ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2022 р. Справа№ 910/5716/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Калинчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021

у справі №910/5716/21 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Спеціального авіаційного загону Оперативно-рятувальної служби

цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації"

про стягнення 875 918, 03 грн

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/5716/21 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації" на користь Спеціального авіаційного загону Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій штрафні санкції у вигляді 123 659 (сто двадцять три тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять) грн 02 коп. - пені, 314 300 (триста чотирнадцять тисяч триста) грн 00 коп. - штрафу та судовий збір у розмірі 6 569 (шість тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн 39 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач звертаючись із позовом зазначав, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором у позивача виникла вимога про стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору у розмірі 247 318, 03 грн - пені та 628 600, 00 грн - штрафу.

Відповідач в обґрунтування заперечення позову зазначав, що звернувся до Торгово-промислової палати України з метою отримання висновку щодо установлення факту істотної зміни обставин (обставин непереборної сили) та наявності підстав для продовження строку дії Договору. Відповідач звертав увагу суду, що Торгово-промислова палата України за результатом проведення дослідження надала висновок №3325/1.2 від 27.11.2020, яким було засвідчено настання істотної зміни обставин, пов`язаної із запровадженням урядом України, та урядами інших країн, у тому числі ОАЕ та Російською Федерацією, карантину і обмежувальних заходів, направлених на подолання пандемії, які є вимушеними, необхідними, об`єктивними. Отже, ураховуючи вищенаведені обставини, на переконання відповідача дана обставина свідчить про те, що відповідач не може бути відповідальний, оскільки виникли обставини, які не залежали від його волі, бажань, та дій, і уникнути їх було не можливим при всій його турботливості і обачливості, що призвело до неможливості своєчасного виконання відповідач зобов`язання за Договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наявний у матеріалах справи Висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 27.11.2020 № 3325/1,2 не може бути належним доказом засвідчення форс-мажорних обставини (обставин непереборної сили).

Стосовно пені та штрафу, які були заявлені позивачем суд першої інстанції задовольняючи дані вимоги частково виходив з того, що у даному конкретному випадку є можливим зменшення розміру нарахованої позивачем пені та штрафу на 50 %, а саме стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 123 659, 02 грн та штрафу в розмірі 314 300, 00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/5716/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним це є підставою для скасування рішення. Зокрема, відповідач указував, що законодавець ототожнює поняття сертифікату та висновку, отже на переконання відповідача висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом на підтвердження форс-мажорних обставин неможливості виконання умов договору поставки товарів за державні кошти №227 від 15.07.2020.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2021, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації" передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_1 - головуюча суддя; судді - Зубець Л.П., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/5716/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/5716/21. Розгляд справи призначено на 26.01.2022.

13.12.2021 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд залишити рішення Господарського суду м. Києва від 18.10.2021 у справі №910/5716/21, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав, що документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є сертифікат Торгово-промислової палати, а не висновок. На переконання позивача ототожнення поняття висновок про істотну зміну обставин та сертифікат про настання форс-мажорних обставин є хибними, і користуватись даним висновком при вирішені даного спору є неможливим. Крім того позивач звертає увагу, що спір з питань вчасного виконання поставки носить загальний характер і в цьому випадку підстави для звільнення відповідача від відповідальності повинні підтверджуватись сертифікатом Торгово-промислової палати.

Розпорядженням від 10.01.2022 №09.1-07/42/22 призначено повторний автоматизованого розподілу справи на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 21.12.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 у справі №910/5716/21 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації" визначено колегію суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації" до провадження у визначеному складі суддів. Розгляд справи №910/5716/21 призначити на 09.02.2022.

У судове засідання, яке відбулось 09.02.2022 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився. Всі учасники справи повідомлялися про день та час розгляду справи, копії ухвал про призначення справи до розгляду направлялись на юридичні та наявні у справі адреси.

Суд виносив на обговорення питання щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача.

Представник відповідача не заперечуєвав щодо початку розгляду справи за відсутності позивача. Розгляд справи відкладено на 02.03.2022.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" судове засідання 02.03.2022 не відбулося. Ухвалою суду від 20.04.2022 розгляд справи призначено на 25.05.2022.

25.05.2022 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника, оскільки позивач знаходився під загрозою захоплення збройними силами РФ.

У судове засідання, яке відбулось 25.05.2022 з`явився представник відповідача, інші учасники судової справи у судове засідання не з`явились. Представник відповідача заперечував щодо задоволення заявленого клопотання. Розгляд справи відкладено на 15.06.2022.

15.06.2022 у розгляді справи оголошено перерву до 29.06.2022.

29.06.2022 у розгляді справи оголошено перерву до 05.07.2022.

04.07.2022 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності останнього.

Крім того, 04.07.2022 на адресу суду від відповідача надійшла заява про відстрочку виконання судового рішення.

У судове засідання, яке відбулось 05.07.2022 з`явився представник відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача не з`явився.

Колегія суддів після проведення наради оголосила вступну та резолютивну частини постанови, якою апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того колегія суддів зазначає, що заява відповідача про відстрочку виконання рішення, підлягає залишенню без розгляду, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тобто у даній справі не було прийнято нове рішення. Отже, на переконання суду апеляційної інстанції відповідач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції для розгляду даної заява.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

З матеріалів господарської справи убачається наступне.

15 липня 2020 року між Спеціальним авіаційним загоном Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - Покупець/Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії і авіації» (далі - Постачальник/Відповідач), було укладений Договір поставки товарів за державні кошти № 227 (далі - Договір).

У відповідності до п.1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити Покупцю, комплект лопатей несучого гвинта вертольоту Ми-8МТ загальною вартістю 8 980 000, 00 грн з ПДВ (далі - Товар).

Пунктом 5.7 Договору установлено строк поставки товару, а саме до 01.10.2020.

Позивач, звертаючись із позовом зазначав, що відповідачем було порушено умови договору в частині поставки товару, а саме товар не було поставлено до 01.10.2020.

У подальшому, у зв`язку із вищенаведеними обставинами, позивач 16.12.2020 у відповідності до п. 6.2.1 Договору направив на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору у зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань за Договором, факт направлення підтверджується фіскальним чеком «Укрпошти» від 16.12.2020 (копія якого наявна в матеріалах справи).

Відповідно до п.6.2.1. Договору (права та обов`язки сторін), покупець, зокрема, має право достроково розірвати цей Договір у випадку настання однієї з умов, зокрема, невиконання зобов`язань постачальником за цим Договором. Договір розривається шляхом направлення на адресу постачальника відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним через 6 робочих днів від дня передачі повідомлення про розірвання поштовим організаціям (Нова пошта, Укрпошта тощо).

Ураховуючи вищенаведені обставини, можна дійти висновку, що Договір вважається розірваним з 24.12.2020.

Згідно пункту 7.2. Договору визначено, що за порушення строків передачі Товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який обраховується пеня, від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від ціни Договору.

Отже, ураховуючи п. 7.2. Договору, на переконання позивача у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань у останнього виникла вимога про стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору у розмірі 247 318, 03 грн - пені та 628 600, 00 грн - штрафу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не установлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідач заперечуючи проти позову звертав увагу суду на те, що починаючи з 12.03.2020 на території України установлено карантин - комплекс тимчасових заходів та обмежень, які запроваджені урядом України з метою ліквідації епідемій (ст. ст. 1, 29 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб»), постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID- 19» № 211 від 11.03.2020 та № 215 від 16.03.2020 (про внесення змін до Постанови № 211).

Відповідач не є виробником лопатей несучого гвинта гвинтокрила Ми-8МТ, а є лише дистриб`ютором Компанії Advanced Aviation Technology FZE (OAE) в Україні, в зв`язку з цим, з метою виконання Договору Відповідачем було укладено контракт № АЕ 25-07/20 від 06.07.2020 із Компанією ААТ (ОАЕ).

Єдиним у світі ліцензованим та атестованим виробником лопатей несучого гвинта вертольоту Ми-8МТ є підприємства, які входять до концерну «Ростех» (Росія), а саме: AT «Улан-Уденський авіаційний завод» та філіал «Казанський авіаційний завод імені П.С. Горбунова» ПАТ «Туполев». Отже, лопаті несучого гвинта вертольоту Ми-8МТ повинні були бути вироблені та придбані у підприємств, які входять до концерну «Ростех» (Росія).

На момент укладення Договору ні Позивач, ні Відповідач, ні Компанія ААТ (ОАЕ) не могли передбачити, що обмежувальні заходи, які запроваджені майже у всіх країнах світу, та які направлені на подолання пандемії коронавірусної хвороби (COVID-19), призведуть до розірвання логістичних ланцюгів взаємовідносин між країнами, компаніями, сповільнення виробничої діяльності останніх у зв`язку з вимушеним розірванням виробничих ланцюгів, однак саме після укладення Договору, у ході безпосереднього виконання зобов`язання за Договором, економічна ситуація значно ускладнилася, більшість країн світу закрили свої кордони, ввели додаткові правила та обмеження, які стосуються здійснення зовнішньої торгівлі.

З огляду на указані обставини, Компанія ААТ (ОАЕ) звернулася до Відповідача з листом № ААТ/2020-049 від 16.09.2020, у якому повідомила Відповідачу про неможливість своєчасної поставки продукції у визначений контрактом строк через карантинні обмеження, які не дозволяють вчасно відвантажити продукцію, зокрема у зв`язку з дією на території Російської Федерації вищевказаного закону.

Згідно п. 9.1. Договору, у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій.

У подальшому на виконання умов п. 9.1. Договору Відповідач звернувся до Торгово-промислової палати України з метою отримання висновку щодо установлення факту істотної зміни обставин (обставин непереборної сили) та наявності підстав для продовження строку дії Договору. Торгово-промислова палата України за результатом проведення дослідження у висновку №3325/1.2 від 27.11.2020 (засвідчена копія міститься в матеріалах справи) зазначила, що настання істотної зміни обставин, пов`язаної із запровадженням урядом України, та урядами інших країн, у тому числі ОАЕ та Російською Федерацією, карантину і обмежувальних заходів, направлених на подолання пандемії, які є вимушеними, необхідними, об`єктивними. Дані дії спричинені обставинами, які є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними, тобто форс-мажорними, за які Відповідач не може бути відповідальний, бо вони не залежать від його волі, бажань, та дій, і уникнути їх не є можливим при всій його турботливості і обачливості, що призвело до неможливості своєчасного виконання Відповідач зобов`язання за Договором.

З матеріалів справи слідує, що після отримання цього висновку Відповідачем було направлено Позивачу лист № 899/12/20 від 08.12.2020 щодо зміни умов Договору та продовження строку поставки товарів, або розірвання дії Договору у зв`язку із об`єктивними обставинами, які унеможливлюють його виконання у передбачений термін.

У подальшому, Позивач своїм листом № 8101-3897 від 15.12.2020 повідомив Відповідача, що не убачає можливості змінити умови Договору, посилаючись на те, що Закон України «Про публічні закупівлі» не передбачає внесення змін до Договору у зв`язку із істотною зміною обставин.

Колегія суддів зазначає наступне. Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Аналіз указаних правових норм дозволяє дійти висновку, що органом, уповноваженим засвідчувати наявність форс-мажорних обставин є Торгово-промислова палата України, наявність форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом Торгово-промислової палати України зумовлює зупинення строків, зазначених у статті 13 Закону №2473-VIII. При цьому, форс-мажорними обставинами можуть бути визнані лите ті обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Тобто сертифікат торгово-промислової палати України може підтверджувати факт настання обставин непереборної сили та містити висновок щодо впливу цієї події на можливість виконання заявником своїх конкретних зобов`язань, але контролюючий орган вправі брати до уваги такий сертифікат лише за наявності підстав вважати, що невиконання зобов`язань виникло саме за таких обставин, про які зазначено в сертифікаті.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі №260/92/19.

Відповідач у даній справі переконаний, що висновок про істотну зміну обставин Торгово-промислової палати України від 27.11.2020 №3325/1.2 засвідчує факт настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), щодо неможливості виконання Договору №227 від 15.07.2020 у терміни (строки), визначені договором.

Так, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5) (надалі, також - Регламент).

Статтею 6.1 указаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2 Регламенту).

Ураховуючи норми зазначеної статті, основним та єдиним документом який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Таким чином, на переконання суду наявний у матеріалах справи Висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 27.11.2020 № 3325/1,2 не може бути належним доказом засвідчення форс-мажорних обставини (обставин непереборної сили).

Так, у зв`язку з викладеним суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність стягнення заявлених позивачем штрафних санкцій з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 601 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом було здійснено перевірку математичного розрахунку пені, наведений позивачем в позовній заяві і установлено, що він здійсненний з розрахунку 0,1 % від простроченої суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення, що є більшим від подвійної облікової ставки НБУ та є порушенням наведеного вище Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 247 318, 03 грн. - пені.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не установлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зі змісту Договору, а саме п. 7.2. убачається, що за порушення строків передачі Товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який обраховується пеня, від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від ціни Договору.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не установлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. (п. п. 2.5, 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 628 600, 00 грн - штрафу.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17.

Отже, згідно пункту 7.2. Договору визначено, що за порушення строків передачі Товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який обраховується пеня, від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від ціни Договору.

Ураховуючи вищенаведене, та відповідно після дослідження судом заявлену до стягнення суму штрафу та пені, суд дійшов висновку про те, що розміри штрафних санкцій є обґрунтованими та арифметично вірними.

Однак, 03.08.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії і авіації» надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки.

В обґрунтування своєї заяви відповідач зазначав, що він належним чином не виконав своє зобов`язання за Договором виключно у зв`язку з наявністю обставин непереборної сили, що полягають у поширенні коронавірусної хвороби, яка має надзвичайний характер та жодним чином не могла бути завчасно попереджена, та впровадженням урядами більшості країн карантинних заходів - комплексів тимчасових заходів та обмежень, які запроваджені з метою ліквідації епідемій, з посиланням на висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин №3325/1.2 від 27.11.2020 та, що саме такі обставини, унеможливили виконання Відповідачем зобов`язання за Договором.

Крім того, відповідач наголошував, що в матеріалах справи відсутні належні докази понесення позивачем збитків унаслідок несвоєчасної поставки відповідачем товару.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. Вона є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості. При цьому законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 підтверджується, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Указана правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 № 913/89/18.

З огляду на указане вище, суд ураховує обставини, якими відповідач мотивує підставу для зменшення розміру пені та штрафу, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, наслідків порушення зобов`язання.

Суд першої інстанції зазначав, що у даному конкретному випадку є можливим зменшення розміру нарахованої позивачем пені та штрафу на 50 %, а саме стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 123 659, 02 грн та штрафу в розмірі 314 300, 00 грн, з чим і погоджується апеляційна інстанція.

Щодо доводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про часткове задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/5716/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації".

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/5716/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/5716/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія інженерної взаємодії і авіації".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.07.2022.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов