ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2022 р. Справа№ 910/20087/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 (повний текст складено 07.02.2022)

у справі №910/20087/21 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 148 629,86 грн,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" (далі - позивач, відправник) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, залізниця) про стягнення 148 629,86 грн вартості нестачі вантажу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період червня-липня 2021 року позивачем було завантажено і здано для перевезення залізницею вантаж (вугілля кам`яне марки Г-газове), однак при контрольному зважуванні у вагонах було виявлено нестачу вантажу, що підтверджується комерційними актами, загальна вартість втраченого вантажу (з врахуванням норм природної втрати 1%) становить 148 629,86 грн, тому залізниця повинна відшкодувати позивачу вартість втраченого вантажу.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що норма природної втрати для вантажів, завантажених у вологому стані, становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах; позивачем не надано договору із АТ "ДТЕК Західенерго", на виконання якого здійснювалась поставка; позивач не надав доказів того, що залізницею не забезпечено схоронності вантажу і що наявні сліди доступу до вантажу; позивачем не надано доказів оплати спірного вантажу за ціною відправника і не доведено наявності шкоди; позивачем не доведено вини залізниці у неналежному виконанні договірних зобов`язань по договору перевезення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07 лютого 2022 року позов задоволено.

З Акціонерного товариства "Українська залізниця" стягнуто на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" - 148629,86грн вартості недостачі вантажу та 2 270,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Також заявлено клопотання про витребування у позивача доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом було необґрунтовано відхилено клопотання відповідача про витребування у позивача посвідчення про якість вугілля, яке перевозилось, з показником проценту вологості; позивачем не надано жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, тому не доведено наявності в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15 червня 2022 року, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Сторони були повідомлені про відкриття апеляційного провадження в порядку, визначеному статтями 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) шляхом направлення ухвали суду на повідомлені адреси електронної пошти.

Позивач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у червні-липні 2021 року позивачем було здійснено відправку вугілля кам`яного марки Г-газове на адресу "ДТЕК "Бурштинська ТЕС" та "ДТЕК "Ладижинська ТЕС" залізничним транспортом зі станції Добропольє до станцій призначення Бурштин та Ладижин, а саме: у вагони №56280977 в кількості 68700 кг, № 68371574 в кількості 70600 кг, № 53544052 в кількості 69600 кг по накладній № 49183973 від 28.06.2021; у вагони № 53568853 в кількості 68800 кг, № 61015863 в кількості 69800 кг по накладній № 49384274 від 10.07.2021; у вагони № 54751920 в кількості 70000 кг, № 61298709 в кількості 70000 кг по накладній № 49398449 від 11.07.2021; у вагоні № 61013769 в кількості 69700 кг по накладній № 49166374 від 27.06.2021; у вагоні № 68370170 в кількості 70900 кг по накладній № 49466899 від 15.07.2021; у вагони № 56944101 в кількості 69800 кг, № 56970304 в кількості 70800 кг, № 56998370 в кількості 70800 кг по накладній № 49464993 від 15.07.2021; у вагон № 61605747 в кількості 69800 кг по накладній № 49579410 від 21.07.2021 (досильні накладні №46477667, №46907630, №49417207, №46908042, №46420386, №47055967, №47056742, №47274576) (а.с.23-37).

Згідно з вказаними накладними навантаження нижче рівня бортів, поверхня вантажу маркована трьома повздовжніми борознами.

Водночас, на станціях Нижньодніпровський-Вузол, Чаплине Придніпровської залізниці та Бурштин Львівської залізниці було проведено комісійну перевірку маси вантажу та за результатами зважування виявлено нестачу вантажу у вагонах №56280977, №68371574, №53544052, №53568853, №61015863, №54751920, №61298709, №61013769, №68370170, №56944101, №56970304, №56998370, №61605747, про що складено комерційні акти №454201/105/952, №388103/876, №450003/754/955, №450003/719/878, №450003/753/954, №4500003/759/90, №450003/760/91, №450003/772/93 (а.с.9-22).

Загальна вартість недостачі вантажу у вищевказаних вагонах, згідно довідок позивача про вартість вугільної продукції у вагонах по кожній з накладних (а.с.38), з врахуванням норми недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження маси нетто), яка становить 1% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах, склала 148 629,86 грн.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача вартість нестачі вантажу, оскільки після видачі вантажу вантажоодержувачу останній передав право пред`явлення претензій та позову до АТ "Українська залізниця" вантажовідправнику - Товариству з додатковою відповідальністю "ШАХТА "БІЛОЗЕРСЬКА" на підставі переуступного напису, що міститься на кожній з накладних.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт втрати вантажу при перевезенні підтверджується належними доказами, а відповідач, як перевізник, відповідає за завдані збитки в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.ч 5, 6 ст. 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі ст. 908 ЦК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що Законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

У статті 2 Статуту залізниць України, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), вказано, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Зі змісту положень ст. 909 ЦК України та ст.307 ГК України вбачається, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Так, стаття 6 Статуту визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач відповідно до Технічних умов завантажив у вагони вугілля кам`яне марки Г-газове та передав вказаний вантаж для перевезення АТ "Українська залізниця" по накладним № 49183973, № 49384274, № 49398449, № 49166374, № 49466899, № 49464993, № 49579410, а відповідач, у свою чергу, прийняв на станції відправлення зазначене вугілля для перевезення без зауважень та зобов`язався доставити його на станції призначення отримувачам - ДТЕК "Бурштинська ТЕС" та ДТЕК "Ладижинська ТЕС".

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини за договором перевезення.

Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих Міністерством юстиції України за № 863/5084 від 24.11.2000, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Відповідно до ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, відправником заповнюються, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом), а також "Спосіб визначення маси".

При цьому правильність вказаних у накладній відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом засвідчує представник відправника.

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України, тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантаж, завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.

Відповідно до п.1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001 року, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.

Пунктом 3 статті 27 Статуту залізниць України передбачено, що під час перевезення вантажів, які змерзаються і здуваються відправник зобов`язаний вжити відповідних профілактичних заходів. Залізниця може відмовити в перевезенні у разі невжиття відправником зазначених заходів.

Разом із тим, як вірно встановив суд першої інстанції, доказів відмови залізниці у перевезенні вантажу за спірними накладними внаслідок, зокрема, невжиття відправником заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Матеріалами справи підтверджується, що під час перевезення на станціях Нижньодніпровський-Вузол, Чаплине Придніпровської залізниці та Бурштин Львівської залізниці було проведено комісійну перевірку маси вантажу на справних 150-тонних вагонних вагах та виявлено, що маса вантажу у вагонах не відповідає фактичній масі, вказаній у накладних, про що відповідачем було складено відповідні комерційні акти.

Зі змісту наявних в матеріалах справи комерційних актів №454201/105/952 від 13.07.2021, №388103/876 від 03.07.2021, №450003/754/955 від 13.07.2021, №450003/719/878 від 30.06.2021, №450003/753/954 від 13.07.2021, №4500003/759/90 від 17.07.2021, №450003/760/91 від 17.07.2021, №450003/772/93 від 24.07.2021 вбачається, що нестача вантажу у вагоні №56280977 складає 7850 кг, у вагоні №68371574 - 7350 кг, у вагоні №53544052 - 8500 кг, у вагоні №53568853 - 6800 кг, №61015863 - 6850 кг, у вагоні №54751920 - 6800 кг, у вагоні № 61298709 - 7500 кг, у вагоні №61013769 - 1700 кг, у вагоні №68370170 - 8950 кг, у вагоні №56944101 - 7250 кг, у вагоні №56970304 - 6550 кг, у вагоні №56998370 - 8550 кг, у вагоні №61605747 - 2450 кг.

Крім того, в актах зазначено про наявність поглиблень у вантажу, порушення маркування, наявність слідів на вантажу. Також вказано, що розвантажувальні люки закриті, а течі вантажу немає.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому приймаються судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу.

Відповідно до пп. "а" п. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Однак, відповідач не спростував подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Як і не надав жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею без зауважень до перевезення вантажу виникла з незалежних від залізниці причин.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно зі статтями 113, 114, 115 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива. Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що здійснюючи розрахунок збитків, позивач скористався коефіцієнтом 1% норми нестачі вантажу.

Відповідно до розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України від 19.03.2002 за №163, цей стандарт поширюється на антрацит, кам`яне та буре вугілля, горючі сланці, а також на продукти їх перероблення і встановлює метод визначання грануло-метричного складу палива.

У графі 20 кожної із залізничних накладних, які наявні у матеріалах, зазначено про перевезення вугілля кам`яного марки Г-газове у твердому стані, тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що для вугілля кам`яного, відносно якого у перевізних документах немає відмітки про відвантаження у вологому стані, пункт 27 Правил видачі вантажів встановлює норму недостачі при перевезенні 1%.

Аналогічна правова позиція про те, що розрахунок вартості недостачі вантажу здійснюється з врахуванням норми природної втрати під час перевезення вантажу (кам`яного вугілля) відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, та безпосередньо залежить від характеристики (властивості) вантажу, зазначеній в залізничній накладній, неодноразово викладена в постановах Верховного Суду, прийнятих у подібних правовідносинах, зокрема, від 15.03.2021 у справі №910/5038/20, від 25.01.2021 у справі №910/118/20, від 03.09.2020 у справі №910/15076/19, від 07.08.2018 у справі №910/23346/16, від 16.10.2019 у справі №910/16904/18.

Відповідно до п. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Відправник зобов`язаний на вимогу залізниці пред`явити стандарт або технічні умови, сертифікат на відвантажувану продукцію (якщо вона підлягає сертифікації), а також на її тару.

Апелянт, стверджуючи про зазначення позивачем недостовірних даних щодо властивостей вантажу, не надав доказів того, що під час передачі вагонів для перевезення залізниця перевіряла правильність зазначених у накладній відомостей, чим спростовується твердження відповідача про необхідність застосування 2% норми природної втрати вантажу.

Статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Так, пунктом 2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

На підставі положень статті 133 Статуту залізниць України вантажоодержувачі - ДТЕК "Бурштинська ТЕС" та ДТЕК "Ладижинська ТЕС" передали право пред`явлення позову за недостачу вантажу, відправленого за залізничними накладними вантажовідправнику - Товариству з додатковою відповідальністю "ШАХТА "БІЛОЗЕРСЬКА", що підтверджується належним чином оформленими та засвідченими переуступними підписами вантажоодержувачів на наявних у справі накладних.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що позивачем не надано доказів оплати вантажу, оскільки в даному випадку в матеріалах справи наявні довідки вантажовідправника, в яких зазначено вартість кам`яного вугілля, що поставлялось згідно з накладними № 49183973, № 49384274, № 49398449, №49166374, № 49466899, № 49464993, № 49579410. Вказані довідки підписані директором ТДВ "ШАХТА "БІЛОЗЕРСЬКА" Вільховим В.В. та головним бухгалтером Гайдаєнко Н.І.

Враховуючи ч. 2 ст. 623 ЦК України, ст. 314 ГК України, а також ст. 115 Статуту залізниць України, надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тони вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак, розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим, заперечення відповідача в цій частині є необґрунтованими.

При цьому доводи відповідача про необхідність доведення позивачем обставин оплати вартості відправленого вантажу за залізничним накладним, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки позивач у цій справі не був власником майна, а виступав вантажовідправником; право на подання позову було передане йому отримувачем вугілля (згідно з переуступними написами на залізничних накладних), що не заперечувалося під час розгляду справи і не суперечить положенням статті 133 Статуту залізниць України.

Відповідна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №910/963/17 та від 13.03.2019 у справі №905/748/17, від 10.08.2018 у справі №910/22324/16 та від 16.10.2019 у справі №910/16904/18.

При розгляді даної справи судом встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, який перевозився у вагонах, завданих збитків - нестачі товару вартістю на загальну суму 148629,86 грн та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вищезазначених вагонах сталась не з вини залізниці.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати вартість нестачі вантажу, суд першої інстанції дійшов юридичного правильного висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 148 629,86 грн вартості недостачі.

Також суд першої інстанції, ухвалою від 12.01.2022, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, оскільки клопотання було заявлено з порушенням приписів ст. 81 ГПК України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07 лютого 2022 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.07.2022.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук