ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" червня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3022/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

за участю секретаря судового засідання Левшиної І.М.

розглянувши справу № 916/3022/21 у порядку загального позовного провадження

за позовом: заступника керівника Одеської обласної прокуратури /, адреса - 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, електронна пошта: / в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області /, адреса - 67844, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Приморська, 1, електронна пошта: /

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта" /, адреса - 68251, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Зоря, вул. Троїцька, 284/

про припинення права власності на земельну ділянку та автомобільну газово-заправну станцію, знесення нежитлової будівлі, скасування рішень державних реєстраторів

за участю представників:

від прокуратури: Лянна О.А. за посвідченням № 057608 від 22.10.20р.; в порядку самопредставництва органу прокуратури;

від позивача: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі;

від відповідача: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

ВСТАНОВИВ:

06.10.2021 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 3122/21/ до товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта", в якій просив суд:

1. Скасувати рішення державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Алексєєнко Віолетти Анатоліївни від 16.07.2019 № 47809508 щодо державної реєстрації за товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта" права власності на земельну ділянку площею 0,262 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32420415).

2. Припинити право власності товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта" на земельну ділянку площею 0,262 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32420415).

3. Скасувати рішення державного реєстратора ДП "Агенція з державної реєстрації" Дунай Христини Богданівни від 10.08.2019 № 48186588 щодо державної реєстрації за товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта" права власності на дачний будинок площею 288 кв.м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Вокзальна, 64а/1, кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32770773).

4. Скасувати рішення державного реєстратора КП "Агенція реєстраційних послуг" Морозової Ольги Станіславівни від 23.08.2019 № 48382355 щодо державної реєстрації змін розділу в частині об`єкта нерухомого майна з "дачний будинок, об`єкт житлової нерухомості: Так" на "нежитлова будівля (автомобільна газово-заправна станція), об`єкт житлової нерухомості: Ні" за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Вокзальна, 64а/1, кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32770773).

5. Припинити право власності товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта" на нежитлову будівлю (автомобільну газово- заправну станцію) площею 288 кв.м., яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Вокзальна, 64а/1,кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32770773).

6. Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер- Нафта" знести нежитлову будівлю (автомобільну газово-заправну станцію) площею 288 кв.м., яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород- Дністровський, смт Затока, вул. Вокзальна, 64а/1, кадастровий номер :02:008:0034.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідач ТОВ "Інтер-Нафта" здійснив будівництво автомобільної газово-заправної станції на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, чим на думку прокурора, допустило нецільове використання земельної ділянки рекреаційного призначення.

Ухвалою суду від 07.10.2021 року залишено без руху позовну заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області вх. № 3122/21 від 06.10.2021 року; зобов`язано прокурора надати суду у десятиденний строк з дня отримання ухвали суду, заяву про усунення недоліків.

Разом із позовною заявою прокурор надав заяву про забезпечення позову /вх. № 2-1242/21/, в якій просив:

- заборонити ТОВ «Інтер-Нафта», а також іншим фізичним та юридичним особам на земельній ділянці площею 0,262 та з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0034 будь-яких будівельних робіт;

- заборонити ТОВ «Інтер-Нафта», а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь які дії щодо поділу, об`єднання земельної ділянки площею 0,262 га з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0034;

- накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 0,262 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32420415);

- накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю (автомобільну газово-заправну станцію) площею 288 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32770773);

- заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,262 га для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32420415), а також нежитлової будівлі (автомобільної газово-заправної станції) площею 288 кв.м., розташованої на вказаній земельній ділянці (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32770773).

Ухвалою суду від 07.10.2021 року відмовлено у задоволенні заяви заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову /вх. № 2-1242/21 від 06.10.2021 року/ у справі № 916/3022/21.

13.10.2021 року на адресу суду надійшла заява прокурора про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 07.10.2021 року /вх. № 27097/21/. Прокурор вказує, що позовні вимоги хоч і пов`язані з майном, але мають виключно немайновий характер, оскільки безпосередньо не підлягають грошовій оцінці. Прокурор зауважує, що позовні вимоги не направлені на визнання права власності на спірну нежитлову будівлю або її витребування.

Ухвалою суду від 18.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3022/21; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 17.11.2021 р. о 12:00 год.

25.10.2021 року на електронну адресу господарського суду надійшла копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2021 року у справі № 916/3022/21 /вх. № 1461/21/, якою витребувано з Господарського суду Одеської області матеріали справи № 916/3022/21.

Ухвалою суду від 01.11.2021 року зупинено провадження у справі № 916/3022/21 до повернення матеріалів справи № 916/3022/21 з апеляційної інстанції.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 року залишено без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 року у справі № 916/3022/21.

За час перебування матеріалів справи з Південно-західному апеляційному господарському суді 22.11.2021 року на адресу суду надійшов відзив /вх. № 31323/21/, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що товариство набуло право власності у результаті укладання цивільно-правових угод, а саме договору купівлі-продажу чотирьох земельних ділянок, які в свою чергу були об`єднані в одну земельну ділянку. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про неможливість застосування судової практики, на яку посилається прокурор.

Відповідач наголошує на відсутності порушень будь-яких нормативно-правових норм, а тим більше інтересів держави в особі відповідача та органів влади. Відповідач також звертає увагу, що товариство ніколи не здійснювало діяльність із зберігання скрапленого газу та продуктів переробки викопного газу.

01.12.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив /вх. № 32342/21/, в якій прокурор вказує, що ним не оспорюється правомірність набуття попередніми власниками та самим відповідачем спірних земельних ділянок. Прокурор вказує, що ним дотриманий принцип законності під час подання позову, оскільки законодавством передбачено підстави та порядок позбавлення права на земельну ділянку у зв`язку з її нецільовим призначенням. Прокурор наголошує, що ним надано докази, що спірна земельна ділянка за своїм цільовим призначенням та за містобудівною документацією має використовуватися саме для індивідуального дачного будівництва, а не для будівництва та обслуговування автомобільної газово-заправної станції.

Прокурор також звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність дозвільних документів на виконання будівельних робіт, прийняття закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації та зміну цільового призначення земельної ділянки.

Прокурор наполягає на тому, що будівництво та експлуатація автомобільної газово-заправної станції, яка збудована без дозвільних документів, належним чином затвердженого проекту будівництва та оцінки впливу на довкілля, створює реальну загрозу виникнення техногенної та екологічної катастрофи, яка може спричинити шкоду здоров`ю та життю людей, майну фізичних та юридичних осіб та завдати шкоду довкіллю.

05.01.2022 року за вх. № 31/22 до Господарського суду Одеської області повернулися матеріали справи № 916/3022/21 з Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 17.01.2022 року провадження у справі № 916/3022/21 поновлено з 09.02.2022 року; підготовче засідання призначено на 09.02.2022 р. о 12:00 год.

У підготовчому засіданні 09.02.2022 року судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 10.03.2022 року на 10:00 год.

10.03.2022 року підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з запровадженням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 64/2022 № 2102-IX, строком на 30 діб, який згідно Указу Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено до 25.04.2022 року /затверджено Законом України № 2119-IX від 15.03.2022 року/.

Ухвалою суду від 20.04.2022 року призначено дату підготовчого засідання в порядку підготовчого провадження у справі № 916/3022/21 на 31.05.2022 року об 12:00 год.

У підготовчому засіданні 31.05.2022 року судом оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/3022/21 до судового розгляду по суті; судове засідання призначено на 22.06.2022 року на 14:00 год.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Позивач до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши прокурора, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, рішенням Затоківської селищної ради від 12.04.2019 року № 1073 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_1 та іншим (всього 10 чол.) у власність для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 ; надано у власність земельні ділянки громадянам України згідно додатку загальною площею 0,5607 га, із земель рекреаційного призначення комунальної власності для індивідуального дачного будівництва в межах смт Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області.

Відповідно до додатку до рішення Затоківської селищної ради від 12.04.2019 № 1073 вбачається, що земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва селищною радою, у тому числі, надано у власність:

- ОСОБА_1 площею 0,0766 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0026;

- ОСОБА_2 площею 0,0500 га по АДРЕСА_11 , кадастровий номер :02:008:0027;

- ОСОБА_3 площею 0,0854 га по АДРЕСА_10 , кадастровий номер :02:008:0035;

- ОСОБА_4 площею 0,0500 га по АДРЕСА_9 , кадастровий номер :02:008:0051.

На підставі вказаного рішення селищної ради у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:

- ОСОБА_1 набуто право власності на земельну ділянку згідно рішення державного реєстратора Затоківської селищної ради Заболотного О.О. від 22.04.2019 № 46587253 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 31289862);

- ОСОБА_2 набуто право власності на земельну ділянку згідно рішення державного реєстратора Затоківської селищної ради Заболотного О.О. від 22.04.2019 № 46585670 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 31288442);

- ОСОБА_3 набуто право власності на земельну ділянку згідно рішення державного реєстратора Затоківської селищної ради Заболотного О.О. від 22.04.2019 № 46586672 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 31289355);

- ОСОБА_4 набуто право власності на земельну ділянку згідно рішення державного реєстратора Затоківської селищної ради Заболотного О.О. від 22.04.2019 № 46586268 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 31288984).

В подальшому вказаними вище особами відповідно до договорів купівлі-продажу, посвідчених 28.05.2019 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., здійснено відчуження земельних ділянок на користь ТОВ «Інтер-Нафта», право власності за яким у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано згідно рішень приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю.:

- від 28.05.2019 № 31742262 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0026 (номер запису про право власності 31742262);

- від 28.05.2019 № 47074316 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0027 (номер запису про право власності 31742940);

- від 28.05.2019 № 47071369 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0035 (номер запису про право власності 31740187);

- від 28.05.2019 № 47070543 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0051 (номер запису про право власності 31739456).

На підставі заяви ТОВ «Інтер-Нафта» від 31.05.2019 року № 552 про об`єднання земельних ділянок, посвідченої приватним нотаріусом Білгород- Дністровського міського нотаріального округу Кушнір І.В., рішення виконавчого комітету Затоківської селищної ради від 24.06.2019 № 527 державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регоніальне бюро державної реєстрації» Алексєєнко В.А. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.07.2019 № 47809508 проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Інтер-Нафта» на земельну ділянку площею 0,262 га для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32420415), яка утворилась за наслідками об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :02:008:0026, :02:008:0027, :02:008:0035, :02:008:0051.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У ході розгляду справи прокурор та відповідач визнавали та не заперечували правомірність набуття відповідачем права на власності на спірні земельні ділянки та їх подальше об`єднання в одну земельну ділянку.

Прокурор вказує, що на вказаній земельній ділянці ТОВ «Інтер-Нафта» здійснено будівництво автомобільної газово-заправної станції, право власності на яку зареєстровано згідно з рішенням державного реєстратора ДП «Агенція з державної реєстрації» Дунай Х.Б. від 10.08.2019 № 48186588 як на дачний будинок площею 288 кв.м. за адресою: Одеська область, м. Білгород- Дністровський, смт Затока, вул. Вокзальна, 64а/1 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32770773).

Рішенням державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозової О.С. від 23.08.2019 № 48382355 проведено реєстрацію змін розділу та змінено об`єкт нерухомого майна «дачний будинок» на «нежитлова будівля (автомобільна газово-заправна станція)».

Господарський суд зазначає, що предмет спору у даній справі є припинення права власності на земельну ділянку та автомобільну газово-заправну станцію, знесення нежитлової будівлі, скасування рішень державних реєстраторів з підстав того, що відповідач ТОВ "Інтер-Нафта" здійснив будівництво автомобільної газово-заправної станції на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, чим на думку прокурора, допустило нецільове використання земельної ділянки рекреаційного призначення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 80 ЗК України до суб`єктів права власності на землю віднесено, зокрема, громадян та юридичних осіб - на землі приватної власності.

За змістом частини 1 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема про цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру:

а) щодо категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель;

б) щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони);

на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Як вбачається з рішення Затоківської селищної ради від 12.04.2019 № 1073, відомостей Державного земельного кадастру, договорів купівлі- продажу від 28.05.2019 земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0026, :02:008:0027, :02:008:0035, :02:008:0051 відповідно до категорії земель відносяться до земель рекреаційного призначення, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва (код 07.03 згідно Класифікації видів цільового призначення земель), затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548), вид використання - для індивідуального дачного будівництва.

Матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_1 та іншим (всього 10 чол.) для індивідуального дачного будівництва, розробленого ТОВ «Земагросервіс», містять аналогічну інформацію щодо цільового призначення земельних ділянок, що відображено у експлікаціях земельних угідь, викопіюваннях з плану землекористування, довідках міськрайонного управління у Білгород- Дністровському районі та м. Білгород-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 10.12.2018 № 1457/184-18, 1458/184- 18, 1465/184-18, 1466/184-18, висновку експерта державної експертизи Гончара Д.П. про розгляд проекту землеустрою від 30.01.2019 № 882/82-19, висновках про розгляд проекту землеустрою управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 04.02.2019 № 15-27/0011-ПВ, № 15-27/0012-ПВ, № 15-27/0018-ПВ, № 15-27/0019-ПВ.

Також відповідно до викопіювання з детального плану території індивідуальної дачної забудови в кварталі вул. Вокзальна, 64а - АДРЕСА_12 , затвердженого рішенням Затоківської селищної ради від 22.03.2016 № 124, що міститься у проекті землеустрою та наданого згідно листа управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради від 07.05.2021 № 1103/158, вказана територія смт Затока передбачена містобудівною документацію під розміщення дачної забудови.

Цільове призначення земельних ділянок «для індивідуального дачного будівництва» не змінилось і за наслідками об`єднання земельних ділянок у земельну ділянку площею 0,262 га, кадастровий номер :02:008:0034.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

За приписами ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно- заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико- культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до статті 50 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ЗК України землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. На таких землях (крім земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельних ділянок, зайнятих об`єктами фізичної культури і спорту, інших аналогічних об`єктів) допускається будівництво відповідно до чинної містобудівної документації об`єктів житлового та громадського призначення, що не порушують режим використання земель рекреаційного призначення.

Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Разом з тим, на спірній земельній ділянці ТОВ «Інтер-Нафта» в порушення цільового призначення земельної ділянки здійснило будівництво автомобільної газово-заправної станції площею 288 кв.м., право власності на яку зареєстровано згідно з рішенням державного реєстратора ДП «Агенція з державної реєстрації» Дунай Х.Б. від 10.08.2019 № 48186588 як на дачний будинок (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32770773). Рішенням державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозової О.С. від 23.08.2019 № 48382355 проведено реєстрацію змін розділу та змінено об`єкт нерухомого майна «дачний будинок» на «нежитова будівля (автомобільна газово-заправна станція)».

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЗК України до земель автомобільного транспорту належать землі під спорудами та устаткуванням енергетичного, гаражного і паливороздавального господарства, автовокзалами, автостанціями, лінійними виробничими спорудами, службово-технічними будівлями, станціями технічного обслуговування, автозаправними станціями, автотранспортними, транспортно-експедиційними приємствами, авторемонтними заводами, базами, вантажними дворами, майданчиками контейнерними та для перечеплення, службовими та культурно-побутовими будівлями й іншими об`єктами, що забезпечують роботу автомобільного транспорту.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Поняття «використання земельної ділянки не за цільовим призначенням» стосується тих випадків, коли на земельній ділянці з певним цільовим призначенням проводиться діяльність, яка виходить за межі цільового призначення та передбачає фактичне використання такої ділянки. Отже, нецільовим використанням земельної ділянки є її використання за іншим призначенням, всупереч генеральному плану населеного пункту, іншій містобудівній документації, плану земельно-господарського устрою тощо, тобто всупереч земельному законодавству України

Таким чином, розміщення автозаправних станцій може здійснюватися лише на землях з цільовим призначення - «землі автомобільного транспорту».

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 915/47/17.

З урахуванням викладеного, господарський суд погоджується із доводами прокурора, що ТОВ «Інтер-Нафта» здійснено будівництво автомобільної газово-заправної станції на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, чим допустило нецільове використання земельної ділянки рекреаційного призначення.

Відповідно до положень п. «а», «б» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

Згідно з абзацом 10 статті 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 378 ЦК України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. «ґ» ч. 1, 2 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням. Законом може бути встановлено відповідальність і за інші порушення земельного законодавства.

Відповідно до п. «ґ» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 287/584/16-ц, 18.05.2020 у справі № 287/576/16-ц, від 03.06.2020 у справі № 287/581/16-ц, від 05.06.2020 у справі № 287/589/16-ц, від 01.07.2020 у справі № 287/575/16-ц, від 19.08.2020 у справі № 287/587/16-ц використання переданої у власність земельної ділянки не за цільовим призначенням тягне за собою наслідки, які передбачені статями 141, 143 ЗК України, що полягають у: припиненні права користування земельною ділянкою, або ж примусовому припиненні прав на землю (в цьому випадку може йтися і про право власності) (пункт «ґ» частини першої статті 141, пункт «а» частини першої статті 143 ЗК України).

З урахуванням вказаного, господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що до даних правовідносин не підлягає застосуванню судова практика, на яку посилається прокурор. Оскільки Верховний Суд не пов`язує факт припинення речового права на земельну ділянку з підставою набуття особою права власності на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з ч. З ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 154/883/19, ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений (постанова Великої палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17).

Проаналізувавши встановлені обставини, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав припинення права власності ТОВ «Інтер-Нафта» на земельну ділянку площею 0,262 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Вокзальна, 64а/1, кадастровий номер :02:008:0034, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Стосовно вимог прокурора про скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію права власності на автомобільну газово-заправну станцію, знесення самочинного будівництва, господарський суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Відповідно до п. 4 ч. З ст. 10 Закону державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.

Частиною 2 ст. 18 Закону про реєстрацію передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону про реєстрацію державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015.

Так, пунктом 40 вищевказаного Порядку (у редакції станом на 10.08.2019) передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Пунктом 7 Порядку реєстрації передбачено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів.

Згідно положень Порядку реєстрації державна реєстрація вперше на новозбудоване майно здійснюється на підставі документів, визначених пунктами 41,42, 43 Порядку реєстрації.

Пунктом 41 Порядку реєстрації визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Також, пунктом 42 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Таким чином, вищенаведеними положеннями Порядку визначено вичерпні переліки документів, необхідних для проведення державної реєстрації на новозбудоване майно вперше.

Разом з тим, при первинній державній реєстрації права власності за ТОВ «Інтер-Нафта» на автомобільну газово-заправну станцію згідно з рішенням державного реєстратора ДП «Агенція з державної реєстрації» Дунай Х.Б. від 10.08.2019 № 48186588 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено відомості про об`єкт нерухомого майна у вигляді дачного будинку.

Підставою для державної реєстрації права власності стали наступні документи: технічний паспорт, виготовлений 09.08.2019 ТОВ «Пром-Строй ЛТД», довідка ТОВ «Пром-Строй ЛТД» від 09.08.2019 № 212341.

З вказаних документів вбачається, що ТОВ «Пром-Строй ЛТД» на замовлення ТОВ «Інтер-Нафта» проведено технічну інвентаризацію об`єкта нерухомого майна у вигляді дачного будинку загальною площею 288 кв.м. 1991 року побудови у складі дачного будинку літ. «А», навісу літ. «Б», навісу літ. «В», № 1-9 огорожа. При цьому, ТОВ «Пром-Строй ЛТД» у довідці від 09.08.2019 № 212341 зроблено висновок, що нежитлова будівля літ. «А» побудована до 05.08.1992 та відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 за № 127, не є самочинною.

В подальшому рішенням державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозової О.С. від 23.08.2019 № 48382355 проведено реєстрацію змін розділу та змінено об`єкт нерухомого майна «дачний будинок» на «нежитова будівля (автомобільна газово-заправна станція)».

Підставою для внесення змін до розділу об`єкту нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно став технічний паспорт, виготовлений 20.08.2019 ТОВ «Пром-Строй ЛТД», з якого вбачається, що ТОВ «Інтер-Нафта» здійснено будівництво нежитлової будівлі (автомобільної газово-заправної станції) загальною площею 288 кв.м., у складі: автомобільної газово-заправної станції літ. «А», навісу літ. «Б», навісу під паливно- роздавальними колонками літ. «В», острівця для паливно-роздавальних колонок № 1, резервуару для скрапленого газу обсягом 4,8 м3 № 2-5, паливного резервуару обсягом 50 м3№ 6-8, паливного резервуару обсягом 25 м3№ 9.

При цьому, господарський суд погоджується із доводами прокурора, що порівнюючи технічні паспорти, виготовлені ТОВ «Пром- Строй ЛТД 09.08.2019 та 20.08.2019, вбачається, що вони є повністю ідентичними, а мають відмінності лише у назві складових об`єктів.

Таким чином вбачається наявність грубих порушень під час набуття права власності ТОВ «Інтер-Нафта» на автомобільну газово-заправну станцію:

1. При первинній державній реєстрації права власності на автомобільну газово-заправну станцію ТОВ «Інтер-Нафта» надано технічний паспорт від 09.08.2019 з назвою об`єкта нерухомого майна «дачний будинок». Вказані дії ТОВ «Інтер-Нафта» вчинено з метою формальної відповідності вимогам п. 42 Порядку, оскільки положеннями вказаної норми дозволено набувати права власності виключно на закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них. Натомість можливості набуття права власності на автомобільну газово-заправну станцію, навіть якщо остання побудована до 05 серпня 1992 року, Порядком не передбачено.

2. Відомості технічного паспорту від 09.08.2019 містять неправдиву інформацію з приводу року побудови автомобільної газово-заправної станції (за технічним паспортом - дачного будинку), оскільки ТОВ «Інтер-Нафта» зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань лише 21.03.2003. При цьому, ТОВ «Інтер-Нафта» набуто право власності на земельну ділянку під об`єктом будівництва за договорами купівлі-продажу від 28.05.2019. Отже, з точки зору часового виміру за таких обставин ТОВ «Інтер-Нафта» не могло збудувати вказаний об`єкт нерухомого майна у 1991 році.

3. У довідці ТОВ «Пром-Строй ЛТД» від 09.08.2019 № 212341 при здійсненні висновку про те, що будівля не є самочинною, зазначено посилання на положення п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, які з 15.01.2019 втратили чинність.

4. Відомості технічного паспорту від 09.08.2019 та довідки ТОВ «Пром-Строй ЛТД» від 09.08.2019 № 212341 містять протиріччя, зокрема з технічного паспорту вбачається, що об`єкт нерухомого майна є житловою нерухомістю, а відповідно до довідки - є нежитловою.

5. Будівлі та споруди за технічними паспортами, виготовленими ТОВ «Пром-Строй ЛТД" 09.08.2019 та 20.08.2019, є ідентичними. При цьому, зі схем розташування будівель та споруд у вказаних технічних паспортах вбачається такий опис складових об`єктів нерухомого майна (за одним технічним паспортом огорожа, за іншим - резервуари для скрапленого газу, паливні резервуари).

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про охорону земель» розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.

Натомість відповідно до викопіювання з детального плану території індивідуальної дачної забудови в кварталі вул. Вокзальна, 64а - вул. Вокзальна, 62, затвердженого рішенням Затоківської селищної ради від 22.03.2016 № 124, що міститься у проекті землеустрою та наданого згідно листа Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради від 07.05.2021 № 1103/158, вбачається, що вказана територія смт Затока передбачена містобудівною документацію під розміщення дачної забудови. Інформація щодо можливості розміщення на вказаній території автомобільної газово-заправної станції містобудівна документація не містить. Цим же листом повідомлено, що містобудівні умови та обмеження на будівництво автомобільної газово-заправної станції Управлінням не видавались.

При цьому господарський суд зауважує, що відповідачем всупереч положень ч. 1 ст. 74 ГПК України, не надано жодного документа, які б свідчили про наявність дозвільних документів на виконання будівельних робіт, прийняття закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації та зміну цільового призначення земельної ділянки.

Також відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля», підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відсутні відомості з Реєстру будівельної діяльності на офіційному веб- сайті Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (https://e-construction.gov.ua/) щодо наявності дозвільних документів на виконання підготовчих, будівельних робіт або даних щодо прийняття закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації.

Крім того, відповідно до п. а), б), є), і) ст. З Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», основними принципами охорони навколишнього природного середовища є: а) пріоритетність вимог екологічної безпеки, обов`язковість додержання екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності; б) гарантування екологічно безпечного середовища для життя і здоров`я людей; є) обов`язковість оцінки впливу на довкілля; і) компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно з ст. 50 вищевказаного Закону, екологічна безпека є такий стан навколишнього природного середовища, при якому забезпечується попередження погіршення екологічної обстановки та виникнення небезпеки для здоров`я людей.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону при проектуванні, розміщенні, будівництві, введенні в дію нових і реконструкції діючих підприємств, споруд та інших об`єктів, удосконаленні існуючих і впровадженні нових технологічних процесів та устаткування, а також в процесі експлуатації цих об`єктів забезпечується екологічна безпека людей, раціональне використання природних ресурсів, додержання нормативів шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. При цьому повинні передбачатися вловлювання, утилізація, знешкодження шкідливих речовин і відходів або повна їх ліквідація, виконання інших вимог щодо охорони навколишнього природного середовища і здоров`я людей.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» оцінка впливу на довкілля здійснюється з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з урахуванням стану довкілля в місці, де планується провадити плановану діяльність, екологічних ризиків і прогнозів, перспектив соціально-економічного розвитку регіону, потужності та видів сукупного впливу (прямого та опосередкованого) на довкілля, у тому числі з урахуванням впливу наявних об`єктів, планованої діяльності та об`єктів, щодо яких отримано рішення про провадження планованої діяльності або розглядається питання про прийняття таких рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. З Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля включає зберігання та переробка вуглеводневої сировини (газу природного, газу сланцевих товщ, газу, розчиненого у нафті, газу центрально-басейнового типу, газу (метану) вугільних родовищ, конденсату, нафти, бітуму нафтового, скрапленого газу); поверхневе та підземне зберігання викопного палива чи продуктів їх переробки на площі 500 квадратних метрів і більше або об`ємом (для рідких або газоподібних) 15 кубічних метрів і більше.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 580/1078/19, зберігання рідкого палива об`ємом 15 кубічних метрів і більше безвідносно до мети зберігання є втручанням в природне середовище, яке справляє значний вплив на довкілля, і потребує здійснення оцінки впливу на довкілля шляхом підготовки суб`єктом господарювання звіту з оцінки впливу на довкілля та отримання висновку з оцінки впливу на довкілля, який враховується при прийнятті рішення про провадження суб`єктом господарювання планованої діяльності.

Враховуючи, що згідно з технічного паспорту, виготовленого 20.08.2019 ТОВ «Пром-Строй ЛТД», на вказаній автомобільній газово-заправній станції розташовано 4 резервуари для скрапленого газу об`ємом 4,8 м3, 3 паливних резервуари об`ємом 50 м3 та 1 паливний резервуар об`ємом 25 м3, планова діяльність ТОВ «Інтер-Нафта» із зберігання скрапленого газу та викопного палива об`ємом 15 кубічних метрів і більше підлягає оцінці впливу на довкілля.

При цьому, згідно з п. З ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» планована діяльність - планована господарська діяльність, що включає будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, розширення, перепрофілювання, ліквідацію (демонтаж) об`єктів, інше втручання в природне середовище.

Таким чином, до прийняття рішення про провадження планової діяльності із зберігання скрапленого газу та викопного палива, тобто до будівництва відповідних резервуарів, ТОВ «Інтер-Нафта» зобов`язано було отримати висновок з оцінки впливу на довкілля.

Разом з тим, відповідно до листа Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів від 07.05.2021 № 25/5-21/9555-21, листа Департаменту екології та природних ресурсів від 12.05.2021 № 2321/05-41/2075 висновки з оцінки впливу на довкілля щодо планової діяльності, висновки державної і екологічної експертизи ТОВ «Інтер-Нафта» не видавались. Така інформація відсутня і у Єдиному реєстрі оцінки впливу на довкілля (http://eia.menr.gov.ua/).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» правопорушеннями у сфері оцінки впливу на довкілля є провадження планованої діяльності, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, без здійснення такої оцінки та отримання рішення про провадження планованої діяльності.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Обов`язковому знесенню об`єкт будівництва підлягає у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. В усіх інших випадках знесенню передує встановлення можливості перебудови об`єкта будівництва (постанова Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 826/13266/18).

Аналогічно згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. Якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, можливість знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України не ставиться в залежність від можливостей його перебудови. В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що самочинно збудована відповідачем автомобільна газово-заправна станція підлягає знесенню.

Також за наведеними вище положеннями ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з метою реального поновлення інтересів держави у спірних правовідносинах господарський суд погоджується із прокурором, що доцільним є обрання способу захисту порушеного права у вигляді скасування рішення державного реєстратора ДП «Агенція з державної реєстрації» Дунай Х.Б. від 10.08.2019 № 48186588 та рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозової О.С. від 23.08.2019 № 48382355 з одночасним припиненням права власності за ТОВ «Інтер- Нафта» на автомобільну газово-заправну станцію.

Відповідно до ч. З ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді обласною прокуратурою до Кароліно-Бугазької сільської ради направлено лист від 29.04.2021 № 15/3/1 -538вих-21, яким повідомлено про обставини порушення ТОВ «Інтер-Нафта» інтересів держави при використанні належної йому на праві власності земельної ділянки.

Кароліно-Бугазькою сільською радою листом від 17.05.2021 № 616/02-07 будь-якої інформації щодо вжитих заходів реагування не надано та повідомлено про необхідність вжиття таких заходів обласною прокуратурою.

Обставини бездіяльності сільської ради свідчать також і відомості Єдиного державного реєстру судових рішень, які підтверджують, що з моменту набуття ТОВ «Інтер-Нафта» права власності на будівлю автомобільної газово-заправної станції (12.08.2019) Затоківською селищною радою або Кароліно-Бугазькою сільською радою (з моменту об`єднання територіальних громад) заходи щодо звернення з відповідним позовом до суду не вживались.

Таким чином, Кароліно-Бугазька сільська рада обізнана про необхідність захисту інтересів держави та мала відповідні повноваження для їх захисту, проте таких заходів не вжила, що відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для звернення прокурора до суду з цим позовом в інтересах держави в особі зазначеного суб`єкта владних повноважень.

Позивача повідомлено про представництво інтересів держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені, оскільки будівництво та експлуатація автомобільної газово-заправної станції, яка збудована без дозвільних документів, належним чином затвердженого проекту будівництва та оцінки впливу на довкілля, створює реальну загрозу виникнення техногенної та екологічної катастрофи, яка може спричинити шкоду здоров`ю та життю людей, майну фізичних та юридичних осіб та завдати шкоду довкіллю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Прокурор при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 109 796,50 грн., що вбачається із платіжного доручення №1936 від 16.09.2021 року.

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення у повному обсязі позовних вимог заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області - задовольнити у повному обсязі.

2. Скасувати рішення державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Алексєєнко В.А. від 16.07.2019 № 47809508 щодо державної реєстрації за товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта" права власності на земельну ділянку площею 0,262 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Вокзальна, 64а/1, кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32420415).

3. Припинити право власності товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта" /, адреса - 68251, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Зоря, вул. Троїцька, 284/ на земельну ділянку площею 0,262 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Вокзальна, 64а/1, кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32420415).

4. Скасувати рішення державного реєстратора ДП "Агенція з державної реєстрації" Дунай Х.Б. від 10.08.2019 № 48186588 щодо державної реєстрації за товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта" права власності на дачний будинок площею 288 кв.м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Вокзальна, 64а/1, кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32770773).

5. Скасувати рішення державного реєстратора КП "Агенція реєстраційних послуг" Морозової О.С. від 23.08.2019 № 48382355 щодо державної реєстрації змін розділу в частині об`єкта нерухомого майна з "дачний будинок, об`єкт житлової нерухомості: Так" на "нежитлова будівля (автомобільна газово-заправна станція), об`єкт житлової нерухомості: Ні" за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Вокзальна, 64а/1, кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32770773).

6. Припинити право власності товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта" на нежитлову будівлю (автомобільну газово- заправну станцію) площею 288 кв.м., яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Вокзальна, 64а/1,кадастровий номер :02:008:0034 (РНОНМ 103, номер запису про право власності 32770773)

7. Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер- Нафта" /, адреса - 68251, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Зоря, вул. Троїцька, 284/ знести нежитлову будівлю (автомобільну газово-заправну станцію) площею 288 кв.м., яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород- Дністровський, смт Затока, вул. Вокзальна, 64а/1, кадастровий номер :02:008:0034.

8. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта" /, адреса - 68251, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Зоря, вул. Троїцька, 284/ на користь Одеської обласної прокуратури /, адреса - 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, електронна пошта: / судовий збір у розмірі 109 796,50 грн /сто дев`ять тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 50 копійок/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 липня 2022 р.

Суддя Н.Д. Петренко