РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2022Справа № 910/1205/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі Філії "ЕНЕРГОЗБУТ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО"

про стягнення 5136491,81 грн

Представники сторін:

від позивача: Стасенко Я.Є.

від відповідача: Атаманюк В.В.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі Філії "ЕНЕРГОЗБУТ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (у редакції заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" 3966257,32 грн - заборгованості за розподіл електричної енергії, 438584,48 грн - пені, 83443,15 грн - 3% річних, 251549,54 грн - індексу інфляції, а також 396625,73 грн - штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.02.2022 залишив без руху зазначену вище позовну заяву.

21.02.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, допущених при поданні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 19.05.2022.

03.05.2022 через систему "Електронний суд" та на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та поновлення строку на подання відзиву на позов.

13.05.2022 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

У підготовчому засіданні 19.05.2022 суд протокольною ухвалою залишив без розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог (за заявою позивача).

Розглянувши клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позов, судом встановлено таке.

Згідно з частиною восьмою статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. ч. 1, 2 ст. 114 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Відповідно до частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ухвалою про відкриття провадження від 13.04.2022 відповідачу було надано строк для подання до суду відзиву - 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 24.05.2022, а тому останнім днем встановленого судом строку для подання відзиву є 10.05.2022.

Враховуючи обґрунтування наведені у клопотанні щодо неможливості відповідачем подання відзиву на позов у встановлений судом строк, оскільки неподання відзиву на позов обумовлене поважними причинами, суд дійшов висновку про необхідність продовження відповідачу процесуального строку встановленого судом для подачі відзиву на позовну заяву до 09.06.2022.

Протокольною ухвалою продовжує строк відповідачу для подання відзиву до 09.06.2022.

Протокольною ухвалою від 19.05.2022 відкладено підготовче судове засідання на 09.06.2022.

30.05.2022 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог.

08.06.2022 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позов.

У підготовчому засіданні 09.06.2022 суд прийняв до розгляду поданий відповідачем відзив на позов.

У позові позивачем заявлені вимоги про стягнення 3966257,32 грн - заборгованості за розподіл електричної енергії, 438584,48 грн - пені, 83443,15 грн - 3% річних, 251549,54 грн - індексу інфляції.

У підготовчому засіданні 09.06.2022 суд розглянув заяву позивача про зменшення позовних вимог.

Так, позивачем у прохальній частині позовної заяви заявлено до стягнення 5533085,95 грн. Заявлена до стягнення сума як визначено позивачем у прохальній частині позовної заяви складається з: 3966257,32 грн - заборгованості за розподіл електричної енергії, 438584,48 грн - пені, 83443,15 грн - 3% річних, 251549,54 грн - індексу інфляції. Зі змісту позовної заяви також вбачається, що позивачем наведено обґрунтування про стягнення штрафу у сумі 396625,73 грн.

У відповідності до ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до усталеної судової практики під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

У редакції заяви про зменшення позовних вимог позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5136491,81 грн, з яких позивачем визначено до стягнення: 3966257,32 грн - заборгованості за розподіл електричної енергії, 438584,48 грн - пені, 83443,15 грн - 3% річних, 251549,54 грн - індексу інфляції, а також 396625,73 грн - штрафу.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, суд встановив, що заява відповідає вимогам ст.46 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим прийнята судом до розгляду.

Протокольною ухвалою від 09.06.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.06.2022.

16.06.2022 через електронний суд від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 заяву Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

Представник позивача у судовому засіданні 29.06.2022 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.06.2022 позовні вимоги в частині пені, інфляційних витрат, 3 % річних та штрафу заперечив.

У судовому засіданні 29.06.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладений договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії №38 від 21.12.2018, відповідно до умов якого позивач (оператор системи розподілу) надає відповідачу послуги з розподілу електричної енергії споживачам постачальника, які входять в балансуючу групу постачальника.

Позивач стверджує, що належним чином виконував взяті на себе зобов`язання з надання відповідачу послуг з розподілу електричної енергії, у той час як відповідач у порушення умов договору оплату наданих послуг не здійснив.

Позивач направив відповідачу претензію за вих. №ЕЕЦ15/1091 від 23.12.2021 щодо оплати заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії за період з січня по грудень 2021 року.

За доводами позивача у період з січня 2021 року по грудень 2021 року у відповідача виникла заборгованість за договором з оплати наданих позивачем послуг з розподілу електричної енергії у загальному розмірі 3966257,32 грн.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за договором позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 438584,48 грн, 3% річних у сумі 83443,15 грн, штраф у сумі 396625,73 грн, інфляційні втрати у сумі 251549,54 грн.

Позиція відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про визнання позовних вимог позивача в частині стягнення суми 3 966 257,32 грн. заборгованості за розподілену електричну енергію та про відмову у задоволенні нарахованих: пені в сумі 438 584,48 грн, інфляційних витрат в сумі 251 549,54 грн, 3 % річних в сумі 83 443,15 грн та штрафу у сумі 396 625,73 грн.

Відповідач у відзиві зазначає, що заборгованість, яка визнається ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО" перед АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" становить 3966257,32 грн за послуги з розподілу електричної енергії з січня по жовтень 2021 року. Однак, зазначає, що заборгованість перед позивачем утворилася внаслідок наявності боргу споживачів відповідача.

Також у відзиві на позов відповідач, посилаючись на ст. 233 ГК України, вказує, що розмір збитків не доведений, а розмір неустойки є надмірно великим по відношенню від суми заборгованості, та вважає вимоги про стягнення штрафних санкцій необґрунтованими та значно завищеними.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Позивач (ПАТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ") є оператором системи розподілу електричної енергії, який діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19 лютого 2016 року №213.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 №1023-р Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" визначено постачальником "останньої надії" з 01.01.2019 до 01.01.2021; територією провадження діяльності зазначеного підприємства визначено територію України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Пунктом 4 постанови № 312 (в редакції, яка діяла на час приєднання до публічного договору приєднання) встановлено Операторам систем розподілу (далі - ОСР) укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310, та типової форми, встановленої Правилами, і розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. ОСР шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача. Надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії

02.12.2019 відповідачем підписано Заяву-приєднання до умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови передачі (розподілу) електричної енергії постачальнику (надалі - Постачальник) для його споживачів як послуги Оператора системи. Укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Постачальника до умов цього договору.

Умови договору є однаковими для всіх електропостачальників та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ).

За умовами п.9.1. договору, цей договір набирає чинності з наступного робочого дня від дня отримання ОСР заяви-приєднання енергопостачальника до цього договору і діє до 31.12.2020.

Якщо жодна із сторін не звернулася до іншої сторони у трок не менше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (п.9.4. договору).

Відповідно до п.2.1. договору на підставі цього договору ОСР забезпечує недискримінаційний доступ постачальника до мереж ОСР з метою реалізації постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності ОСР. ОСР надає послуги з розподілу електричної енергії споживачам постачальника, які входять в балансуючу групу постачальника згідно з реєстром за ЕІС кодами споживачів та їх точок вимірювання. Реєстр ведеться ОСР в електронному вигляді. ОСР забезпечує інформаційний обмін та контроль за режимами розподілу в обсязі, необхідному та достатньому для виконання постачальником функцій відповідного суб`єкта роздрібного ринку електричної енергії.

Згідно із п.2.2. договору, постачальник здійснює оплату послуг з розподілу згідно з умовами глави 3 цього договору та плату за надання послуг комерційного обліку електричної енергії (інформаційних послуг), послуг з відключення та підключення об`єктів споживачів постачальника згідно з додатком 2 "Порядок розрахунків", який є невід`ємною частиною цього договору.

Ціна договору складає вартість послуг з розподілу за сукупністю споживачів балансуючої групи постачальника (п.3.1. договору).

Відповідно до п.3.2. договору постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії, розподіл забезпечує постачальник.

Згідно із п.3.3. договору розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць (з першого по останнє число місяця включно).

Оплата послуг з розподілу, визначених у п.3.2. договору, здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати за 5 днів до початку розрахункового періоду відповідно до прогнозних обсягів постачання електроенергії на наступний розрахунковий місяць, наданих постачальником у додатку 5 до цього договору, з наступним перерахунком (п.3.4. договору).

Оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником на поточний рахунок ОСР (п.3.5. договору).

У відповідності до п.2.1. додатку 2 договору (Порядок розрахунків) оплата послуг з розподілу здійснюється споживачами постачальника самостійно на поточний рахунок ОСР. В разі обрання споживачами постачальника комерційної пропозиції щодо оплати послуг з розподілу через постачальника за договорами про постачання електричної енергії, така оплата здійснюється безпосередньо постачальником на поточний рахунок ОСР, за вартістю, розрахованою виходячи з обсягів електричної енергії, зазначених у Повідомленні (скоригованому Повідомленні) (Додаток №5 до цього договору) на поточний розрахунковий період та діючого тарифу на розподіл електричної енергії з урахуванням ПДВ.

Згідно із п.2.2. додатку 2 договору (Порядок розрахунків) оплата вартості послуги 3 розподілу електричної енергії здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати, яка визначається на підставі заявлених постачальником згідно Додатку 5 до договору обсягів постачання електричної енергії для споживачів, оплата за розподіл яких здійснюється через постачальника. Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСР, зазначений у п.11.2 цього договору, до 25-го числа, що передує початку розрахункового періоду.

Пунктом 2.3. додатку 2 договору (Порядок розрахунків) встановлено, що постачальник здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до Акта прийому-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та постачальником (додаток 3 до цього договору), складеного за підсумками розрахункового періоду п. 2.8. цього Порядку розрахунків), та рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх отримання.

Датою оплати є дата зарахування коштів на поточний рахунок ОСР (п.2.7. додатку 2 договору).

Згідно із п.6.6. договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, постачальник сплачує ОСР пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення), по день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до п.4.2. додатку 2 договору (Порядок розрахунків) у разі несплати постачальником остаточного рахунку за надання послуг з розподілу електричної енергії в установлений строк, ОСР нараховує, а постачальник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення) за кожен день прострочення включно по день фактичної оплати, а за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Як підтверджено матеріалами справи, у період з січня 2021 року по жовтень 2021 року між сторонами підписані акти прийому - передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії: №01/38 від 31.01.2021 на суму 1339027,54 грн, №02/38 від 28.02.2021 на суму 1108368,95 грн, №03/38 від 31.03.2021 на суму 662013,78 грн, №04/38 від 166604,89 грн, №05/38 від 7343,74 грн, №06/38 від 326,68 грн, №07/38 від 321,23 грн, №08/38 від 31.08.2021 на суму 37158,58 грн, №09/38 від 30.09.2021 на суму 25529,71 грн, №10/38 від 31.10.2021 на суму 619562,22 грн.

Також позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату послуг з розподілу електричної енергії за період з січня 2021 року по жовтень 2021 року.

Згідно із наявними у матеріалах справи актами за період з січня по жовтень 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем за послуги з розподілу електричної енергії за вказаний період становить 3966257,32 грн.

За неналежне виконання відповідачем умов договору позивачем на заборгованість за спірний період здійснено нарахування пені у сумі 438584,48 грн, 3% річних у сумі 83443,15 грн, інфляційних втрат у сумі 251549,54 грн, а також 396625,73 грн - штрафу.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача (у редакції заяви про зменшення позовних вимог) 3966257,32 грн - заборгованості за розподіл електричної енергії, 438584,48 грн - пені, 83443,15 грн - 3% річних, 251549,54 грн - індексу інфляції, а також 396625,73 грн - штрафу.

Загальна сума заявлених позовних вимог (у редакції заяви про зменшення позовних вимог) визначена позивачем складає 5136491,81 грн, у той час, як судом встановлена, що сума заявлених до стягнення позовних вимог, а саме: 3966257,32 грн - заборгованості за розподіл електричної енергії, 438584,48 грн - пені, 83443,15 грн - 3% річних, 251549,54 грн - індексу інфляції, а також 396625,73 грн - штрафу, становить 5136460,22 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 № 2019-VIII (далі - Закон № 2019-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону № 2019-VIII господарська діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, електричної енергії споживачу, трейдерська діяльність, здійснення функцій на ринку та гарантованого покупця провадиться на ринку електричної енергії за умови відповідної ліцензії.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону № 2019-VIII постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

У відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" є постачальником "останньої надії" з 1 січня 2019 до 31 грудня 2021, територією провадження діяльності зазначеного підприємства визначено територію України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Згідно ч.2. ст.57 Закону № 2019-VIII, електропостачальник зобов`язаний: укладати договори, обов`язкові для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови таких договорів; сплачувати своєчасно та в повному обсязі за електричну енергію, куплену на ринку електричної енергії, та послуги, що надаються на ринку електричної енергії.

Абзацом першим ч.4 ст.46 Закону № 2019-VIII передбачено, що оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ).

Згідно з пп.1.2.5. п.1.2 розділу І ПРРЕЕ Оператор системи забезпечує на своїй території діяльності недискримінаційний доступ до електричних мереж електропостачальнику, який має намір здійснювати діяльність з постачання електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи. Оператор системи розподілу укладає договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, зміст якого визначається оператором системи на основі Типового договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, який є додатком 4 до цих Правил та укладається з кожним електропостачальником, який звертається до оператора системи.

Відповідно до пп.1.2.6. п.1.2 розділу І ПРРЕЕ, Оператор системи, який здійснює розподіл (передачу) електричної енергії безпосередньо до електроустановок споживача, отримує плату за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії або від споживача, або від електропостачальника за вибором споживача (крім постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії"). Вибір споживача зазначається в договорі про постачання електричної енергії споживачу (обраній споживачем комерційній пропозиції). У разі постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії" послугу з розподілу (передачі) електричної енергії для потреб споживачів, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи, оплачує відповідний електропостачальник за усією сукупністю зазначених споживачів, постачання яким здійснює постачальник універсальних послуг або "останньої надії". При цьому ціни на електричну енергію, що постачається споживачам постачальниками універсальних послуг та "останньої надії", включають, у тому числі, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг.

Підпунктом 2.1.16, п.2.1. розділу II ПРРЕЕ, передбачено, що договір електропостачальника про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання, зміст якого визначається оператором системи на основі типового договору, що є додатком 4 до цих Правил, оприлюднюється на офіційному вебсайті оператора системи та укладається шляхом надання електропостачальником заяви-приєднання. Датою початку дії зазначеного договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви-приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору.

Відповідно до частин 1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч1 ст.634 ЦК України).

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Надання позивачем передбачених договором послуг за січень 2021 року по жовтень 2021 року на загальну суму 3966257,32 грн підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі наданих послуг: №01/38 від 31.01.2021 на суму 1339027,54 грн, №02/38 від 28.02.2021 на суму 1108368,95 грн, №03/38 від 31.03.2021 на суму 662013,78 грн, №04/38 від 166604,89 грн, №05/38 від 7343,74 грн, №06/38 від 326,68 грн, №07/38 від 321,23 грн, №08/38 від 31.08.2021 на суму 37158,58 грн, №09/38 від 30.09.2021 на суму 25529,71 грн, №10/38 від 31.10.2021 на суму 619562,22 грн.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання з надання послуг з розподілу електричної енергії споживачам постачальника у відповідності до умов договору та в обсязі, зазначеному в актах прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.3. додатку 2 договору (Порядок розрахунків) встановлено, що відповідач здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до Акта прийому-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та постачальником (додаток 3 до цього договору), складеного за підсумками розрахункового періоду п. 2.8. цього Порядку розрахунків), та рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх отримання.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, оскільки невиконання відповідачем за договором зобов`язання на суму 3966257,32 грн підтверджується матеріалами справи, зазначена сума заборгованості визнана відповідачем, а матеріали справи не містять доказів оплати заборгованості, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3966257,32 грн основного боргу визнаються судом обґрунтованими.

Посилання відповідача на те, що заборгованість за надані послуги з розподілу електричної енергії виникла у зв`язку із наявністю боргу споживачів відповідача, суд відхиляє, оскільки відповідно до ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання; учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення; у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності; не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За таких обставин, посилання відповідача на заборгованість споживачів перед відповідачем та відсутність коштів, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення взятих на себе за договором зобов`язань.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення пені у сумі 438584,48 грн, штрафу у сумі 396625,73 грн, 3% річних у сумі 83443,15 грн, інфляційних втрат у сумі 251549,54 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідальність за порушення строку виконання грошового зобов`язання у вигляді пені встановлена в п.6.6. договору та п.4.2. додатку 2 договору (Порядок розрахунків)

Також з розрахунку позивача вбачається, що нарахування пені здійснено позивачем з врахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

За змістом пункту 6.6. договору та п.4.2. додатку 2 договору (Порядок розрахунків) вбачається, що сторони, реалізуючи при укладенні договору своє законодавчо визначене право забезпечення виконання грошових зобов`язань встановленням відповідальності у вигляді пені, узгодили, що нарахування пені здійснюється враховуючи день фактичної оплати.

Позивач здійснює нарахування пені з 11.02.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 1339027,54 грн; з 11.03.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 1108368,95 грн; з 12.04.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 662013,78 грн; з 11.05.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 166604,89 грн; з 11.06.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 7343,74 грн; з 12.07.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 326,68 грн; з 11.08.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 321,23 грн; з 10.09.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 37158,58 грн; з 11.10.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 25529,71 грн; з 11.11.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 619562,22 грн.

Водночас позивачем допущено помилку при нарахуванні пені щодо дати початку нарахування (дати прострочення виконання грошового зобов`язання) на заборгованість за квітень 2021 року, оскільки виходячи з умов п.2.3. додатку 2 до договору нарахування пені на борг за вказаний період слід здійснювати з 13.05.2021.

За перерахунком суду сума пені становить 438447,53 грн, у зв`язку із чим суд задовольняє частково позовні вимоги про стягнення пені.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.2. додатку 2 договору (Порядок розрахунків) встановлено, що за прострочення понад 30 днів відповідач сплачує штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Оскільки відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання з оплати наданих послуг з розподілу електричної енергії понад 30 днів, позивач обґрунтовано на підставі пункту 4.2. додатку 2 договору здійснив нарахування штрафу у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Розрахунки штрафу у сумі 396625,73 грн (3966257,32 грн х 10%) є арифметично правильними, відповідають умовам договору, а тому позовні вимоги суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року по справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем за лютого по грудень 2021 року є арифметично правильним, відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 251549,54 грн суд задовольняє повністю в межах заявлених вимог.

Нарахування 3% річних здійснено позивачем з 11.02.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 1339027,54 грн; з 11.03.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 1108368,95 грн; з 12.04.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 662013,78 грн; з 11.05.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 166604,89 грн; з 11.06.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 7343,74 грн; з 12.07.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 326,68 грн; з 11.08.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 321,23 грн; з 10.09.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 37158,58 грн; з 11.10.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 25529,71 грн; з 11.11.2021 по 31.12.2021 на заборгованість у сумі 619562,22 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних з урахуванням зазначеного вище правильного періоду нарахування на заборгованість за квітень 2021 року, судом встановлено, що сума 3% становить 83415,77 грн, а тому позовні вимоги у частині стягнення 3% річних суд задовольняє частково.

З приводу заперечень відповідача щодо вимог про стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на ст. 233 ГК України, то суд зазначає наступне.

Положенням ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

На відповідача покладається обов`язок довести винятковість конкретного випадку та надати відповідні докази на підтвердження цього.

Відповідачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені та штрафу наслідкам порушення.

Також у постанові від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19 Верховним Судом зазначено, що висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами, які несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) розміру заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондує обов`язок сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Так нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Судом враховано, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладена правова позиція, щодо права суду зменшувати розмір процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Так, у постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вирішуючи питання, зокрема, про зменшення судом розміру процентів річних у справі № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду врахувала конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. Крім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що сума неустойки, штрафу і процентів річних у справі № 902/417/18 перевищують майже в два рази суму прострочення та очевидно є неспівмірними, оскільки наслідки невиконання боржником зобов`язань вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Однак, що обставини справи № 902/417/18 не є тотожними з обставинами встановленими судом у справі № 910/1205/22. Так, у справі № 902/417/18 судом встановлено, що у пункті 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених пунктом 2.1 договору, вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу продавець має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше трьох банківських днів.

Тобто сторони за договором дійшли згоди збільшити розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків. Тоді як у даній справі сторони у договорі таку умову не передбачали.

У даній справі сторонами у договорі не збільшувався розмір відсотків річних, порівняно з визначеним законом у ст.625 ЦК України.

Застосування позивачем відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України здійснено з урахуванням 3% річних, що відповідає чинному законодавству України та такий розмір не є надмірним.

Разом з тим інфляційні витрати не є неустойкою або штрафними санкціями, в розумінні ст.549 ЦК України та ч.1 ст. 230 ГК України, з огляду на що, у суду відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем інфляційних витрат.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі Філії "ЕНЕРГОЗБУТ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", а саме: в частині стягнення заборгованості у сумі 3966257,32 грн, інфляційних втрат у сумі 251549,54 грн, 3% річних у сумі 83415,77 грн, пені у сумі 438447,53 грн та штрафу у сумі 396625,73 грн

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" (04080, місто Київ, ВУЛИЦЯ КИРИЛІВСЬКА, будинок 85, ідентифікаційний код 19480600) на користь Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Філії "ЕНЕРГОЗБУТ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, будинок 97, ідентифікаційний код 40150221) заборгованість у сумі 3966257,32 грн, інфляційні втрати у сумі 251549,54 грн, 3% річних у сумі 83415,77 грн, пеня у сумі 438447,53 грн, штраф у сумі 396625,73 грн, судовий збір у сумі 77044,44 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 12.07.2022.

Суддя С. О. Турчин