційною скаргою.

В обґрунтування права на звернення із апеляційною скаргою у відповідності до ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначив, що він є забезпеченим кредитором боржника, оскільки має право вимоги до ТОВ "БК "Основа" за кредитними договорами №1398-12 від 29.02.2012, № 1433v-12 від 04.09.2012, які забезпечені заставою майна боржника (Приватного акціонерного товариства "Росава") на підставі договорів застави № 2884ИП/0310, № 2890ИП/0310 від 31.03.2010, тобто є забезпеченим кредитором в розумінні статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства та ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство, який був чинний станом на дату ухвалення оскаржуваних судових рішень), а відтак має право на апеляційне оскарження судових рішень у справі про банкрутство.

Скаржник у апеляційній скарзі повідомив, що не звертався до господарського суду із заявою про грошові вимоги до боржника.

При цьому, ТОВ "Фінансова компанія "Фінтакт" посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.10.2019 у справі № 910/11946/18, щодо наслідків, які настають з моменту порушення справи про банкрутство, та полягають, зокрема в обмеженні прав заставодержателя майна боржника вільно обирати способи та процедуру звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно, а також в особливостях задоволення вимог забезпечених кредиторів до боржника - лише в порядку, передбаченому Законом про банкрутство, та в межах провадження у справі про банкрутство.

А тому, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство має наслідком зміну порядку задоволення вимог заставодержателя майна боржника, у зв`язку з чим є судовим рішенням, яке ухвалено про права та інтереси цієї особи, що надає заставодержателю права заперечувати у підготовчому засіданні відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з наділенням у такому разі заставодержателя процесуальними правами учасника у справі про банкрутство - щодо подання клопотань, надання доказів тощо, а відповідно і процесуальним правом на оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство у розумінні частини 1 статті 254 ГПК України.

Отже, на переконання скаржника, оскаржувані судові рішення, зачіпають його майнові права та інтереси на звернення стягнення на заставлене майно відповідно до Закону України "Про заставу", а також тим, що з моменту порушення справи про банкрутство настають наслідки, що полягають в обмеженні прав заставодержателя вільно обирати способи та процедуру звернення стягнення на заставне майно, а також в особливостях задоволення вимог забезпечених кредиторів до боржника - лише в порядку Закону про банкрутство та в межах провадження у справі про банкрутство.

З огляду на зазначене, ТОВ "Фінансова компанія "Фінтакт" як забезпечений кредитор, на його переконання, має право на апеляційне оскарження як ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство так і постанови про визнання боржника банкрутом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2498/18; розгляд справи призначено на 05.07.2022.

ТОВ "Кредитна установа "Інвестиційна" подала клопотання про закриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Фінтакт" на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, оскільки оскаржуваними судовим рішеннями не вирішувались питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, він не є забезпеченим кредитором у зв`язку з припиненням договорів застави, відповідно не є в розумінні Закону про банкрутство та Кодексу України з процедур банкрутства учасником у справі про банкрутство та не має права на оскарження рішень суду.

05.07.2022 в судовому засіданні було оголошено перерву до 06.07.2022 відповідно до ст. 216 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та клопотання ТОВ "Кредитна установа "Інвестиційна", дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство до 21.10.2019 регулювалось Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII, а з 21.10.2019 - Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

З`ясовуючи процесуальний статус особи, яка подала апеляційну скаргу, та її право на апеляційне оскарження судових рішень у даній справі про банкрутство, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. Реалізація своїх процесуальних прав обумовлена виключно процесуальним статусом учасника (позивач, відповідач, третя особа, а у справах про банкрутство - боржник, кредитор, інші учасники у справі).

Приписами статті 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена на належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених законом, мають право, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення.

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 №2343-XII з наступними змінами; постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" від 14.05.1992 №2344-XII.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КУзПБ, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Кодексом (ч. 2 ст. 9 КУзПБ).

Визначений в статті 9 КУзПБ, перелік судових рішень, що підлягають самостійному апеляційному оскарженню, є вичерпним.

Відтак, Кодексом України з процедур банкрутства передбачено можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі про банкрутство та постанови про визнання боржника банкрутом.

Як було зазначено вище, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в силу частини 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 255 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції можуть подавати учасники справи відповідно до цього Кодексу та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, необхідною підставою власне їх процесуальної участі у справі як учасника є виключно порушення прав, обов`язків або інтересів судовим рішенням, яке вони оскаржують. За такої умови вони розглядаються не як потенційний, а як реальний учасник провадження у відповідному статусі залежно від характеру порушеного права.

Враховуючи те, що у справах про банкрутство виносяться судові рішення у формі ухвал та постанов, їх оскарження відбувається з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

В силу особливостей справи про банкрутство, коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідно до статті 1 КУзПБ учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

При цьому вищевказаний перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших учасників справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Крім того, цією ж статтею КУзПБ визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

Разом з тим, особа, яка має грошові вимоги до боржника, набуває статусу учасника справи про банкрутство, а саме кредитора лише у разі подання у встановленому законом порядку заяви з грошовими вимогами до боржника (стаття 23 Закону про банкрутство, стаття 45 КУзПБ) або за наслідком їх визнання боржником у процедурі досудової ліквідації відповідно до статей 105, 111 Цивільного кодексу України.

Особа, яка має до боржника кредиторські вимоги, набуває саме процесуального статусу кредитора з правом на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, які визначають права та обов`язки учасників провадження у справі про банкрутство, після звернення із заявою із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство, розгляду такої заяви судом та визнання його вимог до боржника господарським судом з прийняттям відповідного рішення та доведення порушення його прав оскаржуваним судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини").

Таким чином, в даному конкретному випадку, право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції мають учасники справи про банкрутство, а також інші, окрім кредиторів, юридичні особи, державні та інші органи, в тому числі й контролюючі органи, які не є учасниками справи, але судове рішення, що оскаржується, безпосередньо вирішує питання про їх права та обов`язки або щодо прав чи обов`язків яких існує спір.

Судом першої інстанції має бути розглянуто та вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або у мотивувальній частині оскаржуваного рішення повинні міститися висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цієї особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права учасників провадження у справі про банкрутство, а й їх процесуальні права, що витікають із визначеного пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, права кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав та обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 27.11.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Росава" в порядку ст. 95 Закону про банкрутство.

Постановою Господарського суду Київської області від 04.12.2018 визнано банкрутом ПрАТ "Росава" та відкрито ліквідаційну процедуру.

Повідомлення про визнання боржника банкрутом оприлюднене на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 04.12.2018 за № 56102.

За приписами частини 1, 2 статті 23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Розпорядник майна зобов`язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Аналогічні норми містяться і у статті 45 КУзПБ.

Тобто, забезпечені кредитори зобов`язані подавати заяву з грошовими вимогами в частині незабезпечених вимог, вимоги забезпечених кредиторів вносяться до реєстру вимог кредиторів розпорядником майна згідно з даними обліку боржника, а відомості про майно боржника, яке є предметом застави вносяться до реєстру вимог кредиторів окремо.

Як було встановлено вище, скаржник має права вимоги, виходячи з принципу презумпції правомірності правочину передбаченого статтею 204 Цивільного кодексу України, до ТОВ "БК "Основа" за кредитними договорами №1398-12 від 29.02.2012, № 1433v-12 від 04.09.2012 (тобто є кредитором), які забезпечені заставою майна боржника (Приватного акціонерного товариства "Росава") на підставі договорів застави № 2884ИП/0310, № 2890ИП/0310 від 31.03.2010.

Із заявою про грошові вимоги до боржника Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтакт" до господарського суду у даній справі про банкрутство не зверталось, кредитором боржника судом не визнавалось, втім згідно з договорами застави є заставним кредитором боржника, оскільки вимоги товариства за кредитними договорами, позичальником за якими є ТОВ "БК "Основа", забезпечені заставою майна боржника.

Колегія суддів, зазначає, що згідно із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі №910/11946/18 забезпечений кредитор наділений процесуальними правами учасника у справі про банкрутство в суді першої інстанції у підготовчому засіданні - щодо подання клопотань, надання доказів тощо, а відповідно і процесуальним правом на оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство у розумінні частини 1 статті 254 ГПК України в разі необґрунтованого відхилення доводів та вимог такої особи судом першої інстанції.

В подальшому статус осіб, що мають грошові вимоги до боржника (конкурсні, поточні, заставні) визначаються судом за результатами попереднього засідання, тобто такі особи набувають статусу кредитора та відповідно набувають процесуальних прав сторони у справі про банкрутство.

Не набувши такого статусу, особа має процесуальне право на апеляційне оскарження лише в разі, коли судовим рішенням вирішено питання про її права, інтереси та (або) обов`язки.

Колегія суддів встановила, що в оскаржених ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство та постанові про визнання боржника банкрутом не вирішувались питання про права, інтереси та (або) обов`язки ані ТОВ "БК "Основа", ані ТОВ "Фінансова компанія "Фінтакт", яка звернулась із апеляційною скаргою на такі судові рішення.

Колегія суддів зазначає, що відкриття провадження у справі про банкрутство не позбавляє будь-яку особу, яка має підтверджені грошові вимоги до боржника, на задоволення їх вимог. Таке задоволення має відбуватись під час процедур банкрутства (в санації або ліквідації) у порядку черговості, що встановлена ст. 64 КУзПБ.

Враховуючи, що ТОВ "Фінансова компанія "Фінтакт" не набуло процесуального права сторони у справі про банкрутство у визначеному Законом про банкрутство та (або) Кодексом України з процедур банкрутства (не визнано судом кредитором), а оскарженими судовими рішеннями не були вирішені питання про права та обов`язки ТОВ "Фінансова компанія "Фінтакт", то у названого товариства відсутнє право на звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою в порядку статті 254 Господарського процесуального кодексу України як особи, яка не брала участі у справі, а суд вирішив питання про її права та обов`язки.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не вирішується у зв`язку з закриттям апеляційного провадження на підставі ст. 264 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. 234, п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" про закриття апеляційного провадження.

2. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтакт" на ухвалу Господарського суду Київської області від 27.11.2018 та на постанову Господарського суду Київської області від 04.12.2018 у справі № 911/2498/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Росава".

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції у строк, встановлений ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений та підписаний 11.07.2022.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Л.Л. Гарник

О.М. Остапенко