ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Справа№ 910/2559/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Полякова Б.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Кочурової Т.О.

за участю представників: ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг» - Лоленко О.А.

розглянувши апеляційну скаргу компанії ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) та компанії Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед)

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021

у справі №910/2559/21

за позовом ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) та Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг"

про заборону використання ліцензійного договору від 01.01.2018 №01/01-18 та зобов`язання припинити порушення прав інтелектуальної власності

В С Т А Н О В И В :

Коротке викладення суті спору та позовних вимог.

ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед; далі - Компанія-1) та Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед; далі - Компанія-2) звернулися до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (далі - Товариство) про:

- заборону Товариству використовувати укладений Компанією-1 і Товариством ліцензійний договір від 01.01.2018 №01/01-18 (далі - Ліцензійний договір) як правовстановлюючий документ на використання знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України № 215324, №141763, №223361, №14590, №194282, №174967, №174968, №154731, №154730, №162488, №163639, №194247, №56162, №70974, №71016, №80902, №105725, №112893, №120772, №120773, №47015, №47016, №37247, №47029, №54611, №154732, №154733, №191190, №191634, №200189 та №200191 в зв`язку з тим, що він не був укладений Компнією-1 і Товариством;

- зобов`язання Товариства припинити порушення прав інтелектуальної власності Компанії-1 на торговельні марки за свідоцтвами України №№ 200189 та №200191;

- зобов`язання Товариства припинити порушення прав інтелектуальної власності Компанії-2 на торговельні марки за свідоцтвами України №215324, №141763, №223361, №14590, №194282, №174967, №174968, №154731, №154730, №162488, №163639, №194247, №56162, №70974, №71016, №80902, №105725, №112893, №120772, №120773, №47015, №47016, №37247, №47029, №54611, №154732, №154733, №191190 та №191634.

Позов мотивовано тим, що:

- позивачам стало відомо про намагання відповідача привласнити собі виключні права інтелектуальної власності на торговельні марки, які належать позивачам; привласнення прав на цілий ряд торговельних марок позивачів Товариство намагається здійснити на підставі Ліцензійного договору, який в дійсності не укладався;

- використання Товариством Ліцензійного договору як правовстановлюючого документу на використання знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України № 215324, №141763, №223361, №14590, №194282, №174967, №174968, №154731, №154730, №162488, №163639, №194247, №56162, №70974, №71016, №80902, №105725, №112893, №120772, №120773, №47015, №47016, №37247, №47029, №54611, №154732, №154733, №191190, №191634, №200189 та №200191 є порушенням прав позивачів, оскільки є посяганням на виключні майнові права останніх на вказані об`єкти.

Оскаржуване судове рішення (ухвала) господарського суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.12.2021 суд вирішив:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) (Посейдонос, 1, ЛЕДРА БІЗНЕС ЦЕНТР, Егкомі, 2406, Нікосія, Кіпр) та Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед) (35 Елєфтеріус Венізелу, 1107, Нікосія, Кіпр) до товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" про заборону використання ліцензійного договору від 01.01.2018 №01/01-18 та зобов`язання припинити порушення прав інтелектуальної власності.

Господарський суд дійшов висновку, що законодавство України не містить такого способу захисту прав як заборона використовувати договір; вибраний спосіб не можна назвати ефективним.

Також господарським судом зазначено, що жодних доказів використання Товариством визначених у Ліцензійному договорі торговельних марок позивачами суду не подано.

Щодо вимог стосовно зобов`язання Товариства припинити порушення прав інтелектуальної власності Компанії-1 і Компанії-2 на належні їм торговельні марки, то такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки при зверненні до суду з відповідними вимогами позивачі мають визначити конкретні види порушення прав - способи використання знаків і подати на підтвердження наведеного відповідні докази.

Апеляційне провадження (рух справи).

Компанія ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) та компанія Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед) звернулися до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просять рішення господарського суду першої інстанції скасувати та ухвали нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт доводить, що:

відповідачем порушуються виключні майнові права на торговельні марки намаганням незаконно позбавити позивачів належних їм прав у спосіб вчинення таких протиправних дій як створення та використання ліцензійного договору № 01/01-18 від 01.01.2018 (далі - ліцензійний договір);

висновком експертного дослідження №КЕД-19-21/19369 підтверджено, що ліцензійний договір не був підписаний 01.01.2018 року, а його сторінка №6, на якій містяться підписи та печатки Позивача-1 та Відповідача, роздрукована на іншому принтері, ніж перші п`ять сторінок;

спосіб захисту прав, обраний Позивачами, відповідає визначеному у п.3 ч.2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 Закону України «Про торгівельні марки», тому дії відповідача як такі. Що порушують права позивачів, передбачені ч.ч. 2, 5, 7, 8 ст. 16 Закону України «Про торгівельні марки», ст. 495 ЦК України, мають бути припинені;

порушенням прав власника торговельної марки є тільки використання торговельних марок для товарів і/або послуг для яких на зареєстрована, але і шляхом посягання та не визнання інших прав, значених ст. 16 Закону України «Про торговельні марки».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2022 апеляційна скарга компанії ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) та Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед) передана на розгляд колегії суддів у складі Грек Б.М. - головуючий суддя, Поляков Б.М., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/2559/21 за апеляційною скаргою компанії ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) та компанії Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед) на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі у визначеному складі колегії суддів: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Отрюх Б.В., Поляков Б.М.; призначено справу до розгляду на 15.03.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2022 призначено справу до розгляду на 24.05.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 клопотання ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) та Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед) задоволено; відкладено розгляд справи на 13.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 клопотання представників ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) та Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" про відкладення розгляду справи задоволено; розгляд апеляційної скарги скаргою компанії ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) та компанії Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед) на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі №910/2559/21 відкладено на 27.06.2022.

27.06.2022 оголошено в судовому засіданні по справі №910/2559/21, за апеляційною скаргою компанії ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) та компанії Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед), перерву до 04.07.2022.

27.06.2022 оголошено в судовому засіданні по справі №910/2559/21, за апеляційною скаргою компанії ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) та компанії Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед), перерву до 11.07.2022.

Представник апелянтів заявив клопотання про проведення комплексної додаткової судово-технічної та судово-почеркознавчої експертизи для надання відповіді на наступні питання:

1. У який період часу був виконаний рукописний текст (підписи представників сторін договору) на сторінці 6 Договору № 01/01-18 від 1 січня 2018 року;

2. У якому ймовірному проміжку часу відбувся друк тексту на аркушах Договору №01/01-18 від 1 січня 2018 року?

3. Чи нанесений текст на сторінках 1-5 Договору № 01/01-18 від 1 січня 2018 року в той самий проміжок часу, коли і сторінки 6 даного договору?

4. Чи є Ліцензійний договір № 01/01-18 від 1 січня 2018 року таким, що роздрукований на папері однакових технічних характеристик і чи всі сторінки роздруковані на папері, який належить до однієї партії випуску?

Відповідно до норм ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування. Неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

З огляду на предмет позовних вимог щодо заборони використовувати ліцензійний договір, зобов`язання припинити порушення прав інтелектуальної власності Компанії-1 на торговельні марки, предметом доказування у спорі є дослідження обставин, які свідчать про порушення прав інтелектуальної власності Компанії-1 на торговельні марки; позивач не доводить обставин порушення його права інтелектуальної власності на торгівельні марки виконанням/невиконанням умов ліцензійного договору, тому у предмет доказування не входить з`ясування дійсності/недійсності умов ліцензійного договору.

Відтак, оскільки відсутня необхідність у спеціальних знаннях для встановлення обставин справи, що стосуються предмету доказування, даний спір може бути розглянуто за наявними в матеріалах справи доказами, тому суд відмовляє у призначенні судової експертизи.

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин, що перешкоджають розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.

22.08.2016 Державною службою інтелектуальної власності України прийнято рішення про публікацію в офіційному бюлетені "Промислова власність" та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу товариством з обмеженою відповідальністю "Домані гупп" (общество з ограниченной ответственностью "Домани групп") Компанії-2 права власності на знаки для товарів і послуг у класах 16, 21, 32, 33, 35, 42, 43, за якими зареєстровано знаки за свідоцтвами України №14590, №37247, №37250, №38717А, №47015, №47016, №47029, №47268, №49406, №54611, №56162, №70774, №70776, №709874, №71016, №80902, №90620, №105725, №112893, №120772, №120773, №141763, №154730, №154731, №154732, №154733, №158368, №162488, №163639, №174967, №174968, №191190, №191634, №194247, №194282.

07.12.2018 Міністерством економічного розвитку і торгівлі України прийнято рішення про публікацію в офіційному бюлетені "Промислова власність" та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу Компанією-1 Компанії -2 прав власності на знаки для товарів і послугу класах 16, 21, 32, 33, 35, 42, 43, за якими зареєстровано знаки за свідоцтвами України №14590, №37247, №38717А, №47015, №47016, №47029, №47268, №49406, №54611, №56162, №70974, №71016, №80902, №105725, №112893, №120772, №120773, №141763, №154730, №154731, №154732, №154733, №158368, №162488, №163639, №174967, №174968, №191190, №191634, №194247, №194282, №215324, №220965, №220966, №224028, №237859, №238994, №238995, №238996, №240813, №249593.

Компанія-1 є власником таких свідоцтв України:

- №200189 на торговельну марку "Lord Byron", зареєстровану для товарів 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (далі - МКТП);

- №200191 на торговельну марку "Лорд Байрон", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП.

Компанія-2 є власником таких свідоцтв України:

- №215324 на торговельну марку "ARCTICA", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №141763 на торговельну марку "АРКТИКА", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №223361 на торговельну марку "", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №14590 на торговельну марку "НАША МАРКА", зареєстровану для товарів 32 і 33 та послуг 42 класів МКТП;

- №194282 на торговельну марку "НАША МАРКА", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №174967 на торговельну марку "НАША МАРКА ПОСОЛЬСЬКА", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №174968 на торговельну марку "НАША МАРКА ПОСОЛЬСЬКА", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №154731 на торговельну марку "МЕДОФФ", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №154730 на торговельну марку "MEDOFF", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №162488 на торговельну марку "", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №163639 на торговельну марку "ДІАМАНТ ВІД МЕДОФФ", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №194247 на торговельну марку "DIAMANT BY MEDOFF", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №56162 на торговельну марку "МЕДКОФФ", зареєстровану для товарів 32 і 33 та послуг 42 класів МКТП;

- №70974 на торговельну марку "", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №71016 на торговельну марку "", зареєстровану для товарів 32 і 33 та послуг 35 і 43 класів МКТП;

- №80902 на торговельну марку "", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №105725 на торговельну марку "MEDOFF PLATINUM", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №112893 на торговельну марку "", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №120772 на торговельну марку "М`ЯКА, ТОМУ ЩО MEDOFF", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №120773 на торговельну марку "", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №47015 на торговельну марку "МІРНА", зареєстровану для товарів 16, 21, 32 і 33 та послуг 35 і 43 класів МКТП;

- №47016 на торговельну марку "MERNAYA", зареєстровану для товарів 16, 21, 32 і 33 та послуг 35 і 43 класів МКТП;

- №37247 на торговельну марку "МЕРНАЯ", зареєстровану для товарів 16, 21, 32 і 33 та послуг 35 і 43 класів МКТП;

- №47029 на торговельну марку "", зареєстровану для товарів 16, 21, 32 і 33 та послуг 35 і 43 класів МКТП;

- №54611 на торговельну марку "Мърная. На молоке", зареєстровану для товарів 33 та послуг 35 і 43 класів МКТП;

- №154732 на торговельну марку "МЕРНАЯ", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №154733 на торговельну марку "MERNAYA", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №191190 на торговельну марку "МІРНА", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №191634 на торговельну марку "МЪРНАЯ", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП;

- №38717А на торговельну марку "ХУТОРОК", зареєстровану для товарів 33 класу МКТП.

Суду надано висновок експерта від 13.04.2021 №13/21 за результатами проведення почеркознавчої експертизи, за заявою адвоката Ткачука С.В. від 01.04.2021, на вирішення якої поставлено такі питання:

"1. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 (ОСОБА_3), що міститься у графі: "Директор/Director", нижче реквізитів ліцензіара І-БІ-СІ ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ КАМПАНІ у примірнику Ліцензійного договору № 01/01-18, укладеного між І-БІ-СІ БЕВЕРІДЖ КАМПАНІ ЛІМІТЕД, в особі директора ОСОБА_3 (даний переклад прізвища зазначено у тексті) та ТОВ "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ", в особі генерального директора ОСОБА_1 від 01.01.2018 року - ОСОБА_3 (ОСОБА_3) або іншою особою?

2. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься у графі: "Генеральний директор/General Director", нижче реквізитів ліцензіата ТОВ "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ" у примірнику Ліцензійного договору № 01/01-18, укладеного між І-БІ-СІ ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ КАМПАНІ ЛІМІТЕД, в особі директора ОСОБА_3 (даний переклад прізвища зазначено у тексті) та ТОВ "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ", в особі генерального директора ОСОБА_1 від 01.01.2018 року - ОСОБА_1 або іншою особою?".

За результатами проведеної експертизи ОСОБА_2 дійшла таких висновків:

"1. Підпис від імені ОСОБА_3 (ОСОБА_3), що міститься у графі: "Директор/Director", нижче реквізитів ліцензіара І-БІ-СІ ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ КАМПАНІ у примірнику Ліцензійного договору № 01/01-18, укладеного між І-БІ-СІ ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ КАМПАНІ ЛІМІТЕД, в особі директора ОСОБА_3 (даний переклад прізвища зазначено у тексті) та ТОВ "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ", в особі генерального директора ОСОБА_1 від 01.01.2018 року, виконано самим ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ).

2. Підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься у графі: "Генеральний директор/General Director", нижче реквізитів ліцензіата ТОВ "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ" у примірнику Ліцензійного договору № 01/01-18, укладеного між І-БІ-СІ ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ КАМПАНІ ЛІМІТЕД, в особі директора ОСОБА_3 (даний переклад прізвища зазначено у тексті) та ТОВ "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ", в особі генерального директора ОСОБА_1 від 01.01.2018 року, виконано самою ОСОБА_1 ".

матеріали справи містять висновок експертного дослідження від 25.08.2021 №КЕД-19-21/19369, складений ДНДЕКЦ МВС на замовлення Товариства, щодо проведення комплексного експертного почеркознавчого дослідження, експертного технічного дослідження документів та дослідження матеріалів документів у справі №910/2559/21, на вирішення судових експертів було поставлено такі питання:

" 1. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 на Договорі № 01/01-18 від 1 січня 2018 року тією особою, від імені якої він зазначений?

2. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на Договорі № 01/01-18 від 1 січня 2018 року тією особою, від імені якої він зазначений?

3. Чи нанесений відтиск печатки І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед (ЕВС Eastern Beverage Company Limited) на сторінці 6 Договору № 01/01-18 від 1 січня 2018 року у той час, яким датований цей документ?

4. У який період було виконано рукописний текст (підписи представників сторін договору) на сторінці 6 Договору № 01/01-18 від 01 січня 2018 року?

5. У якому ймовірному проміжку часу відбувся друк тексту на аркушах Договору № 01/01-18 від 01 січня 2018 року?

6. Чи нанесений текст на сторінках 1-5 Договору № 01/01-18 від 01 січня 2018 року в той самий проміжок часу, коли і сторінка 6 даного договору?

7. Чи надруковано Ліцензійний договір № 01/01-18 від 01 січня 2018 року на одному або різних принтерах (копіювальних апаратах, багатофункціональних пристроях, тощо)?

8. Чи є Ліцензійний договір № 01/01-18 від 01 січня 2018 року таким, що роздрукований на папері однакових технічних характеристик і чи всі сторінки роздруковані на папері, який належить до однієї партії випуску?".

За результатами проведення вказаних досліджень судові експерти дійшли таких висновків:

" 1. Підпис від імені ОСОБА_3 в ліцензійному договору № 01/01-18 від 01.01.2018 між "І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед" та ТОВ "Істерн Беверідж Трейдінг", виконаний, ОСОБА_3 .

2. Підпис від імені ОСОБА_1 в ліцензійному договору № 01/01-18 від 01.01.2018 між "І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед" та ТОВ "Істерн Беверідж Трейдінг", виконаний, ОСОБА_1 .

3. Відбиток печатки "ЕВС EASTERN BEVERAGE COMPANY LIMITED *" на сторінці 6 Договору № 01 /01 -18 від 01 січня 2018 року, ймовірно нанесено не в той час, яким датовано документ.

Відбиток печатки "Товариство з обмеженою відповідальністю * м. Київ * Україна * "Істерн Беверідж Трейдінг" Ідентифікаційний код 38679874" на сторінці 6 Договору №01/01 -18 від 01 січня 2018 року, ймовірно нанесено не в той час, яким датовано документ.

4 - 6. Питання: "У який період було виконано рукописний текст (підписи представників сторін договору) на сторінці 6 ліцензійного договору № 01/01-18 від 01.01.2018?", "У якому ймовірному проміжку часу відбувся друк тексту на аркушах ліцензійного договору № 01/01-18 від 01.01.2018?", "Чи нанесений текст на сторінках 1-5 ліцензійного договору № 01/01-18 від 01.01.2018 в той самий проміжок часу, коли і сторінки 6 даного договору?", не вирішувались у зв`язку з тим, що на даний час у Експертній службі МВС відсутня методика за напрямом визначення абсолютної давності виготовлення документів за їх реквізитами (виконаними за допомогою знакодрукувальних апаратів та фарбовими матеріалами кулькових ручок).

7. Друкований текст, який розташований на 1 - 5 аркушах ліцензійного договору № 01/01-18 від 01.01.2018 виконано за допомогою одного знакодрукувального пристрою, за типом лазерного принтера; друкований текст, який розташований на 6 аркуші ліцензійного договору № 01/01-18, виконано за допомогою іншого знакодрукувального пристрою, за типом лазерного принтера.

8. Питання "Чи є Ліцензійний договір № 01/01-18 від 01 січня 2018 року таким, що роздрукований на папері однакових технічних характеристик і чи всі сторінки роздруковані на папері, який належить до однієї партії випуску?" не вирішувалось, оскільки ініціатором не було надано згоди на проведення досліджень "внаслідок яких договір №01/01-18 від 01.01.2018 може бути знищено чи пошкоджено, в тому числі частково".

Мотиви постанови та висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Відповідно до норм ст. 495 ЦК України Майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:

1) право на використання торговельної марки;

2) виключне право дозволяти використання торговельної марки;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 4 і 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" передбачено, що використанням торговельної марки визнається:

нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої торговельну марку зареєстровано;

застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Торговельна марка визнається використаною, якщо її застосовано у формі зареєстрованої торговельної марки, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованої торговельної марки лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності торговельної марки.

Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом:

позначення, тотожне із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг;

позначення, тотожне із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання це позначення і торговельну марку можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою;

позначення, схоже із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою;

позначення, схоже із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно зі статтею 21 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" захист прав на торговельну марку здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 86 ГПК України).

Визначний статтею 13 ГПК принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту: за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі просять заборонити використовувати укладений Компанією-1 і Товариством Ліцензійний договір як правовстановлюючий документ на використання знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України, що перелічені у ньому; зобов`язати Товариства припинити порушення прав інтелектуальної власності на торговельні марки, які зазначені у Ліцензійному договорі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 і від 02.02.2021 у справі №925/642/19).

У контексті тверджень апелянта, що закон передбачає можливість захисту порушеного права у спосіб припинення дії, яка порушує право, апеляційна інстанція зазначає, що зміст зазначеного позивачем способу захисту має бути з`ясований з використанням відповідних норм законодавства, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Апеляційна інстанція вважає, що господарський суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що чинне законодавство України не містить такого способу захисту прав як заборона використовувати договір.

Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відтак, необхідним є встановлення наявності чи відсутність фактів порушення, невизнання чи заперечення прав позивача особою відповідача або створення ним неможливості реалізації позивачем свого права інтелектуальної власності.

Господарський суд правильно встановив, що в межах даного спору позивачі фактично хочуть заборонити відповідачу використовувати торговельні марки, проте жодних доказів використання Товариством торговельних марок позивачами суду не подано.

Що ж до вимог стосовно зобов`язання Товариства припинити порушення прав інтелектуальної власності Компанії-1 і Компанії-2 на належні їм торговельні марки, то такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки при зверненні до суду з відповідними вимогами позивачі мають визначити конкретні види порушення прав - способи використання знаків і подати на підтвердження наведеного відповідні докази.

Апеляційна інстанція встановила, що за твердженням представника позивача в судовому засіданні 27.06.2022 між позивачем та відповідачем дійсно протягом певного часу укладалися договори, однак відповідач до тексту Ліцензійного договору, який між сторонами не укладався, підклав останню сторінку одного із договорів, ймовірно підписаного між сторонами в 2015 році.

Таким чином, посилання учасника справи на відсутність події укладення ліцензійного договору спрямоване на спростування наявності відповідної події, та має значення лише у випадку доведення обставин використання відповідачем торгівельної марки на підставі такого ліцензійного договору.

Проте, саме протиправного використання торговельної марки судом не встановлено, а тому спростовування обставин існування ліцензійного договору саме по собі не доводить обставин протиправного використання відповідачем торгівельної марки.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Апеляційна інстанція вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності та обґрунтованості висновків господарського суду, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до норм ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, тому оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 267, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та статтями 8, 34, 35, 39 Кодексу України з процедур банкрутства апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги компанії ЕВС Eastern Beverage Company Limited (І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед) та компанії Zaforpo Ventures Limited (Зафорпо Венчурс Лімітед) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі №910/2559/21 залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді Б.М. Поляков

Б.В. Отрюх

Повний текст постанови складено 14.07.2022.