ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Справа№ 910/14933/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи:

від позивача: Чекан В.В.

від відповідача: Пучка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 10.02.2022 (повне судове рішення складено 22.02.2022)

у справі №910/14933/21 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 1 309 006,40 грн

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва із позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" (далі - ТОВ "Закарпаттяенергозбут", позивач) до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 1 309 006,40 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі №910/14933/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут"до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 1 309 006,40 грн задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Жупанатська, 18, ідентифікаційний код 41999833) пеню у сумі 244 861 (двісті сорок чотири тисячі вісімсот шістдесят одна) грн 31 коп., штраф у сумі 377 143 (триста сімдесят сім тисяч сто сорок три) грн 71 коп., інфляційні втрати у сумі 5 817 (п`ять тисяч вісімсот сімнадцять) грн 84 коп., 3 % річних у сумі 59 178 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто сімдесят вісім) грн 53 коп., судовий збір у сумі 19 635 (дев`ятнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 10 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. У решті вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідач вартість послуг позивача із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за актами приймання-передачі та актами корегування наданих послуг сплатив із порушенням строку, визначеного законом та договором, про що свідчать наявні у справі копії банківських виписок та чого не заперечував представник ПрАТ "НЕК "Укренерго" у судовому засіданні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" 28.04.2022 засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, в якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі №910/14933/21. Прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі №910/14933/21 у частині задоволених позовних вимог, а також заяви про розподіл судових витрат та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Звертаючись із скаргою відповідач зазначав, що не погоджується із вищеуказаним рішенням суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог та стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 277 ГПК України та задоволення зустрічного позову. Зокрема, звертаємо увагу на наступне.

Таким чином на переконання скаржника, розмір здійснених НЕК «Укренерго» оплат у зв`язку з виконанням спеціальних обов`язків, подекуди у рази перевищував встановлені тарифом на передачу електричної енергії витрати на виконання НЕК «Укренерго» спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів із збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Зокрема, за другу половину 2019 року НЕК «Укренерго» сплатив постачальникам виробленої електричної енергії з альтернативних джерел у 5,7 разів більшу суму більшу, аніж установлено тарифом. У 2020 році - НЕК «Укренерго» на зазначені цілі сплатив у 1,8 рази більше вартості, аніж це було установлено тарифом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у справі №910/149330/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2022 було витребувано матеріали справи з Господарського суду міста Києва, які у подальшому надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 клопотання Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі № 910/14933/21 задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі № 910/14933/21. Розгляд справи призначено на 29.06.2022.

До суду 15.06.2022 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" - Чекан В.В. надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

15.06.2022 на адресу суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляціну сургу, у якому останній просив суд відмовити відповідач у узадоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інчтванціхї від 10.02.2022 без змін. При цьому позивач зазначав, що ТОВ "Закарпаттяенергозбут" повністю не визнає вимоги ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", крім того позивач зазначав, що уповноважений представник відповідача у судовому засіданні також не заперечував той факт, що ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" порушило взяте за себе зобов`язання за договором про надання послуг із забезпеченням збільшення частки виробництва електроенергії з альтернативних джерел за №0195-09021 від 01.07.2019, здійснивши платежі по послузі із забезпеченням частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 розгляд справи призначений на 29.06.2022 о 12:50 вирішено здійснювати у режимі відеоконференції.

У судове засідання, яке відбулось 29.06.2022 з`явився представник позивача (поза межами приміщення суду), а також представник відповідача (апелянта) (у приміщення Північного апеляційного господарського суду).

Присутні представники надали суду пояснення по апеляційних скаргах. Розгляд справи було відкладено на 11.07.2022.

У судове засідання, яке відбулось 11.07.2022 з`явились представники позивача та відповідача, які надали суду пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, після проведення колегією суддів наради головуючий суддя оголосив вступну та резолютивну частину постанови, якою апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишено без задоволення, а рішення рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі №910/14933/21 без змін, при цьому колегія суддів виходила з наступного.

З матеріалів справи убачається, що 01.07.2019 між ТОВ "Закарпаттяенергозбут" (постачальник) та ПрАТ "НЕК "Укренерго" (замовник) був укладений договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел № 0195-09021 (далі - договір).

Відповідно до умов цього договору постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії в обсязі та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1).

Вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП № 641 від 26.04.2019 (далі - Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг (п. 2.1 договору).

Постачальник послуг має право отримувати своєчасну та повному обсязі оплату вартості послуги, а замовник - у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої постачальником послуг та затвердженої регулятором (п. 3.2 договору).

З умов договору слідує, що цей договір набирає чинності з 01.07.2019 та діє до 31.12.2021 (п. 7.1 у редакції додаткової угоди № 3 від 30.12.2020).

Відповідно до ст. 275 ГК України особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу установлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Виходячи з положень Закону, а також постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, регулятор) № 429 від 14.06.2018, постачальником універсальних послуг та учасником ринку електричної енергії, який проводить господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу є - ТОВ "Закарпаттяенергозбут". У свою чергу, ПрАТ "НЕК "Укренерго" є оператором системи передачі та здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаної енергетичної системи України.

Відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі - це юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Згідно з п. 23 ч. 1 ст. 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі виконує покладені на нього спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, зокрема, загальносуспільний інтерес зі збільшення частки виробництва енергії з альтернативних джерел, підвищення ефективності комбінованого виробництва електричної та теплової енергії, інших спеціальних обов`язків (ч. 8 ст. 33 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Частиною 6 ст. 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачальник універсальних послуг одночасно з виконанням обов`язку щодо купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом у приватних домогосподарств, величина установленої потужності генеруючих установок яких не перевищує 50 кВт, надає оператору системи передачі послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії. Розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії здійснюється постачальником універсальних послуг відповідно до порядку купівлі електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії. Вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії затверджується регулятором.

Ураховуючи вищенаведене можна дійти висновку, що згідно з положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" на відповідача, який є оператором системи передачі об`єднаної енергетичної системи України, та позивача, який виконує функції постачальника універсальних послуг, вказаним Законом покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, зокрема, спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Постановою НКРЕКП № 641 від 26.04.2019 затверджено Порядок купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом (Порядок № 641 від 26.04.2019), який поширюється, зокрема, на виробників електричної енергії за "зеленим" тарифом, постачальників електричної енергії, що виконують функцію постачальника універсальних послуг (далі - ПУП, постачальник), оператора системи передачі (далі - ОСП, оператор) (пункт 1.2 глави 1 Порядку).

Відповідно до п. 12.4 глави 12 указаного Порядку протягом 3 робочих днів після затвердження регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої постачальником у розрахунковому місяці, оператор здійснює 100 % оплату постачальнику вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі.

А розділом 13 Порядку передбачено порядок здійснення розрахунку вартості та оплати послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що надається постачальником універсальних послуг. Так, згідно з п. 13.2 Порядку протягом перших семи робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, постачальник направляє оператору акт приймання-передачі та відповідний розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої постачальником. Оператор, протягом трьох робочих днів з дати отримання повертає акт приймання- передачі постачальника, підписаний зі своєї сторони.

Відповідно до п. 13.3 Порядку протягом двох робочих днів після отримання від оператора підписаного акта приймання-передачі постачальник надає регулятору розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії та копію акта приймання-передачі для затвердження.

Згідно з п. 13.4 Порядку оператор здійснює 100 % оплату постачальнику вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі протягом трьох робочих днів з дати затвердження регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої постачальником у розрахунковому місяці.

Відповідно до п. 13.5 Порядку у разі надходження оновлених даних від учасників ринку після проведення розрахунків обсягів врегулювання сторони корегують акти приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Після підписання оператором акта корегування постачальник надає регулятору корегований розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел та копію акта корегування для затвердження.

Як було установлено судом першої інстанції, на виконання умов укладеного договору та п. 13.3 Порядку № 641 від 26.04.2019, у період з серпня 2019 по березень 2020, а також у листопаді 2020 та червні 2021, сторонами були складені та підписані акти приймання - передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел на загальну суму 128 577 363,03 грн, а саме: за серпень 2019 - на суму 11 464 775,60 грн, за вересень 2019 - на суму 10 078 212,14 грн, за жовтень 2019 - на суму 7 886 611,94 грн, за листопад 2019 - суму 2 908 922,47 грн, за грудень 2019 - на суму 2 006 488,15 грн, за січень 2020 - на суму 2 969 941,22 грн, за лютий 2020 - на суму 6 065 796,43 грн, за березень 2020 - на суму 13 673 892,96 грн, за листопад 2020 - на суму 7 832 914,46 грн, за червень 2021 - на суму 63 689 807,66 грн.

Також, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у відповідний період був затверджений розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданих постачальниками універсальних послуг, а саме: за серпень 2019 - постановою НКРЕП № 2248 від 24.10.2019 у сумі 11 464 775,60 грн; за вересень 2019 - постановою НКРЕП № 2249 від 24.10.2019 у сумі 10 078 212,14 грн та постановою НКРЕП № 1436 від 22.07.2020 у сумі 10 080 071,70 грн; за жовтень 2019 - постановою НКРЕП № 2484 від 26.11.2019 у сумі 7 866 611,94 грн та постановою НКРЕП № 1436 від 22.07.2020 у сумі 7 868 280,84 грн; за листопад 2019 - постановою НКРЕП № 3158 від 24.12.2019 у сумі 2 908 922,47 грн та постановою НКРЕП № 1436 від 22.07.2020 у сумі 2 912 804,64 грн; за грудень 2019 - постановою НКРЕП № 259 від 28.01.2020 у сумі 2 006 488,15 грн. та постановою НКРЕП № 1436 від 22.07.2020 у сумі 2 006 833,96 грн; за січень 2020 - постановою НКРЕП № 485 від 25.02.2020 у сумі 2 474 951,02 та постановою НКРЕП № 1436 від 22.07.2020 у сумі 2 970 689,12 грн; за лютий 2020 - постановою НКРЕП № 727 від 25.03.2020 у сумі 6 065 796,43 грн та постановою НКРЕП № 1436 від 22.07.2020 у сумі 6 066 171,28 грн; за березень 2020 - постановою НКРЕП № 864 від 22.04.2020 у сумі 13 673 892,96 грн; за листопад 2020 - постановою НКРЕП № 2683 від 23.12.2020 у сумі 7 832 914,46 грн; за червень 2021 - постановою НКРЕП № 1177 від 23.07.2021 у сумі 63 689 807,66 грн.

Крім того, із матеріалів справи убачається, що у січні та липні 2020, на виконання договору та п. 13.2, 13.3, 13.5 Порядку № 641 від 26.04.2019, сторони підписали акти корегування приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел на загальну суму 54 838 150,76 грн, а саме: за серпень 2019 - на суму 11 465 890,36 грн (наданий у січні 2020) та на суму 11 467 408,86 (наданий у липні 2020); за вересень 2019 - на суму 10 080 071,70 грн (наданий у липні 2020); за жовтень 2019 - на суму 7 868 280,84 грн (наданий у липні 2020); за листопад 2019 - на суму 2 912 804,64 грн (наданий у липні 2020); за грудень 2019 - на суму 2 006 833,96 грн (наданий у липні 2020); за січень 2020 - на суму 2 970 689,12 грн (наданий у липні 2020); за лютий 2020 - на суму 6 066 171,28 грн (наданий у липні 2020). Інші підписані сторонами акти наданих послуг (за березень 2020, листопад 2020 та червень 2021), сторонами не корегувались та зазначені в них суми послуг залишені без змін.

Також, судом було установлено, що відповідач вартість послуг позивача із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за актами приймання-передачі та актами корегування наданих послуг сплатив із порушенням строку, визначеного законом та договором, про що свідчать наявні у справі копії банківських виписок та чого не заперечував представник ПрАТ "НЕК "Укренерго" у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "Закарпаттяенергозбут" вказує, що відповідач допустив прострочення грошового зобов`язання зі сплати вартості наданих послуг з серпня 2019 по березень 2020, листопад 2020, червень 2021, а тому позивач нарахував ПрАТ "НЕК "Укренерго" пеню в сумі 489 722,62 грн, штраф у сумі 754 287,41 грн, інфляційні втрати в сумі 5 817,84 грн та 3 % річних в сумі 59 178,53 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України установлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Зі змісту Догвору, а саме з п. 4.3, убачається, що сторони погодили, у разі порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг, визначених у Порядку, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. Додатково стягується штраф у розмірі 7 % від зазначеної вартості послуг за прострочення понад 30 днів.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не установлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Ураховуючи вищенаведені обставини можна дійти висновку, що наведені положення чинного законодавства та умови договору, нарахування пені та штрафу за порушення зобов`язання було здійснено позивачем правомірно.

Отже, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Беручи до уваги вищенаведене та здійснивши власний перерахунок заявлених штрафних санкцій, суд установив, що з відповідача підлягають стягненню пеня у сумі 489 722,62 грн та штраф у сумі 754 287,41 грн, тобто у сумах, заявлених позивачем.

Стосовно тверджень ПрАТ "НЕК "Укренерго" про відсутність його вини у порушенні грошового зобов`язання з огляду на особливий порядок розрахунків між сторонами, суд зазначає, що дійсно такий порядок визначений Законом України "Про ринок електричної енергії" та постановою НКРЕКП № 641 від 26.04.2019 і він урахований судом під час розгляду даної справи, проте, виконання сторонами договірних зобов`язань ніяким чином не обумовлене дотриманням такого порядку розрахунків та не є підставою для звільнення учасника спірних відносин від господарської (цивільної) відповідальності.

Крім того, доводи відповідача про неправильний розрахунок пені за надані у листопаді 2020 послуги, який необхідно здійснювати за менший період, виходячи з того, що платіж у сумі 3 932 914,46 грн за указаний місяць ПрАТ "НЕК "Укренерго" був проведений 04.01.2021, а не 06.01.2021 - як зазначав позивач, на підтвердження чого надав платіжне доручення № 1292 від 04.01.2021, суд до уваги не приймає, ураховуючи наступне.

У відповідності до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 (далі - Інструкція), платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Згідно з п. 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Відповідно до п. 2.14. Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня".

Разом з тим судом першої інстанції було вірно зазначено, що платіжне доручення № 1292 від 04.01.2021, що було подане відповідачем разом із відзивом на позовну заяву на підтвердження здійснення платежу в сумі 3 932 914,46 грн, не містить необхідних реквізитів та відмітки банківської установи про зарахування цього платежу на рахунок позивача саме 04.01.2021. Також в указаному платіжному дорученні відсутні підписи відповідальних осіб (відповідальної особи), які (яка) уповноважені (уповноважена) розпоряджатися рахунком, відсутні підписи керівника (його заступника) і головного бухгалтера (його заступника) банку або підписи уповноважених осіб та відповідального виконавця банку, відсутній відбиток печатки банківської установи з відміткою дати надходження та дати виконання платіжного доручення.

Крім того, з наявної у матеріалах справи копії банківської виписки, наданої позивачем, убачається, що платіж на суму 3 932 914,46 грн був здійснений відповідачем 06.01.2021, тобто прострочення відбулось протягом 7 днів, звідси - доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Також, не погоджуючись із нарахуваннями штрафних санкцій, ПрАТ "НЕК "Укренерго" заявило клопотання про застосування строку спеціальної позовної давності до позовних вимог, розглянувши яке суд дійшов висновку про його безпідставність.

Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 5 ст. 261 ЦК України, якою врегульовано порядок визначення початку перебігу строку позовної давності, установлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" перебіг строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

У даному випадку за порушення зобов`язання зі сплати послуг, наданих у серпні 2019 - березні 2020, листопаді 2020 та червні 2021, зважаючи на конкретно визначені строки виконання цих зобов`язань (протягом трьох робочих днів з дати затвердження регулятором розміру вартості послуги) за кожен місяць, у якому відбулось прострочення зобов`язання, позивач нарахував ПрАТ "НЕК "Укренерго" пеню за відповідними актами наданих послуг (в залежності від кількості днів прострочення), починаючи з 30.10.2019 по 30.07.2021 (загалом).

Отже, строк позовної давності зі стягнення такої пені спливає у період з 30.10.2020 (за першою датою періоду нарахування) по 30.07.2022 (за останньою датою періоду нарахування пені). А з даним позовом ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулось до суду 10.09.2021.

Водночас, судом було ураховано, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, зокрема, щодо строку позовної давності зі стягнення пені, були продовжені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" на строк дії карантину.

Так, 11.03.2020, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 (з подальшими змінами), якою з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин, який діє і на час розгляду даної справи. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів № 641 від 22.07.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-2019), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" в країні продовжено карантин з 01.08.2020 по 19.12.2020, постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 - карантин продовжено до 31.12.2021, який на даний час триває.

Отже, зважаючи на те, що право на стягнення пені у позивача закінчується у період з 30.10.2020 (за першою датою періоду нарахування) по 30.07.2022 (за останньою датою нарахування пені), при цьому з даним позовом ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулося до суду 10.09.2021, проте, в силу закону з 12.03.2020 строк позовної давності є продовженим, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пеня, нарахована за період з 30.10.2019 по 30.07.2021, була заявлена позивачем у межах строку позовної давності, а тому підлягає задоволенню.

Так само, ураховуючи указані положення закону та встановлені у справі обставини, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності для стягнення штрафу у сумі 754 287,41 грн, нарахованого у жовтні та листопаді 2019.

Таким чином перевіривши доводи відповідача про сплив строку позовної давності, суд дійшов висновку, що його заява про застосування строку давності задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідачем було поданоз аяву про зменшення штрафних санкцій на 75 % від заявленої в позові суми, посилаючись на завищений розмір неустойки, наявність обставин, що обтяжують фінансове становище ПрАТ "НЕК "Укренерго", особливий порядок розрахунків відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", невеликим періодом прострочення зобов`язання, вжиття усіх можливих заходів для повної оплати послуг позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За приписами ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, котрі заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначний період прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони, зокрема вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків тощо. При цьому наявність обставин, що мають істотне значення, при застосуванні вказаних правових норм, вирішується на підставі оцінки судом усіх матеріалів справи.

У даному випадку судом було прийнято до уваги те, що між сторонами склались специфічні відносини у сфері провадження діяльності з купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом, які регулюються спеціальними нормами чинного законодавства - Законом України "Про ринок електричної енергії" та постанови НКРЕКП № 429 від 14.06.2018. У спірних відносинах відповідач, як оператор системи передачі, виконує покладені на нього спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, зокрема, загальносуспільний інтерес зі збільшення частки виробництва енергії з альтернативних джерел, підвищення ефективності комбінованого виробництва електричної та теплової енергії, інші спеціальні обов`язки.

При цьому відповідно до ч. 7 ст. 62 Закону України "Про ринок електричної енергії" умови виконання спеціальних обов`язків оператора мають забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання таких обов`язків.

У той же час, господарська діяльність відповідача, визначена ст. 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", не встановлює інших джерел доходів для розрахунків за електричну енергію за "зеленим" тарифом, ніж ті, що визначаються спеціальним законодавством та іншими регуляторними актами. Відповідно до процедури, визначеної вказаним Законом та Порядком купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом, ПрАТ "НЕК "Укренерго" не є користувачем коштів, що сплачуються учасниками балансуючого ринку за надані ним послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, та у разі збільшення НКРЕКП щорічного тарифу, ПрАТ "НЕК "Укренерго" оплачує такі спеціальні послуги із власних доходів.

Отже, ураховуючи те, що ПрАТ "НЕК "Укренерго" виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі (хоча і з простроченням строку), що підтверджується наявними у справі доказами. При цьому, прострочення зобов`язання з боку оператора системи передачі тривало незначний період - в основному 1-10 днів, а поведінка відповідача свідчила про намагання ПрАТ "НЕК "Укренерго" належним чином виконати свій обов`язок за договором.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення розміри пені та штрафу є надмірно великими, ураховуючи відсутність основної заборгованості, незначні періоди прострочення та відсутність збитків, завданих іншим учасникам господарських відносин, зокрема позивачу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку може спотворити її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, неустойка може перетворитись на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що основне зобов`язання відповідачем було виконане у повному обсязі, заявлений позивачем до стягнення розмір штрафних санкцій є занадто великим, вина відповідача у порушенні зобов`язання була обумовлена особливим порядком відносин та розрахунків між сторонами, визначеними договором та законом; а наслідки прострочення є незначними та не спричинили позивачу збитків (матеріали позову відповідних доказів не містять), колегія суддів погоджується із висновким суду першої інстанції, про можливість зменшення неустойки, нарахованої позивачем, передбаченим ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, та установити пеню та штраф в розмірі 50 % від заявленої суми, внаслідок чого штрафні санкції, що підлягають стягненню з відповідача, складуть: пеня - 244 861,31 грн. (489 722,62/2) та штраф - 377 143,71 грн. (754 287,41/ї2), що разом складає 622 005,02 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно стягнення з ПрАТ "НЕК "Укренерго" інфляційних втрат у сумі 5 817,84 грн та 3 % річних у сумі 59 178,53 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, зважаючи на установлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Відповідно, здійснивши перерахунок суми заявлених матеріальних втрат, суд установив, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 5 817,84 грн та 3 % річних у сумі 59 178,53 грн, тобто у сумах, заявлених позивачем.

Розмір указаних матеріальних втрат відповідач також просив зменшити на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, про що зазначав у своєму клопотанні, наведеному вище.

Проте, судом було ураховано, що за змістом ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України передбачено зменшення розміру лише штрафних санкцій, тобто неустойки, яка є мірою відповідальності і забезпечення належного виконання зобов`язання.

Водночас, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу та 3 % річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу позивача, тому за висновком суду правових підстав для їх зменшення немає.

З урахуванням викладеного позов ТОВ "Закарпаттяенергозбут" підлягає частковому задоволенню, враховуючи зменшення судом розміру пені та штрафу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, а саме, витрат на правничу допомогу на суму 60 000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною четвертою статті 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Для підтвердження наведеної позиції Верховний Суд звертався до критеріїв, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанови КГС ВС від 27.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 12.11.2020 у справі № 910/3233/18).

Як убачається з аналізу судової практики Верховного Суду (постанови КГС ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18), якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), суд ураховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (постанови КГС ВС від 04.12.2018 у справі № 911/3386/17, від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18).

Згідно із частиною першою статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою статті 126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Порядок розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, урегульовано статтями 129, 130 ГПК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в своїй постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 дотримується позиції, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Водночас у частині п`ятій наведеної норми установлено критерії, за якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від зазначеного загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/дії/бездіяльність обох сторін.

Суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, у випадках, визначених положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129

зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно указати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19.

Так, у строк, визначений законом, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 60 000,00 грн заявник надав наступні докази: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, видане адвокату Чекан В. В. (серія № ЗР № 21/1156 від 25.05.2017); копію ордеру серія АО № 1037663 від 26.08.2021, видане адвокату Чекан В. В. на надання правничої допомоги ТОВ "Закарпаттяенергозбут"; копію витягу з договору про надання правової допомоги від 25.04.2019, укладеного ТОВ "Закарпаттяенергозбут" з "ПАО "Правовий Альянс"; копію додатку № 5 до договору про надання правової допомоги (щодо розміру гонорару та порядку його оплати), за яким вартість послуг за представництво та супровід справи в суді першої інстанції складає 60 000,00 грн. (п. 3); копію звіту із детальним переліком наданих послуг та кількістю витраченого часу; копію рахунку № 4 від 26.08.2021 на суму 60 000,00 грн; копію платіжного доручення № 22595 від 13.09.2021 на суму 60 000,00 грн.

Дослідивши зазначені докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У той же час, при визначенні суми відшкодування таких витрат суд виходить з критерію їх реальності (встановлення їх дійсності та необхідності), критерію розумності розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, для установлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У даному випадку суд ураховує категорію справи, яка розглядалась у порядку загального позовного провадження; справа має середній ступінь складності з огляду на ціну, підстави позову, характер спірних правовідносин, кількість наданих сторонами пояснень та доказів, в тому числі представником позивача; обсяг виконаної адвокатом роботи під час підготовки позову, формування та викладення адвокатом позиції на кожен подальший довід ПрАТ "НЕК "Укренерго".

Водночас, судом було прийнято до уваги, що кількість витраченого часу для деяких робіт, указаних позивачем, є завищеною, а значна кількість судових засідань була проведена без участі адвоката за його клопотаннями про розгляд справи у відсутність представника позивача та без прибуття до Господарського суду міста Києва. Також суд зважає на ту обставину, що під час розгляду даної справи судом не проводились додаткові процесуальні дії, судова практика у спірних відносинах є досить сталою, при цьому відповідач подав обґрунтоване клопотання про зменшення судових витрат, сплачених на послуги адвоката, відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України.

З урахуванням вищенаведеного та виходячи з принципу співмірності та розумності розміру винагороди за адвокатські послуги, ураховуючи заяву відповідача про зменшення витрат, понесених у зв`язку з розглядом даної справи, суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення стосовно зменшення розміру витрат ТОВ "Закарпаттяенергозбут" на правничу допомогу з 60 000,00 грн до 30 000,00 грн.

Щодо доводів Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про часткове задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі №910/14933/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Крім того колегія суддів зазначає, що 15.06.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, у якій останній просив суд стягнути з відповідача 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи №910/14933/21 у суді апеляційної інстанції.

На підтвердження понесення позивачем витрат було надано суду наступні документи:

- копія рахунку №11 від 30.05.2022;

- оригінал платіжного доручення №59837 від 31.05.2022;

- копія звіту станом на 07.06.2022 щодо виконання доручення клієнта згідно Додатку №5 від 26.08.2021 до Договору про надання правової допомоги від 25.04.2019 №26.

29.06.2022 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якому відповідач зазначав, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн суперечить критеріям пропорційності, співмірності і розумності розміру витрат.

Розглянувши заяву позивача про розподіл судових витрат на беручи до уваги клопотання на зменшення витрат від відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" підлягає задоволенню у повеному розмірі, при цьому коленія суддів виходила з наступного.

Відповідно до п.п. 1 та 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частинами 4, 8 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначалось вище, частиною 5 ст. 126 ГПК України установлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В матеріалах справи наявний витяг з Договору про надання правової допомоги від 25.04.2019 №26, укладеного між ТОВ "Закарпаттяенергозбут" та Професійним адвокатським обєднанням «Правовий альянс».

Крім того наявний Додаток №5 до Договору про надання правової допомоги від 25.04.2019 №26, від 26.08.2021, де сторони зокрема визначили, що розмір правової допомоги (представництво та супровід справи у суді апеляційної інстанції) незалежно від кількості та обсягу складених процесуальних документів та незалежно від результату розгляду справи у суді, становить 30 000,00 грн.

У матеріалах справи наявний звіт щодо виконання доручення клієнта згідно Додаткту №5 від 26.08.2021, платіжне доручення на суму 30 000,00 грн та рахунок №11 від 30.05.2022 на суму 30 000,00 грн.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин.

Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Разом з тим, апеляційни суд зазначає, що одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Отже, «виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги».

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/13071/19.

Ураховуючи вищенаведене, та наявність доказів, які було надано позивачем на понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заяви ТОВ "Закарпаттяенергозбут" та задоволення її у повному обсязі.

Судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги), згідно до ст. 129 ГПК України покласти на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго".

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі №910/14933/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі №910/14933/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі №910/14933/21.

4. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" про розподіл судових витрат у справі №910/14933/21 задовольнити.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Жупанатська, 18, ідентифікаційний код 41999833) 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених при розгляді справи №910/14933/21.

6. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 10.02.2022 у справі №910/14933/21 покласти на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго".

7. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду м. Києва.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.07.2022.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран