ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р. Справа№ 910/15961/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 21.06.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.01.2022 (повний текст складено 24.01.2022)

у справі № 910/15961/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації

про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з нежитлового приміщення загальною площею 1 374,60 кв. м., у тому числі, на першому поверсі - 617,6 кв. м., на другому поверсі - 690,00 кв. м. та у підвалі - 67,00 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 6.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що строк дії договору № 481/618 від 26.12.2014 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду припинений, у зв`язку з закінченням терміну, на який його було укладено, однак відповідачем орендоване приміщення добровільно не звільнено. Крім того, позивачем вказується, що нежила будівля, передана відповідачу в оренду за вищевказаним договором, є приміщенням нефункціонуючого дошкільного навчального закладу, діяльність якого підлягає відновленню та, відповідно, таке приміщення має використовуватись виключно для роботи з дітьми.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 у справі №910/15961/21 позов задоволено повністю.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення з нежитлового приміщення, загальною площею 1374,60 кв. м., у тому числі на першому поверсі - 617,6 кв. м., на другому поверсі - 690,00 кв. м. та у підвалі - 67,00 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 6.

Присуджено до стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Рішення мотивовано тим, що оскільки відповідач після закінчення строку дії договору не повернув та не звільнив нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 6, чим перешкоджає позивачу в користуванні переданого до сфери його управління майном, вимоги позивача є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції не встановлено всіх обставин справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що надаючи різні варіанти приміщень для оренди управлінню Пенсійного фонду, позивач жодним чином не врахував специфіку роботи органів Пенсійного фонду України, яка полягає в обслуговуванні громадян похилого віку. А тому твердження представника позивача про безпідставні відмови управління від запропонованих приміщень не відповідають дійсності.

Крім того, скаржник зауважує, що є безпідставним посилання позивача на положення частини 4 статті 810 Закону України «Про освіту», як на одну із підстав для виселення відповідача, оскільки спірне приміщення, відповідно до наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить на праві власності територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, а не управлінню освіти Деснянської районної адміністрації. Вказане приміщення передано позивачу до сфери управління відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 28.08.2014 №954.

Також на думку апелянта, використання спірної будівлі як навчального закладу не планувалась, оскільки розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 28.08.2014 №954 не було виконано позивачем та третьої особою, натомість було передано в оренду відповідачу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, позивач подав відзив, у якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є правомірним, обґрунтованим, винесеним із встановленням всіх обставин справи. У зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа, у поданому відзиві, також заперечує проти вимог та мотивів апеляційної карги, і просить відмовити у її задоволенні.

Явка представників у судове засідання

В судове засідання представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. По час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа в електронний кабінет відповідача від 12.05.2022.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 28.08.2014 № 954 «Про передачу будівель до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій» вирішено передати нежитлову будівлю на вул. Каштановій, 6 до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (п.п. 2.1 п. 2 розпорядження).

Згідно з п. 5 вказаного розпорядження доручено, зокрема, Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації забезпечити у будівлях відновлення діяльності дошкільних навчальних закладів.

У свою чергу, розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.10.2014 № 601 «Про закріплення майна, переданого до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації» вирішено закріпити на праві оперативного управління майно (нежилі будівлі) комунальної власності територіальної громади м. Києва, що передано до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, за Управлінням освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та визначити його балансоутримувачем.

Згідно з додатком до вказаного розпорядження на праві оперативного управління за Управлінням освіти Деснянської РДА закріплено майно, а саме - нежилу будівлю по вулиці Каштанова, 6, загальною площею 2831,5 кв. м.

У подальшому, 26.12.2014 між Деснянською районною в місті Києві державної адміністрацією (орендодавець), Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва (орендар) та Управлінням освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (балансоутримувач) укладено договір № 481/618 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 03.07.2012 № 122 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрації) 28.08.2014 № 954 «Про передачу будівель до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій» та розпорядження Деснянської РДА від 29.10.2014 № 601 «Про закріплення майна, переданого до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації», передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва (об`єкт оренди) та знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 6 для розміщення бюджетної установи, що утримується за рахунок місцевого або державного бюджетів.

Об`єктом оренди є: нежиле приміщення, загальною площею 1374,60 кв. м., у т.ч. на 1 поверсі - 617,6 кв. м., на 2 поверсі - 690,00 кв. м. у підвалі - 67,00 кв. м. згідно з викопіюванням з поповерхового плану, який складає невід`ємну частину даного договору (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 2.4 договору об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Управління освіти Деснянської РДА.

Відповідно до п. 4.15 договору орендар після припинення дії договору оренди зобов`язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі балансоутримувачу. Акт приймання-передачі об`єкта оренди підписується відповідним орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем.

Пунктом 7.6 договору сторони погодили, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання передачі повернути об`єкт оренди балансоутримувачу у стані, в якому перебував об`єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами та діє з 26.12.2014 до 28.07.2015 (п. 9.1 договору).

Згідно з п. 9.4 договір припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 9.7 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміни його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той саме строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання договору 26.12.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято нежитлове приміщення загальною площею 1374,60 кв. м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 6, що підтверджується актом приймання передачі, який є додатком до вищевказаного договору та підписаний сторонами вищевказаного договору.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.07.2018, приміщення за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 6, загальною площею 2802 кв. м. є власністю територіальної громади міста Києва комунальної форми власності. При цьому, в додаткових відомостях про такий об`єкт нерухомого майна зазначено, що це є дошкільний навчальний заклад № 618.

Відповідно до витягу з протоколу постійної комісії з питань власності Київської міської ради від 12.11.2015 № 48 (п. 1.1.5-3) ухвалено рішення про продовження на один рік Управлінню Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва строку оренди приміщення по вул. Каштанова, 6 в м. Києві, загальною площею 1374,60 кв.м. для розміщення бюджетної установи, наданого за договором № 481/618 від 26.12.2014. Вказане підтверджується додатком до вказаного пункту засідання постійної комісії Київради з питань власності, копія якого долучена до матеріалів справи.

Вказані зміни щодо продовження строку дії зазначеного договору на 1 рік внесені позивачем розпорядженням № 708 від 16.12.2015 до свого ж розпорядження № 682 від 02.12.2015 «Про продовження строку дії договорів оренди нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади м. Києва, що передані до сфери управління Деснянської РДА».

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами такі дії сторін не були оформлені додатковою угодою до вищезазначеного договору.

Листом від 29.12.2015 № 7887/01 Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва повідомило позивача, що у зв`язку з реорганізацією територіальних органів Пенсійного фонду України шляхом злиття останнє немає можливості підписати договір на оренду приміщення за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 6 до проведення ліквідаційної процедури та приведення всіх статутних документів у відповідність до чинного законодавства.

Так, згідно постанови Кабінету Міністрів України №1055 від 16.12.2015 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва реорганізовано шляхом злиття в Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 29.03.2017 вирішено утворити Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, реорганізувавши шляхом злиття Правобережне, Лівобережне, Центральне об`єднані управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Позивач зазначає, що він звертався з листом № 002/03/26-2740 від 31.03.2016 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва з проханням здійснити організаційно-правові заходи щодо передачі Управлінню освіти об`єкту оренди, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 6, площею 1374,60 кв. м., за актом приймання-передачі, згідно з п. 4.15 договору № 481/618 від 26.12.2014, оскільки строк оренди такого приміщення закінчився 28.07.2015.

Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем такого листа, водночас, відповідач в заявах по суті не заперечував факт наявності в нього листа позивача № 002/03/26-2740 від 31.03.2016.

Крім того, позивач звертався з листом № 002/04/26-6610 від 21.07.2016 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з пропозицією щодо розміщення підрозділів Пенсійного фонду у приміщенні за адресою вул. Закревського, 3, загальною площею 900 кв. м., у зв`язку з необхідністю звільнення відповідачем приміщення за адресою по вул. Каштанова, 6 в м. Києві.

У відповідь на вказаний лист Лівобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві надано відповідь №8193/01 від 02.08.2016, відповідно до якої останнім повідомлено, що запропоноване позивачем приміщення є вдвічі меншим від площі, необхідної управлінню для забезпечення виконання функцій, крім того, запропоноване приміщення за попереднім оглядом потребує термінового капітального ремонту, у зв`язку з чим відповідачем така пропозиція позивача не прийнята. Також у вказаному листі відповідач просить позивача дозволити управлінню продовжувати використовувати приміщення площею 1374,60 кв. м. за адресою: вул.. Каштанова, 6 до прийняття пропозиції, яка буде відповідати вимогам, встановленим Пенсійним фондом та Урядом України.

Позивач звернувся до відповідача з листом №002/03/26-7223 від 11.08.2016 та запропонував для вирішення питання, пов`язаного зі звільненням приміщення по вул. Каштанова, 6, приміщення по вул. О. Сабурова, 3-А.

Проте, листом №18743 від 21.09.2016 вказана пропозиція також була відхилена відповідачем та повідомлено позивача про те, що на даний час переміщення Деснянського підрозділу Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві є невчасним та майже неможливим, у зв`язку з запровадженням нової централізованої системи призначення та виплати пенсій на основі електронної пенсійної справи. Крім того, запропоноване позивачем приміщення по вул. О. Сабурова, 3-А потребує ремонту та не відповідає вимогам для прийому громадян.

Листом № 102/04/26-8594 від 21.09.2016 позивач звертався до орендаря та балансоутримувача за укладеним між сторонами договором з проханням підписати проект додаткової угоди до договору № 481/618 від 26.12.2014 про припинення дії вказаного договору.

Проте така додаткова угода не була підписана між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до підрозділів Пенсійного фонду України з листами щодо звільнення приміщення по вул. Каштанова, 6, та пропонуючи інші приміщення (листи № 102/03/26-9396 від 12.10.2016, № 102/03/26-26-9497 від 17.10.2016, № 102/03/26-3569 від 19.04.2018, № 102/03/26-997 від 06.02.2019), проте відповідачем вказані пропозиції не були прийняті (лист № 15721/01 від 18.10.2016) та об`єкт оренди не повернутий, що підтверджується, зокрема, актом фактичного використання нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 6 від 30.07.2021, складеному за участі представників третьої особи та відповідача у даній справі, а також не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Третя особа також зверталась до відповідача з листами, в яких вимагала повернути їй як балансоутримувачу орендоване за договором № 481/618 від 26.12.2014 майно.

Проте, як вказується позивачем у позові та не заперечується відповідачем, приміщення, надане останньому за договором № 481/618 від 26.12.2014 в оренду, не звільнено відповідачем, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, перевіривши встановлені на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 481/618 від 26.12.2014 за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За умовами статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Положеннями частини 1 статті 284 Господарського кодексу України передбачено, що істотними умовами договору оренди є, зокрема, строк, на який укладається договір оренди.

Відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 1 статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлений обов`язок орендаря у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Як зазначалось вище, в укладеному між сторонами договорі оренди строк його дії встановлено до 28.07.2015 (п. 9.1 договору), водночас у п. 9.7 сторонами передбачена можливість його продовження на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, проте за відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору, а також визначено, що зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною вказаного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем було погоджено продовження строку дії договору на 1 рік, що підтверджується розпорядженням Деснянської РДА від 16.12.2015 № 708, водночас такі дії не були оформлені додатковою угодою.

Матеріалами справи підтверджується факт того, що у подальшому орендодавець та балансоутримувач, які є сторонами договору № 481/618 від 26.12.2014, були проти продовження дії вказаного договору.

Зокрема, позивач просив відповідача звільнити об`єкт оренди, пропонуючи інші приміщення, при цьому третя особа, балансоутримувач такого майна, повідомляла про те, що договір є припиненим та не буде продовжуватись, мотивуючи це необхідністю використання будівлі дошкільного навчального закладу за його функціональним призначенням.

Відповідачем не надано доказів того, що правовідносини з приводу оренди нерухомого майна по вулиці Каштанова, 6 були продовжені між сторонами у даній справі.

Таким чином, враховуючи, що строк дії договору оренди припинений відповідно до вищевказаних норм законодавства, то згідно з положеннями п. 4.15 договору відповідач зобов`язаний був протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі балансоутримувачу.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право па захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 3 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями статі 317 Цивільного кодексу України визначено, що власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Згідно зі статтею 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, до останніх належать як суб`єкти речових прав (наприклад, підприємство, організація, установа, що не є власником майна, але володіє ним на праві повного господарського відання або оперативного управління, що позбавлена можливості користуватися чи розпоряджатися майном), у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Посилання відповідача, про те, що майно, яке є об`єктом оренди не планувалось використовувати як дошкільний навчальний заклад та те, що таке приміщення зареєстровано на праві власності не за третьою особою у даній справі а за територіальною громадою міста Києва, відтак вимоги третьої особи щодо виселення його з такого майна є безпідставними, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Незважаючи на те, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 28.08.2014 № 954 вирішено передати нежитлову будівлю на вул. Каштановій, 6 до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, та п. 5 вказаного розпорядження доручено, зокрема, позивачу забезпечити у такій будівлі відновлення діяльності дошкільних навчальних закладів, проте таким розпорядженням не встановлено строки виконання відновлення такої діяльності.

При цьому, як встановлено вище, позивач з 2016 року постійно звертався до відповідача з проханням звільнити таке приміщення, пропонуючи інші приміщення, відповідачем такі пропозиції були відхилені, приміщення, передане в оренду, після припинення договору оренди у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, не звільнено.

Водночас, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують правомірність його перебування в приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 6, зокрема, додаткової угоди до договору про продовження строку його дії або доказів того, що продовження дії договору орендних відносин щодо такого приміщення відбулось між сторонами в інший спосіб, встановлений законодавством. Натомість, знайшло підтвердження те, що відповідач продовжує знаходитись у спірних приміщеннях без достатньої на те правової підстави.

Доказів передачі (повернення) майна, переданого останньому в оренду, також не надано.

Посилання апелянта на ті обставини, що запропоновані позивачем пропозиції щодо інших приміщень не могли бути прийняті ним, є безпідставними, оскільки чинним законодавством та укладеним між сторонами договором оренди не передбачено обов`язку орендодавця підшукувати орендарю інші приміщення придатні на думку Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для оренди, при цьому, орендар мав право погодити або не погодити відповідачу продовження орендних відносин з приводу індивідуально визначеного нерухомого майна, переданого в оренду за укладеним договором.

Крім того, згідно пояснень позивача, викладених зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу, Деснянська районна у місті Києві державна адміністрація, враховуючи соціальну значимість органів Пенсійного фонду України, весь час безпідставного зайняття спірного приміщення відповідачем, підшукувала та пропонувала апелянту альтернативні приміщення.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не погодився на жодну із пропозицій позивача і далі продовжує користуватись спірним приміщенням без жодних на те підстав.

За вказаних обставин, оскільки відповідач після закінчення строку дії договору не повернув та не звільнив нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 6, чим перешкоджає позивачу в користуванні переданого до сфери його управління майном, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відповідача з нежитлового приміщення за вказаною адресою, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 у справі №910/15961/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, частиною 1 статті 275, статтями 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 у справі №910/15961/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 у справі №910/15961/21 залишити без змін.

Матеріали справи №910/15961/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 04.07.2022.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка