ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2022 р. Справа№ 910/8899/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 16.06.2022,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 (повний текст складено 04.10.2021)

у справі №910/8899/21 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Акціонерного товариства «РВС Банк»

до Міністерства юстиції України

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. ОСОБА_1 ,

2. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни,

3. Державного підприємства «Національні інформаційні системи»

про визнання протиправним та скасування наказу №620/5 від 17.02.2021,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «РВС Банк» (далі, позивач або Банк) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства юстиції України (далі, відповідач або Міністерство) про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №620/5 від 17.02.2021 і поновлення записів про право власності Акціонерного товариства «РВС Банк» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами №:02:001:0004 та №:02:009:0042 за Акціонерним товариством «РВС Банк».

В обґрунтування заявлених позовних вимог Банк вказує на прийняття наказу №620/5 від 17.02.2021 з порушенням вимог чинного законодавства, а саме частини 5 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015 та Положення про колегію з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого наказом МЮУ №71/5 від 09.01.2020.

За твердженнями позивача спірний наказ відповідача безпосередньо порушує законні майнові права Акціонерного товариства «РВС Банк».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі, третя особа-1), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверську Інессу Володимирівну (далі, третя особа-2), Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (далі, третя особа-3).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/8899/21 позов Акціонерного товариства «РВС Банк» до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу № 620/5 від 17.02.2021 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 17.02.2021 №620/5 «Про задоволення скарги».

Поновлено записи про право власності Акціонерного товариства «РВС Банк» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами №:02:001:0004 та №:02:009:0042 за Акціонерним товариством «РВС Банк».

Присуджено до стягнення з Міністерства юстиції України на користь Акціонерного товариства «РВС Банк» 6 810,00 грн судового збору.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд встановив, що відповідач у порушення пункту 11 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України №1128 неналежно повідомив суб`єкта оскарження та заінтересованих осіб про розгляд скарги; скарга оформлена без дотримання вимог закону, зокрема, подана особою, яка не підтверджує факту порушення своїх прав.

Водночас, суд дійшов висновку, що приватний нотаріус Тверська І.В. під час прийняття спірних рішень про реєстрацію керувалась наступними документами: Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.11.2006 №7283, та державний акт про право власності на земельну ділянку до нього; Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.11.2006 №7268, та державний акт про право власності на земельну ділянку до нього; Кредитний договір №127 від 02.11.2006; Договір застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006; Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №67566873 від 18.08.2020 (відображені обтяження на земельні ділянки, які є предметом договору застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006); Договір про відступлення прав вимоги №14/11-2019/1 від 14.11.2019; Договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором (договором застави) від 17.01.2020 №24; Договір про задоволення вимог іпотекодержателя №25 від 17.01.2020 (земельні ділянки, які є предметом договору застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006, переходять від ОСОБА_2 до AT «РВС БАНК» (правонаступник АКБ «Київ»). Із наведеним пакетом документів закон пов`язує можливість переходу речового права, що підлягає державній реєстрації. Таким чином, нотаріус Тверська І.В., посвідчуючи відповідні правочини (договір про задоволення вимог іпотекодержателя) та приймаючи відповідні реєстраційні рішення, діяла відповідно до норм чинного законодавства.

Внаслідок визнання неправомірним та скасування наказу Міністерства також підлягають задоволенню вимоги про поновлення записів про право власності Акціонерного товариства «РВС Банк» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 25.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/8899/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги третьої особи-1 зводяться до наступного:

- станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення власником спірного майна - земельних ділянок був ОСОБА_1 - фізична особа, а тому спір підлягав вирішенню у порядку цивільного судочинства, а провадження у справі підлягало закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України;

- для вчинення спірної реєстраційної дії нотаріусу не було надано всіх визначених приписами пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень документів (копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, що в силу приписів статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та статей 10, 23, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» унеможливлювало прийняття приватним нотаріусом спірного рішення про реєстрацію права власності на земельні ділянки;

- до моменту реєстрації іпотеки та переоформлення права власності діяли обтяження на все нерухоме майно фізичної особи (боржника) - ОСОБА_2 , а саме арешти, накладені у межах виконавчих проваджень;

- суд не дослідив правомірності вимог позивача та наявності у останнього достатньої кількості правових підстав для заявлення вимог щодо захисту власних прав та майнових інтересів;

- виходячи із аналізу правової природи процедури реалізації майна на торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу Х Порядку реалізації майна на електронних торгах, підтверджує виникнення права власності на придбане майно у третьої особи-1;

- нотаріус, діючи протиправно, не перевіряючи подані/отримані документи вимогам законодавства, не використовуючи відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, прийняв незаконні рішення та зареєстрував іпотеку та в подальшому зареєстрував право власності на спірні земельні ділянки за АТ «РВС Банк».

Також, не погодившись із прийнятим рішенням, 22.10.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Міністерство юстиції України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/8899/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Міністерства юстиції України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- ОСОБА_1 , подаючи скаргу до Міністерства, надав докази порушення його прав, оскільки частиною 8 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮУ від 29.09.2016 №2831/15, передбачено, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно;

- вирішуючи спір, суд першої інстанції безпідставно надав оцінку іншому рішенню Міністерства, прийнятому за іншою скаргою ( ОСОБА_3 ), на підставі чого вдався до припущення, що оскаржуваний наказ Міністерства є незаконним, оскільки існує рішення Міністерства щодо іншої скарги, не пов`язаної з тією, на підставі якої було прийняте оскаржуване рішення Міністерства;

- Міністерство належним чином повідомило скаржника, приватного нотаріуса, рішення, дія або бездіяльність якого оскаржується, та заінтересованих осіб про розгляд скарги ОСОБА_1 . Так, оголошення про час і місце засідання Колегії було розміщене на офіційному сайті Мін`юсту, а також у матеріалах справи міститься заява АТ «РВС «Банк» про ознайомлення із матеріалами скарги від 26.02.2020 та відсутнє клопотання про відкладення розгляду скарги;

- у Державному реєстрі прав відсутні договори іпотеки, які встановлюють можливість виникнення права іпотеки та відступлення таких прав вимоги за таким договором на предмет іпотеки за ТОВ «Фінансова компанія «Паріс». Провівши державну реєстрацію, нотаріус Тверська І.В. порушила вимоги пунктів 4, 6, 7 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскаржувані рішення були прийняті нотаріусом при наявності зареєстрованих в спеціальному розділі Державного реєстру прав обтяжень на земельні ділянки від 11.10.2017 №№ 22767889, 22778008 на підставі постанови, виданої головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадимом Іваном Сергійовичем за №32616497 від 06.10.2017. Однак, судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано порушення приватним нотаріусом Тверською І.В. вимог законодавства в сфері державної реєстрації прав при вчинення реєстраційних дій;

- поновлення записів є обов`язком Мін`юсту, який настає в силу законодавства та рішення суду про скасування наказу Мін`юсту.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник позивача 21.01.2022 подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України, у якому просив суд залишити їх без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до наступного:

- станом на 26.02.2020 (дату звернення ОСОБА_1 зі скаргою до Міністерства) останній лише взяв учать у торгах, став переможцем торгів та зробив лише оплату (передплату) за лот на аукціоні, але не свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яка видається нотаріусом на підстав акту про проведені електронні торги, а отже не отримав право власності на спірне майно;

- внаслідок прийняття Міністерством оскаржуваного наказу право власності перейшло від АТ «РВС БАНК» до ОСОБА_2 , а не до скаржника. Дана позиція кореспондується із висновком Колегії Міністерства юстиції України, яким було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 №К-5.002 від 17.02.2020 на рішення того самого нотаріуса - Тверської І.В. , за аналогічних обставин;

- Колегією Міністерства недотримано та порушено абзац 2 пункту 2 Розділу III Положення про Колегію, згідно якого Секретар Колегії забезпечує, зокрема, повідомлення осіб, що запрошуються на засідання Колегії, про дату, час і місце його про ведення. Однак, в порушення вимог Положення про колегію, Тверську І.В. про розгляд скарги повідомлено не було. Зазначеними діями Мін`юстом грубо порушено процедуру, порядок та права осіб щодо яких розглядалася скарга, чим створено суттєвий дисбаланс у праві сторін на участь у відповідному процесі з розгляду скарги та прийнято рішення без урахування контраргументів до скарги;

- реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Тверською І.В. проведена у результаті вчинення нотаріальної дії на підставі нотаріального посвідчення договору, тому такі рішення не можуть бути скасовані Колегією, адже відсутні відомості про визнання правочину недійсним в судовому порядку або щодо скасування нотаріальної дії;

- станом на дату звернення ОСОБА_1 зі скаргою до Міністерства право власності існувало лише у АТ «РВС Банк», а за наслідком скасування повернулось до ОСОБА_2 . Будь-яких інших правочинів або осіб, маючих право власності не існувало та не існує, ОСОБА_2 (боржник) не оспорює право власності на земельні ділянки АТ «РВС Банк», оскільки сам добровільно на підставі договору від 17.01.2020 передав майно в рахунок погашення заборгованості. Наявний спір стосується саме оскаржуваного наказу між Банком та Мін`юстом, який по суті без наявного існуючого та порушеного права особи використав свої публічно-правові функції та дискреційні повноваження і вирішив питання про права та обов`язки Банку шляхом прийняття оскаржуваного наказу. Банк у цій справі не оспорює правомірність участі ОСОБА_1 у торгах або складення приватним виконавцем акту про такі торги, а ОСОБА_2 , до якого перейшло право власності після скасування реєстраційних дій оскаржуваним наказом, права Банку не оспорює, тому підстави для закриття провадження через непідвідомчість даного спору господарському суду відсутні.

04.02.2022 від представника третьої особи-1 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на відзив, у яких представник наголосив на наступному:

- 11.03.2021 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Маржиною А.А. на підставі свідоцтв №257 та №258 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0004 та :02:009:0042. Таким, чином ОСОБА_1 є власником спірних земельних ділянок у відповідності до чинного законодавства, право власності на які в судовому порядку не скасовано, що спростовує доводи АТ «РВС Банк» щодо того, що станом на момент прийняття оскаржуваного наказу право власності на спірні земельні ділянки повернулося до ОСОБА_2 , оскільки у зв`язку з реалізацією в рамках виконавчого провадження на прилюдних торгах майна 11 грудня 2019 року та сформованим 25 лютого 2020 актом державного виконавця, переможцем торгів та власником майна визнано ОСОБА_1 ;

- як визнається сторонами, між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством Комерційний банк «Київ» після реєстрації права власності за ОСОБА_2 . Договору іпотеки в силу погодженого порядку відповідно до пункту 3.2.8. Договору застави майнових прав №05-06/170 від 02.11.2016 укладено не було. Згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. У реєстрі іпотек відсутні дані про реєстрацію іпотеки за АКБ «Київ», оскільки останнє не набуло статусу іпотекодержателя, таким чином, АБК «Київ» не мало в розпорядженні забезпеченого іпотекою зобов`язання, а отже і не мало можливості відступити її на користь ТОВ «ФК «Паріс». ТОВ «ФК «Паріс» набуло права вимоги за Договором №5-06/170 застави майнових прав від 02.11.2006, укладеного між АКБ «Київ» та ОСОБА_2 , а в подальшому це право вимоги було відступлено на користь АТ «РВС БАНК», але замість посвідчення договору відступлення прав за договором №5-06/170 застави майнових прав від 02.11.2006 нотаріусом було посвідчено Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором (Договір застави) від 17.01.2020, зміст якого за своєю правовою природою не має нічого спільного зі змістом договору №5-06/170 застави майнових прав від 02.11.2006. На момент укладення та нотаріального посвідчення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 17.01.2020 у АТ «РВС БАНК» було відсутнє зареєстроване в установленому законом порядку речове право іпотекодержателя на спірні земельні ділянки;

- до моменту відступлення прав вимоги та переоформлення права власності в порядку задоволення вимог іпотекодержателя діяли обтяження на все нерухоме майно фізичної особи (боржника), таким чином фактична реєстрація іпотеки була неможливою, оскільки станом на 17.01.2020 вже були наявні обтяження.

Представник третьої особи-1 звернув увагу суду на висновки Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №640/6702/21, зазначивши, що у рамках цієї справи судом встановлено факт відсутності укладеного договору іпотеки. Також скаржник зазначив, що станом на дату розгляду апеляційної скарги у даній справі в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться справа №361/8953/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ФК «Паріс», ОСОБА_2 , АТ «РВС Банк», третя особа: Приватний нотаріус Тверська Інесса Володимирівна, про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом визнання недійсним Договору про відступлення права за іпотечним договором (Договір застави), який було укладено між ТОВ «ФК «Паріс» та АТ «РВС БАНК», посвідчений ПНКМО Тверською І.В. 17.01.2020 та зареєстровано за №24, та Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який було укладено між АТ «РВС БАНК» та ОСОБА_2 , серія та номер: 25, виданий 17.01.2020, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, щодо встановлення обставин недійсності правочину відступлення права вимоги та відсутності у АТ «РВС Банк» прав іпотекодержателя.

Треті особи -2, -3 письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

05.05.2022 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення щодо клопотання про закриття провадження у справі, у яких Банк наголосив на тому, що з огляду на суб`єктний склад учасників даної справи, предмет та підстави позовних вимог, спірні правовідносини підлягають розгляду саме за правилами господарського судочинства. При цьому станом на дату звернення ОСОБА_1 зі скаргою до Міністерства право власності на майно існувало лише у Банку. Позивач також зазначив, що, починаючи з розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_1 при підготовці та поданні процесуальних документів не було додано доказів долучення копії або оригіналу свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів від 11.03.2021, як і не було здійснено направлення сторонам у справі копій таких свідоцтв. У даній справі ОСОБА_1 має саме передбачений процесуальним законом статус учасника справи у вигляді третьої особи, на права якої може вплинути судове рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №910/8899/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.10.2021 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України у справі №910/8899/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Апеляційні скарги було подані безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8899/21.

15.11.2021 матеріали справи №910/8899/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Владимиренко С.В. з 15.11.2021 по 03.12.2021 включно у відпустці, питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами розглядалися після виходу судді з відпустки.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021, у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. у відпустці з 01.12.2021 по 17.12.2021, яка не є головуючим суддею (суддею - доповідачем) призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/8899/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, у відпустці з 01.12.2021 по 17.12.2021, сформовано новий склад колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді Корсак В.А., Ходаківська І.П.

Під час дослідження матеріалів справи з метою вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження, колегією суддів встановлено наявність обставин, які виключають можливість участі вказаних суддів у розгляді даної справи і підлягають відводу (самовідводу).

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді доповідача) Владимиренко С.В., суддів Корсака В.А., Ходаківської І.П., з метою дотримання приписів частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України щодо визначення судді (судді-доповідача), заявила про самовідвід від розгляду справи №910/8899/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 заяву суддів Владимиренко С.В., Ходаківської І.П., Корсака В.А. про самовідвід у справі №910/8899/21 задоволено. Справу №910/8899/21 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 №09.1-08/6336/21 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/8899/21.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 13.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №910/8899/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.12.2021 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України у справі №910/8899/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/8899/21 залишено без руху. Роз`яснено ОСОБА_1 , що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 6 810, 00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/8899/21 залишено без руху. Роз`яснено Міністерству юстиції України, що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 6 810, 00 грн.

24.12.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано квитанцію №01РН-1984-РЕР1-СТ17 від 24.12.2021 на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 810,00 грн.

28.12.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду Міністерство юстиції України подало заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення №6278 від 27.10.2021 на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 810,00 грн.

Головуючий суддя у справі Михальська Ю.Б. у період з 22.12.2021 по 06.01.2022 згідно наказів голови Північного апеляційного господарського суду №719-в від 17.12.2021 та №728-в від 20.12.2021 перебувала у щорічних основних відпустках.

Враховуючи вищевикладене, після виходу головуючому судді з відпустки, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/8899/21, призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на 08.02.2022.

Також ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/8899/21, апеляційні скарги Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/8899/21 об`єднано в одне апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 08.02.2022.

07.02.2022 Банк подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду заяву про долучення до матеріалів справи копії постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 у справі №640/6702/21, якою визнано протиправним та скасовано пункти 3, 5 наказу Міністерства юстиції України від 17 лютого 2021 року №620/5, провадження у справі в частині позовних вимог про скасування пунктів 1, 2, 4 наказу Міністерства юстиції України від 17 лютого 2021 року №620/5 закрито.

07.02.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, призначене на 08.02.2022, з`явилися представники позивача, відповідача та третьої особи-2.

Представники позивача та третьої особи-2 заперечували проти задоволення клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача не заперечував проти відкладення розгляду справи.

Суд у судовому засіданні 08.02.2022 вирішив відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та перейшов до розгляду справи по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 у справі оголошено перерву до 22.02.2022.

У судове засідання, призначене на 22.02.2022, з`явилися представники позивача, відповідача, третьої особи-1 та третьої особи-2.

Суд у судовому засіданні 22.02.2022 продовжив розгляд справи по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 у справі №910/8899/21 оголошено перерву до 10.03.2022.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

У зв`язку з зазначеним судове засідання 20.03.2022 у справі №910/8899/21 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 призначено до розгляду апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/8899/21 на 07.06.2022.

У судове засідання, призначене на 07.06.2022, з`явилися представники позивача, відповідача та третьої особи-1. Інші учасники судового процесу не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Суд у судовому засіданні 07.06.2022 продовжив розгляд апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 у справі оголошено перерву до 16.06.2022.

16.06.2022 від представника ОСОБА_1 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли викладені у письмовому вигляді дебати у даній справі.

У судовому засіданні 16.06.2022 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 16.06.2022 з`явилися представники позивача, відповідача та третьої особи-1.

Представники третіх осіб -2, -3 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Повідомлення із електронною копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 про призначення справи до розгляду на 16.06.2022, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронну адресу третьої особи-2, зазначену в матеріалах справи ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується роздруківкою електронного листування. Додатково представника третьої особи-2 про призначення справи до розгляду на 07.06.2022 було повідомлено телефонограмою від 15.06.2022.

Третій особі-3 копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 у даній справі була надіслана до електронного кабінету в системі «Електронний суд».

Крім того, інформація щодо призначення розгляду справи на 16.06.2022 була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України за посиланням: https://anec.court.gov.ua/sud4873/gromadyanam/povidomlennya/1272433/.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення третіх осіб -2, -3 про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні 16.06.2022, суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників третіх осіб -2, -3.

Представники відповідача та третьої особи-1 у судовому засіданні 16.06.2022 просили суд задовольнити їх апеляційні скарги, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні 16.06.2022 заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

02.11.2006 між Акціонерним комерційним банком «Київ» (15.05.2020 внесений запис №1004822 щодо припинення юридичної особи - надалі АКБ «Київ») та ОСОБА_2 укладено Договір про надання кредиту №127 (том 1, а.с. 20-23).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №127 від 02.11.2006 між ОСОБА_2 (заставодавець) та АКБ «Київ» (заставодержатель) було укладено Договір застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006 (том 1, а.с. 24-26).

Відповідно до умов Договору застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006 заставодавець на забезпечення своєчасного та повного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором передав в заставу належні йому майнові права на отримання у власність земельних ділянок за Договорами купівлі-продажу земельної ділянки, у тому числі за Договорами купівлі-продажу земельної ділянки від 02.11.2006, за реєстровими №№ 7268, 7283, 7278.

Предметом застави майнових прав виступили, зокрема, майнові права на отримання у власність на підставі договорів купівлі-продажу від 02.11.2006 земельних ділянок: площею 0,7499 га, кадастровий номер :02:001:0004, площею 0,7501 га, кадастровий номер :02:009:0042, площею 0,7500 га, кадастровий номер :02:010:0026.

За приписами пунктів 1.6., 2.1.1., 2.1.5., 3.3.1., 4.1. вказаного договору застави за рахунок заставленого майнового права вимоги Заставодержателя задовольняються в повному обсязі. У разі невиконання Заставодавцем умов кредитного договору Заставодержатель отримує право одержати задоволення з майнових прав переважно перед іншими кредиторами відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України та статті 18 Закону України «Про заставу». У разі невиконання або неналежного виконання Заставодавцем зобов`язань за кредитним договором, наступного дня безумовно відступає Заставодержателю права вимоги (майнові права), що є предметом застави, на умовах цього договору. Заставодержатель має безумовне право звернути стягнення на предмет застави, якщо в момент настання строку виконання зобов`язання, що забезпечується заставою, воно не буде виконано повному обсязі на умовах, зазначених кредитним договором.

Після укладання Договору застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006 вони 22.03.2010 були обтяжені у відповідності до статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», що діяв на момент укладення Договору, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №65640229 від 07.05.2020 (том 1, а.с. 220, том 2, а.с. 49). Термін дії обтяження - до 20.03.2020.

14.11.2019 між АКБ «Київ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (ТОВ «ФК «Паріс» - Новий кредитор) укладено Договір про відступлення прав вимоги №14/11-2019/1 (том 1, а.с. 27-37), відповідно до умов якого АКБ «Київ» відступив ТОВ «ФК «Паріс» права вимоги, зокрема, згідно додатку №1 до цього договору (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами), до ОСОБА_2 за Договором про надання кредиту №127 від 02.11.2006, виконання якого забезпечено Договором застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006.

17.01.2020 між ТОВ «ФК «Паріс» та AT «РВС Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги №17/01/2020-1 від 17.01.2020 (том 1, а.с. 38-47), за яким позивачу, як новому кредитору, згідно додатку №1 до цього договору, було передано право вимоги за Договором про надання кредиту №127 від 02.11.2006 та Договором застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006, укладеним між АКБ «Київ» та ОСОБА_2 , згідно з яким ТОВ «ФК «Паріс» відступає, а AT «РВС Банк» набуває зазначене право вимоги.

Таким чином, позивач набув прав та обов`язків правонаступника АК Банк «Київ» за Кредитним договором №127 від 02.11.2006 та Договором застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006.

17.01.2020 між ТОВ «ФК «Паріс» (первісний іпотекодержатель) та AT «РВС Банк» (новий іпотекодержатель) укладено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором застави), згідно пункту 1.1. якого на умовах, викладених у цьому договорі та у зв`язку із укладенням договору про відступлення права вимоги №17/01/2020-1 від 17.01.2020 між первісним іпотекодержателем та AT «РВС Банк», первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю право вимоги за Іпотечним договором (договором застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006), укладеним між ПАТ «АКБ «Київ» та ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід`ємною частиною, а новий іпотекодержатель набуває зазначене право вимоги.

Згідно пункту 1.3. Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором предметом іпотеки за договором іпотеки є, зокрема, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0004, :02:009:0042, :02:010:0026, належні на праві власності ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 02.11.2006 та державних актів про право власності на землю від 04.12.2017 (том 2, а.с. 41-44).

Право вимоги за договором іпотеки (застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006) вважається переданим з моменту нотаріального посвідчення цього договору (пункт 2.1. Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором застави)).

Даний договір посвідчено 17.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №24.

17.01.2020 на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором застави), серія та номер 24 від 17.01.2020, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. прийняті рішення про державну реєстрацію за АТ «РВС «Банк» прав та їх обтяжень (іпотеки) індексний номер 50697354 щодо земельної ділянки :02:001:0004, індексний номер 50697689 щодо земельної ділянки :02:009:0042.

17.01.2020 між ОСОБА_2 та AT «РВС БАНК» укладено Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, згідно якого іпотекодавець передає, а іпотекодержатель набуває право власності на належне іпотекодавцю нерухоме майно, зокрема, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0004, :02:009:0042, :02:010:0026, які розташовані на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області.

Передача права власності проходить згідно статей 33-36 Закону України «Про іпотеку» (пункт 1.1. Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя).

Згідно з пунктом 2 Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя земельні ділянки, право власності на які передається за цим Договором Іпотекодержателю, є предметом Договору іпотеки (застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006), у забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №127, укладеного 02.11.2006.

Вказаний договір посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. 17.01.2020 та зареєстровано в реєстрі за №25.

17.01.2020 на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя серія та номер 25 від 17.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. прийняті рішення про державну реєстрацію за АТ «РВС «Банк» прав та їх обтяжень індексний номер 50699963 щодо земельної ділянки :02:010:0026, індексний номер 50700820 щодо земельної ділянки :02:001:0004, індексний номер 50700366 щодо земельної ділянки :02:009:0042 (том 1, а.с. 58-60).

Таким чином, АТ «РВС «Банк» набув право власності на вищеперелічені земельні ділянки, які розташовані на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 17.01.2020.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16.09.2013 у справі №761/4355/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АКБ «Київ» заборгованість за Кредитним договором №84 від 20.09.2007 у розмірі 3 439 383,35 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441,00 грн.

На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист №761/4355/13-ц від 21.11.2013.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.10.2015 здійснено заміну сторони виконавчого провадження з виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16.09.2013 у справі №761/4355/13-ц з АКБ «Київ» на ПАТ «Акціонерний Банк «УкрГазбанк», тобто Акціонерний Банк «УкрГазбанк» набув права стягувача у справі про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 3 439 383,35 за кредитним договором №84 від 20.09.2007, тобто відмінним від того, права вимоги за яким набув AT «РВС Банк».

Як вбачається із інформаційних довідок №№ 199800419, 199799460 від 11.02.2020 та №199547502 від 10.02.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (том 1, а.с. 194-204), 11.10.2017 на підставі постанови про арешт майна боржника, виданої головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Нещадимом І.С. 06.10.2017, серія та номер 32616497, до Державного реєстру було внесено запис про обтяження нерухомого майна ОСОБА_2 .

У подальшому в ході виконавчого провадження №60143836, відкритого 24.09.2019, про стягнення заборгованості на користь АТ «УкрГазбанк» приватним виконавцем Трофименком Михайлом Михайловичем були здійсненні виконавчі дії, направлені на примусову реалізацію вищезазначених земельних ділянок з метою виконання рішення суду у справі №761/4355/13-ц від 16.09.2013 на користь AT «УкрГазбанк».

20.06.2019 до реєстру було внесено запис про обтяження (арешт) майна ОСОБА_2 приватним виконавцем Трофименком М.М.

09.12.2019 проведені треті електронні торги з реалізації земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:0004, :02:009:0042, :02:010:0026.

За результатами електронних торгів Державним підприємством «Сетам» у системі електронних торгів арештованого майна (лоти №389948, №389951, №389942) були сформовані протоколи №451896 (щодо лоту №389948 - земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0004) (том 1, а.с. 193), №451897 (щодо лоту №389951 - земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0042) (том 1, а.с. 188), №451955 (щодо лоту №389942 - земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0026).

Переможцем торгів згідно протоколів №451896 та №451897 від 09.12.2019 став ОСОБА_1 .

Згідно протоколу торгів №451955 переможцем став ОСОБА_3 .

На підставі протоколу торгів №451897 від 09.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. складено акт про проведені електронні торги від 25.02.2020 (том 1, а.с. 183).

Також у матеріалах справи міститься постанова про проведені електронні торги від 25.02.2020, у якій зазначено, що на підставі протоколу про проведені електронні торги №451896 від 09.12.2019 видано акт про проведені електронні торги (том 1, а.с. 182).

Сам акт про проведені електронні торги за протоколом № 451896 (лот №389948) у матеріалах справи відсутній.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 (переможець згідно протоколу торгів №451955) звертався до Міністерства зі скаргою від 14.02.2020 на рішення, від 17.01.2020 № 50699963, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0026 (том 2, а.с. 76-81).

19.08.2020, розглянувши скаргу ОСОБА_3 , Колегія Міністерства з розгляду скарг прийняла Висновок, яким рекомендувала Міністерству відмовити у її задоволенні, оскільки скарга оформлена без дотримання необхідних вимог, встановлених частиною 5 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (скаржник не підтвердив факт порушення своїх прав у результаті прийняття оскаржуваного рішення) (том 1, а.с. 18-19).

Наказом від 16.10.2020 №2743/7 Міністерством відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні скарги (том 1, а.с. 17).

25.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства зі скаргою на реєстраційні дій, проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., у якій просив провести перевірку правомірності прийнятих нотаріусом рішень, скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. №№ 50700820, 50700366, 50697689, 50697354 від 17.01.2020 та поновити реєстрацію права власності на земельні ділянки :02:001:0004, :02:009:0042 за ОСОБА_2 , вчинити всі необхідні дії для захисту прав власника вищезазначеного майна.

18.08.2020, розглянувши Скаргу ОСОБА_1 , Колегія Міністерства з розгляду скарг прийняла Висновок, яким рекомендувала Міністерству скаргу ОСОБА_1 задовольнити, скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. №№ 50700820, 50700366, 50697689, 50697354 від 17.01.2020 та анулювати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Тверській І.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підстава - оскаржувані рішення про державну реєстрацію прийняті нотаріусом за наявності арештів, внесених на підставі постанови, виданої головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ; подані для реєстрації документи не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, іпотека зареєстрована на підставі документів, які не дають змоги встановити набуття таких прав (том 1, а.с. 14-16).

На підставі вказаного Висновку наказом від 17.02.2021 №620/5 (далі, Наказ; том 1, а.с. 13) Міністерство:

1) задовольнило скаргу ОСОБА_1 від 25.02.2020;

2) скасувало рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. №№ 50700820, 50700366, 50697689, 50697354 від 17.01.2020;

3) анулювало доступ нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

4) виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству;

5) виконання пункту 3 наказу покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Позивачем у даній справі заявлені вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного наказу Міністерства юстиції України №620/5 від 17.02.2021 та поновлення записів про право власності Акціонерного товариства «РВС Банк» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами №:02:001:0004 та №:02:009:0042 за Акціонерним товариством «РВС Банк».

В обґрунтування заявлених позовних вимог Банк вказує на прийняття Наказу з порушенням вимог чинного законодавства, а саме частини 5 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015 та Положення про колегію з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого наказом МЮУ №71/5 від 09.01.2020.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача та третьої особи-1 не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і надалі у редакції, чинній станом на дату прийняття спірного Наказу).

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (частина 1 статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі, Порядок №1128), який визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

Пунктом 2 Порядку №1128 (тут і надалі у редакції, чинній станом на дату прийняття спірного Наказу) встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

Частиною 5 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Пунктом 9 Порядку №1128 передбачено, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

На підтвердження свого права на звернення до відповідача зі скаргою ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі зазначає, що він набув право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами №:02:001:0004 та №:02:009:0042 на підставі актів про проведені електронні торги від 25.02.2020.

Аналогічні доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача.

Колегія суддів, натомість, погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність порушення прав ОСОБА_1 у результаті прийняття нотаріусом спірних рішень та не приймає до уваги зазначені доводи третьої особи-1 та відповідача, враховуючи наступне.

Відповідно до пунктів 4, 8, 9 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮУ №2831/5 від 29.09.2016 після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди за організацію та проведення електронних торгів) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди за організацію та проведення електронних торгів (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги. У разі придбання рухомого майна акт про проведений електронний аукціон є підставою для отримання майна у зберігача. Зазначений акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно.

Вказана норма кореспондується із положеннями пункту 4 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Отже, законодавством чітко встановлено, що документом, який свідчить про набуття права власності на нерухоме майно, придбане на торгах, є видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів).

Посилання скаржника на набуття ним права власності на нерухоме майно (земельні ділянки) на підставі актів про проведені електронні торги ґрунтуються на невірному тлумачення третьою особою-1 вищезазначених правових норм.

Виходячи із системного аналізу змісту пунктів 8 та 9 Порядку реалізації арештованого майна, акт про проведені електронні торги підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала лише рухоме майно.

Судом встановлено, що станом на дату звернення ОСОБА_1 до Міністерства зі скаргою (25.02.2020) у нього було відсутнє свідоцтво про придбання нерухомого майна (земельних ділянок №:02:001:0004 та №:02:009:0042) з прилюдних торгів, відповідно, право власності на земельні ділянки №:02:001:0004 та №:02:009:0042 набуте ним не було.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що протоколи про проведені електронні торги були складені 09.12.2019, а тому приватний виконавець зобов`язаний був видати акти про проведені торги протягом п`яти робочих днів (пункт 4 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна), однак у передбачені строки такі акти складені не були.

Водночас, у матеріалах справи міститься лише акт про проведені електронні торги від 25.02.2020, складений на підставі протоколу №451897 від 09.12.2019, тобто вже після здійснення третьою особою-2 нотаріальних дій щодо земельних ділянок (17.01.2020). Складений на підставі протоколу №451896 від 09.12.2019 акт про проведені торги у матеріалах справи відсутній, натомість, у переліку додатків до скарги ОСОБА_1 (пункти 13, 14) значаться постанови про проведені електронні торги від 25.02.2020 (том 1, а.с.181), а не акти, а матеріали справи містять лише постанову про проведені електронні торги по лоту №389948. Отже, існували також певні невідповідності у зазначеному переліку додатків з реально поданими документами.

Також колегія суддів звертає увагу на сам зміст прохальної частини скарги ОСОБА_1 , у якій він просить за результатами скасування прийнятих нотаріусом рішень поновити реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 , тим самим фактично сам визнає і розуміє, що право власності ним станом на дату подання скарги набуте не було. Водночас, ОСОБА_2 не уповноважував ОСОБА_1 подавати від його імені скаргу, спрямовану на поновлення у реєстрі його прав власності на земельні ділянки.

Із урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 не надав Міністерству, як і суду, належних та допустимих доказів факту порушення його прав спірними рішеннями нотаріуса, а тому у Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України не було законних підстав для розгляду скарги ОСОБА_1 та прийняття за результатами її розгляду відповідного рішення.

У даному контексті суд першої інстанції також правомірно звернув увагу на висновки Колегії Міністерства з розгляду аналогічної скарги ОСОБА_3 , яка за аналогічних обставин рекомендувала Міністерству відмовити, а останнє наказом від 16.10.2020 №2743/7 відмовило у її задоволенні, оскільки скарга оформлена без дотримання необхідних вимог Закону (скаржник не підтвердив факт порушення своїх прав у результаті прийняття оскаржуваного рішення).

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції безпідставно надав оцінку іншому рішенню Міністерства, прийнятому за іншою скаргою ( ОСОБА_3 ), на підставі чого вдався до припущення, що оскаржуваний наказ Міністерства є незаконним, колегією суддів відхиляються, оскільки місцевий господарський суд не надавав оцінки правомірності наказу Міністерства від 16.10.2020 №2743/7 та не робив висновків про законність чи незаконність спірного наказу на цій підставі, а вказане посилання зробив, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, враховуючи доктрину «venire contra factum proprium» (заборона суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» - ніхто (у даному випадку Міністерство) не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Колегія суддів наголошує, що існування наказу Міністерства від 16.10.2020 №2743/7 свідчить про невідповідність прийнятого спірного Наказу закріпленим процесуальним законом критеріям, зокрема, безсторонності (неупередженості); дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Щодо належності повідомлення Міністерством заінтересованих осіб про розгляд 18.08.2020 скарги ОСОБА_1 суд встановив наступне.

Згідно з пунктом 10 Порядку №1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1128 суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Черговість використання кожного конкретного способу визначається суб`єктом розгляду скарги в залежності від конкретних обставин та наявної у нього інформації.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що Міністерство належним чином повідомило скаржника, приватного нотаріуса, рішення, дія або бездіяльність якого оскаржується, та заінтересованих осіб про розгляд скарги ОСОБА_1 .

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на офіційному веб-сайті Мін`юсту було розміщене оголошення про час і місце засідання Колегії (том 1, а.с. 172), а саме: 18 серпня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , в Офісі протидії рейдерству відбудеться засідання Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції. Запрошуються скаржники/їх представники, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується та заінтересовані особи/їх представники для розгляду наступних скарг: «на 09 год. 55 хв. розгляд скарги ОСОБА_1 від 25.02.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.02.2020 за № Г-6192. Тип об`єкта нерухомого майна: земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:001:0004, :02:009:0042. Суб`єкт оскарження: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, м. Київ Тверська Інесса Володимирівна. Заінтересована сторона: АТ «РВС Банк» код: 39849797; ОСОБА_2 .

Однак, із наявної і матеріалах справи роздруківки з сайта Мін`юсту неможливо встановити дату розміщення такого оголошення та чи було воно оприлюднене не пізніше ніж за два днів до дня розгляду скарги.

Також у матеріалах скарги міститься телефонограма від 14.08.2020 на номер (том 1, а.с. 221) щодо повідомлення ОСОБА_1 про засідання Комісії 18.08.2020 о 09 год. 55 хв.

Доказів на підтвердження повідомлення Тверської Інесси Володимирівна (суб`єкта оскарження) та інших заінтересованих осіб (АТ «РВС Банк» та ОСОБА_2 ) про розгляд скарги ОСОБА_1 18.08.2020 Міністерством у встановлений законом строк до матеріалів справи не надано, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неналежне повідомлення суб`єкта оскарження та заінтересованих осіб про розгляд скарги.

Факт неналежного повідомлення суб`єкта оскарження (приватного нотаріуса Тверської Інесси Володимирівна) про розгляд скарги ОСОБА_1 18.08.2020 додатково підтверджується також обставинами, встановленими у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 у справі №640/6702/21.

Відповідно до пункту 12 Порядку №1128 копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально. За відповідним клопотанням осіб, визначених в абзаці першому цього пункту, колегія відкладає розгляд скарги у сфері державної реєстрації на не більше ніж одну годину для забезпечення можливості ознайомлення таких осіб з відповідною скаргою та доданих до неї документів. Особи, визначені в абзаці першому цього пункту, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду.

У матеріалах справи міститься заява Банку від 18.08.2020 про ознайомлення із матеріалами скарги ОСОБА_1 (том 1, а.с.209) із відміткою про ознайомлення.

Водночас, враховуючи, що інші заінтересовані особи не були належним чином повідомлені про дату засідання Колегії та на засідання не з`явились, останні фактично були позбавлені права на ознайомлення з її змістом.

Відтак, доводи апеляційної скарги відповідача про належність повідомлення усіх заінтересованих осіб та суб`єкта оскарження спростовуються вищенаведеними обставинами.

Щодо правомірності дій нотаріуса з проведення державної реєстрації права власності за Банком колегія суддів встановила наступне.

У Висновку Колегії зазначено, що приватним нотаріусом оскаржувані рішення прийняті при наявності зареєстрованих обтяжень земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:001:0004, :02:009:0042 в спеціальному розділі Державного реєстру прав обтяжень на земельні ділянки від 11.10.2017 №№ 22767889, 22778008 на підставі постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. за №32616497 від 06.10.2017.

За доводами скаржників, нотаріус, діючи протиправно, не перевіряючи подані/отримані документи вимогам законодавства, не використовуючи відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, прийняв незаконні рішення та зареєстрував іпотеку та в подальшому зареєстрував право власності на спірні земельні ділянки за АТ «РВС Банк». Провівши державну реєстрацію, нотаріус Тверська І.В. порушила вимоги пунктів 4, 6, 7 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегія суддів відхиляє вказані доводи скаржників з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження, окрім іншого, на земельні ділянки.

За приписами статті 577 Цивільного кодексу України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

За приписами пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус є державним реєстратором.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави для відмови в державній реєстрації прав - наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

За приписами пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката

За змістом статей 11, 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», що діяв на момент укладення Договору застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006, обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в

порядку, встановленому цим Законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим

Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим

Законом.

Із наявного у матеріалах справи витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №65640229 від 07.05.2020 (том 1, а.с. 220) судом встановлено, що після укладання Договору застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006 було зареєстроване 22.03.2010 обтяження майна - заборона відчуження, зокрема, майнових прав на отримання у власність земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:001:0004, :02:009:004, обтяжувач - ПАТ «Акціонерний Комерційний Банк «Київ» на підставі договору застави майнових прав від 02.11.2006. При цьому вказано термін дії обтяження - до 20.03.2020.

Відомості щодо обтяження земельних ділянок, які є предметом договору застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006, також, як вказує нотаріус та не спростовано сторонами, були відображені у Витязі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №67566873 від 18.08.2020.

Вказане обтяження до 17.01.2020 у законному порядку не скасовувалось. Фактично, лише змінювалися кредитори за договором про надання кредиту №127 від 02.11.2006 та, відповідно, іпотекодержателі (заставодержателі) майнових прав на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:001:0004, :02:009:004, на підставі договорів про відступлення прав вимоги від 14.11.2019 №14/11-2019/1 (на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПАРІС») та від 17.01.2020 №24 (на ПАТ «Акціонерне товариство «РВС Банк»).

Відповідно до статей 572, 574, 576 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Згідно зі статтями 589, 593 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Право застави припиняється у разі, зокрема, набуття заставодержателем права власності на предмет застави. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Відповідно до статей 3, 4, 20 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Предметом застави можуть бути майно та майнові права. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Іпотека є різновидом застави. В іпотеку передається виключно нерухоме майно за умови, що воно залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Закон України «Про іпотеку» визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на наведені правові норми, враховуючи, що обтяження на підставі договору застави майнових прав від 02.11.2006 на отримання у власність земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:001:0004, :02:009:004 було зареєстроване 22.03.2010, що у відповідності до статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» надало йому чинності у відносинах із третіми особами, і діяло до законного його зняття (припинення), кредитор (заставодержатель, іпотекодержатель) мав пріоритетне право у разі невиконання ОСОБА_2 (заставодавцем) зобов`язання за кредитним договором №127 від 02.11.2006, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Відповідно до частин 1, 4 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно частин 3 та 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати зокрема: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Положеннями частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (частина 2 вказаної вище статті).

Матеріалами справи підтверджується, що приватний нотаріус Тверська І.В. під час прийняття спірних рішень про реєстрацію керувалась наступними документами: Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.11.2006 №7283 та державний акт про право власності на земельну ділянку до нього; Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.11.2006 №7268 та державний акт про право власності на земельну ділянку до нього; Кредитний договір №127 від 02.11.2006; Договір застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006; Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №67566873 від 18.08.2020 (відображені обтяження на земельні ділянки, які є предметом договору застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006); Договір про відступлення прав вимоги №14/11-2019/1 від 14.11.2019; Договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором (договором застави) від 17.01.2020 №24; Договір про задоволення вимог іпотекодержателя №25 від 17.01.2020 (земельні ділянки, які є предметом договору застави майнових прав №5-06/170 від 02.11.2006, переходять від ОСОБА_2 до AT «РВС БАНК»).

Із наведеним пакетом документів закон пов`язує можливість переходу речового права, що підлягає державній реєстрації.

Тобто, реєстрація речових прав на нерухоме майно - земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:001:0004, :02:009:004 вчинена приватним нотаріусом в результаті вчинення нотаріальних дій на виконання нотаріально посвідчених договорів, які не визнані недійсними в судовому прядку, тож є законною.

Посилання третьої особи-1 в апеляційній скарзі на неподання Банком для вчинення спірних реєстраційних дій у відповідності до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень документів засвідченої іпотекодержателем копії письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, що на його думку, унеможливлювало прийняття приватним нотаріусом спірного рішення про реєстрацію права власності на земельні ділянки, оцінюються судом критично, оскільки у даному випадку договір про задоволення вимог іпотекодержателя у двосторонньому порядку підписаний ОСОБА_2 та АТ «РВС Банк».

Таким чином, нотаріус Тверська І.В., посвідчуючи відповідні правочини (договір про задоволення вимог іпотекодержателя) та приймаючи відповідні реєстраційні рішення, діяла відповідно до норм чинного законодавства, а у Міністерства були відсутні підстави для висновку про порушення нею вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав.

Враховуючи встановлені судом обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування Наказу №620/5 від 17.02.2021 Міністерства юстиції України, а тому позов у цій частині задоволено правомірно.

Із приводу доводів апеляційної скарги третьої особи-1 щодо непідвідомчості даного спору господарському суду та необхідності закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення власником нерухомого майна - земельних ділянок був ОСОБА_1 (фізична особа), а тому спір підлягав вирішенню у порядку цивільного судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом спору в даній справі є законність чи незаконність прийнятого Міністерством наказу №620/5 від 17.02.2021, на підставі якого припинено право власності позивача, відповідно, предметом доказування є наявність чи відсутність у діях відповідача станом на дату прийняття вказаного Наказу порушень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015 та Положення про колегію з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого наказом МЮУ №71/5 від 09.01.2020.

Належними сторонами цих правовідносин є особи, права яких припиняються чи набуваються внаслідок реєстраційної дії.

Як уже встановлено судом вище, станом на дату звернення ОСОБА_1 зі скаргою від 25.02.2020, право власності на нерухоме майно існувало лише у АТ «РВС Банк», а за наслідком прийняття вказаного Наказу фактично повернулось до іпотекодавця - ОСОБА_2 , який не оспорює право власності позивача на нерухоме майно, адже сам добровільно на підставі договору від 17.01.2020 передав його в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Внаслідок вчинення нотаріусом 17.01.2020 реєстраційних дій ОСОБА_1 прав власності на земельні ділянки набуто не було.

Наявний у даній справі спір стосується саме оскаржуваного Наказу між Банком та Міністерством, який по суті без наявного існуючого та порушеного права особи (заявника скарги ОСОБА_1 ) вирішив питання про права та обов`язки Банку щодо земельних ділянок.

Водночас, третя особа-1, зазначаючи, що він є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:0004 та :02:009:0042, оскільки 11.03.2021 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Маржиною А.А. на підставі свідоцтв №257 та №258 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на вказані земельні ділянки, не надав суду апеляційної інстанції ні оригіналів, ні належним чином засвідчених копій вказаних свідоцтв, ні витягів на підтвердження реєстрації за ним права власності на такі земельні ділянки, водночас, у суді першої інстанції ОСОБА_1 взагалі не вказував на їх існування, а вперше такі доводи (без підтвердження їх доказами) були висвітлені в його апеляційній скарзі (том 2, а.с. 149). ОСОБА_1 має саме передбачений процесуальним законом статус учасника у справі у вигляді третьої особи, на права якої може вплинути судове рішення.

У позовній заяві Банком також були заявлені як похідні вимоги про поновлення записів про право власності Акціонерного товариства «РВС Банк» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами №:02:001:0004 та №:02:009:0042 за Акціонерним товариством «РВС Банк».

Із приводу цієї частини заявлених позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Приписами статті 173 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до частини 2, 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання.

У розумінні приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згідно із цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Отже, зрештою ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що внаслідок визнання неправомірним та скасування Наказу Міністерства вимоги про поновлення записів про право власності Акціонерного товариства «РВС Банк» на земельні ділянки з кадастровими номерами №:02:001:0004 та №:02:009:0042 шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень також підлягають задоволенню, оскільки будуть поновлювати порушене право позивача та призведуть до його ефективного захисту у межах одного судового провадження.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Усі інші доводи учасників справи, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, чого скаржниками зроблено не було.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржниками не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційні скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг, судовий збір за подання зазначених апеляційних скарг згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржників в частині витрат, понесених кожним із них.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/8899/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/8899/21 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 та Міністерство юстиції України відповідно.

Матеріали справи №910/8899/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.07.2022.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка