ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2022 р. Справа№ 910/19314/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022

у справі №910/19314/21 (суддя Трофіменко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 14197,79 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - відповідач, МТСБУ) про стягнення 14197,79 грн, у тому числі: 1575,17 грн 3% річних, 6456,43 грн інфляційних втрат коштів та 6166,19 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу від 29.02.2016 позивач набув право вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (далі - ПрАТ "СК "Україна") щодо виплати страхового відшкодування в сумі 24664,77 грн, яке не було виплачено у встановлений строк (до 15.01.2016). У подальшому відносно ПрАТ "СК "Україна" було порушено справу про банкрутство, в межах якої визнані кредиторські вимоги позивача в розмірі: 24664,77грн страхового відшкодування, 1575,17 грн 3% річних, 6456,43 грн інфляційних витрат та 6166,19 грн пені, що не були погашені. Після ліквідації ПрАТ "СК "Україна" (17.07.2019) у МТСБУ виникло зобов`язання перед позивачем з виконання зобов`язань учасника МТСБУ, яке ліквідоване, тому позивач 11.09.2019 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату боргу, однак відповідач здійснив виплату лише в сумі 24664,77 грн, тому позивач звернувся із даним позовом про стягнення 3% річних, інфляційних втрат коштів та пені.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивач не надав доказів звернення із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ "СК "Україна", тому строк нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат коштів неможливо обрахувати; покладенням додаткового обов`язку на МТСБУ щодо виплати інфляційних втрат, 3% річних та пені позивач намагається притягнути до відповідальності особу, яка не порушувала грошового зобов`язання перед позивачем; відповідач ніколи не користувався коштами позивача, тому на нього не може бути покладена відповідальність; пеня, 3% річних та інфляційні - це відповідальність страховика-банкрота, які ухвалою суду визнано погашеними, і така відповідальність не входить до зобов`язань МТСБУ; позивачу за договором цесії не переходило право вимоги щодо пені, процентів річних, інфляційних втрат коштів; щодо заявлених позовних вимог сплив строк позовної давності, який має обраховуватись з дати ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07 лютого 2022 року позов задоволено частково.

З Моторного (транспортного) страхового бюро України стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" 3%річних у розмірі 1575,17 грн, інфляційні у розмірі 6456,43 грн, судовий збір у розмірі 1284,12 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1640,60 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Також заявлено клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом не було належним чином досліджено строк, коли позивач звернувся з позовом до суду та на який продовжено строк позовної давності, і позов подано з пропуском позовної давності, який має обраховуватись від дати ДТП; судом покладено додатковий обов`язок на МТСБУ щодо виплати інфляційних втрат коштів, 3% річних і пені, тобто, притягнуто до відповідальності особу, яка не порушувала грошового зобов`язання перед позивачем, хоча відповідальність має індивідуальний характер і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за іншу особу; пеня, 3% річних та інфляційні - це відповідальність страховика-банкрота, які ухвалою суду визнано погашеними, і така відповідальність не входить до зобов`язань МТСБУ; позивачу за договором про відступлення права вимоги не переходило право вимоги щодо пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 27 червня 2022 року, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом учасників справи, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (направлений до суду 02.06.2022) заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що строк позовної давності з вимогами до відповідача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів не пропущений, при цьому відповідачем була проведена частково сплата боргу, що свідчить про визнання боргу в цілому; нормами чинного законодавства на відповідача покладено обов`язок виконання договірних зобов`язань страховиків-банкротів за рахунок коштів страхового резервного фонду, у тому числі щодо виплати 3% річних, інфляційних втрат і пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми відшкодування, оскільки ці нарахування є невід`ємною складовою боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Частиною 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 24.09.2015 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "LAND ROVER", д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Ізюмська, 5 при повороті ліворуч поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку не надав дорогу зустрічному транспортному засобу "ЗАЗ SENS", д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого сталося зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вина ОСОБА_1 , який порушив п.п. 16.13 Правил дорожнього руху України, підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.10.2015 у справі №752/17363/15-п.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5626688 ПрАТ "СК "Україна".

24.09.2015 Суб`єкт підприємницької діяльності Суліменко Віталій Володимирович склав Звіт № 2190 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "ЗАЗ SENS", д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до якого визначено вартість матеріального збитку автомобіля у розмірі 33 110,35 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля "ЗАЗ SENS", д.н.з. НОМЕР_2 , значилася ОСОБА_2 (нове прізвище після реєстрації шлюбу відповідно до свідоцтва про шлюб від 02.06.2012 - ОСОБА_2).

Позивач зазначає, що ОСОБА_3 подала до ПрАТ "СК "Україна" заяву про виплату страхового відшкодування, однак ПрАТ "СК "Україна", порушуючи умови договору страхування (полісу) №АІ/5626688, не здійснило виплату грошового зобов`язання за заявою ОСОБА_3 , яке мало було бути виконане у строк до 15.01.2016.

24.02.2016 між ОСОБА_3 (цедент, первісний кредитор) та ФОП Шияном Денисом Сергійовичем (цесіонарій, новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, на підставі якого ФОП Шиян Д.С. набув право вимоги в зобов`язаннях, що виникли із вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі права одержання грошового відшкодування нанесеної шкоди майну цедента у розмірі 24 664,77 грн від винної особи, страхової компанії або від Моторного (транспортного) страхового бюро України, в передбачених законом випадках.

Доводи відповідача про те, що потерпіла особа не передавала права вимоги цесіонарію на інші вимоги, аніж вимога на отримання страхового відшкодування, відхиляються судом, оскільки зі змісту договору відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що ОСОБА_3 відступила новому кредитору усі права вимоги, що виникають у первісного кредитора у зв`язку із фактом настання ДТП.

29.02.2016 між ФОП Шияном Д.С. (клієнт) та ТОВ "Маркс.Капітал" (фактор) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №5/29-02/2016, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до Додатку №1 до цього договору, зокрема, з договору відступлення права вимоги від 24.02.2016.

В силу умов вказаного договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.1.2 договору №5/29-02/2016 від 29.02.2016).

Пунктом 1.4 договору №5/29-02/2016 від 29.02.2016 передбачено, що зобов`язаною особою (боржником) є ОСОБА_1. (п. 26 додатку №1 до договору №5/29-02/2016 від 29.02.2016); страхова компанія Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УКРАЇНА"; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов`язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

Отже, починаючи з 29.02.2016 кредитором у договірному зобов`язанні за договором страхування № АІ/5626688, яке виникло в результаті дорожньо-транспортної пригоди, є ТОВ "Маркс.Капітал".

ТОВ "Маркс.Капітал" та ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулись до Господарського суду міста Києва із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника - ПрАТ "СК "Україна" (ідентифікаційний код 30636550), оскільки останнє має кредиторську заборгованість і неспроможне її погасити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 було відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПрАТ "СК "Україна", визнано розмір вимог ініціюючих кредиторів - ТОВ "Маркс. Капітал" та ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" на суму 1 232 899 грн 85 коп., призначено в даній справі розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Тищенко Оксану Іванівну.

19.09.2018 ТОВ "Маркс.Капітал" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до ПрАТ "СК "Україна".

19.10.2018 ТОВ "Маркс.Капітал" подало уточнення до заяви про грошові вимоги до ПрАТ "СК "Україна" у справі №910/842/18, у тому числі за зобов`язанням, яке виникло за страховою подією 24.10.2014. Ці уточнення стосувалися детального розрахунку заборгованості ПрАТ "СК "Україна" перед ТОВ "Маркс.Капітал", у тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі договору №АІ/5626688, у розмірі: 24664,77грн страхового відшкодування, 1575,17 грн 3% річних, 6456,43 грн інфляційних витрат та 6166,19 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/842/18 визнано кредиторські вимоги ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" з урахуванням уточнення на суму 4 941 518,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 постановлено ліквідувати ПрАТ "СК "Україна" у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

11.09.2019, у зв`язку з ліквідацією ПрАТ "СК "Україна", позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату боргу, у тому числі за договором №АІ/5626688, у розмірі: 24664,77грн страхового відшкодування, 1575,17 грн 3% річних, 6456,43 грн інфляційних витрат та 6166,19 грн пені, але 26.09.2019 МТСБУ повідомило позивачу, що ним прийнято рішення про виплату відшкодування по даному ДТП в розмірі 24664,77 грн.

Як вбачається з долучених до позову виписок по рахунку позивача, 26.09.2019 відповідачем було частково виконано зобов`язання за договором страхування №АІ/5626688, зокрема, здійснено лише виплату страхового відшкодування у розмірі 24664,77 грн, а решту суми відповідачем не було сплачено.

У зв`язку із викладеними обставинами, оскільки відповідач лише частково виконав зобов`язання за договором № АІ/5626688, позивач звернуся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 1575,17 грн 3% річних, 6456,43 грн інфляційних витрат та 6166,19 грн пені, нарахованих на суму основного зобов`язання 24664,77 грн за період з 15.01.2016 (початок періоду прострочення) по 02.03.2018 (відкриття провадження у справі про банкрутство).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності і обґрунтованості, однак вважав, що позивачем пропущено річну позовну давність з вимог про стягнення пені, на застосуванні якої наголошував відповідач, тому відмовив у задоволенні у позові в цій частині вимог.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо доведеності і обґрунтованості позовних вимог, однак вважає хибним висновок щодо відмови у позові в частині стягнення пені, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Цивільні права та обов`язки сторін у даній справі винили внаслідок завдання шкоди при ДТП ОСОБА_1 ; на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5626688, який був укладений між ОСОБА_1 та ПрАТ "СК "Україна"; договору відступлення права вимоги (цесія), укладеним між ОСОБА_3 (особа, майну якої завдано шкоди у ДТП) та ФОП Шияном Д.С.; договору про надання фінансових послуг факторингу №5/29-02/2016, укладеним між ФОП Шияном Д.С. та ТОВ "Маркс.Капітал", а також на підставі норм цивільного законодавства - у зв`язку із ліквідацією страхувальника - члена МТСБУ.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон №1961-IV).

Закон №1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 9.1 ст. 9 Закону №1961-IV визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині третій ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Така правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 06.06.2012 у справі №303/2147/14-ц, а також Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15, від 28.02.2018 у справі № 149/344/15-ц, від 06.06.2019 у справі № 758/8819/16-ц, від 26.06.2019 у справі № 760/2905/16-ц, від 04.09.2019 у справі № 280/2625/13-к, від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15, від 07.09.2021 у справі №910/14293/19.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

Апеляційним господарським судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/842/18 ТОВ "Маркс.Капітал" визнано кредитором ПрАТ "СК "Україна", в тому числі за зобов`язаннями (3% річних, інфляційних втрат, пені за період з 15.01.2016 (початок періоду прострочення) по 02.03.2018 (відкриття провадження у справі про банкрутство)), які є предметом спору у даній справі.

З урахуванням положень ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені у справі №910/842/18 грошові вимоги (що включають спірні нарахування) та обґрунтованість такої вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" до ПАТ "СК "Україна" мають преюдиційне значення і не потребують повторного доказування.

Норми статті 87 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПрАТ "СК "Україна") не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини п`ятої статті 45 вказаного Закону про банкрутство встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Натомість, спеціальні норми Закону №1961-IV встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.

Зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закон №1961-IV у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Підпунктом "ґ" пункту 41.1 статті 41 Закон №1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.

При цьому преамбула статті 41 Закону №1961-IV - щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом, не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями підпункту "ґ" пункту 41.1 цієї статті та із положеннями пункту 20.3 статті 20 Закону, пункту 3 статті 20 Закону України "Про страхування". Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до статті 625 ЦК України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому.

Отже, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону №1961-IV) суми 3% річних, інфляційних втрат коштів та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Зазначеним спростовуються доводи відповідача про те, що пеня, 3% річних, інфляційні та пеня - це відповідальність страховика-банкрота, які ухвалою суду визнано погашеними, і така відповідальність не входить до зобов`язань МТСБУ.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1575,17 грн 3% річних, 6456,43 грн інфляційних втрат коштів та 6166,19 грн пені.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності та необхідність відмови у позові з цих підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовими зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Як зазначалось вище, правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Тож у контексті спірних правовідносин таке право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика.

Аналіз положень п. 2, 3 ст. 20 та п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-IV свідчить, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ.

Тому, на думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням положень п.п."ґ" п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування судами обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.

Право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події.

Судом першої інстанції вірно встановлено факт ліквідації ПрАТ "СК "Україна" ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, що стало підставою для звернення ТОВ "Маркс.Капітал" з позовом у цій справі.

За вказаних обставин, саме 17.07.2019 є початком перебігу строку позовної давності за вимогами позивача до відповідача у даній справі, що, на думку Північного апеляційного господарського суду, свідчить про звернення з позовом до МТСБУ (29.11.2021) в межах загального строку позовної давності, що спростовує доводи апелянта про пропуск позивачем позовної давності з вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів.

Щодо стягнення пені, то суд першої інстанції, враховуючи спеціальний річний строк позовної давності, встановлений ст. 258 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 6166,19 грн пені пред`явлені поза межами позовної давності (після 17.07.2020) та відмовив у їх задоволенні.

Однак, при цьому судом першої інстанції не враховано, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" з 02.04.2020 на строк дії карантину продовжені строки, встановлені статтею 258 ЦК України, отже на час подання позову строк позовної давності з вимог про стягнення пені позивачем не був пропущений, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом розглядався ряд спорів за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення процентів річних та інфляційних втрат коштів за обставин, які є аналогічні обставинам даної справи, але по інших ДТП, та у постанові від 07.09.2021 у справі №910/14293/19 сформовані правові позиції щодо застосування положень ст.ст. 261, 625 ЦК України, Закону №1961-IV, які враховані судом першої інстанції при розгляді даного спору.

Позивач також просив стягнути з відповідача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу, однак, як вірно встановив суд першої інстанції, заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, є доведеним та необхідним у сумі 2900,00 грн, а інші витрати не були необхідними, враховуючи значну кількість однотипних позовних заяв, поданих ТОВ "Маркс.Капітал" до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Однак, з огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 07 лютого 2022 року в частині відмови у стягненні пені прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому згідно положень частин 1, 4 ст. 277 ГПК України, підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної і резолютивної частини відповідно до даної постанови.

Відповідно до ч.14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним господарським судом змінено рішення суду першої інстанції, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати останнього по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2270,00 грн та на професійну правничу допомогу в сумі 2900,00 грн, а судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

2. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 07 лютого 2022 року, виклавши його мотивувальну частину відповідно до даної постанови та виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

"1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154, ідентифікаційний код 216 47131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (вул. Колективна, буд. 10, м. Полтава, 36019, ідентифікаційний код 37686922) - 3% річних у розмірі 1575,17 грн, інфляційні у розмірі 6456,43 грн, пені у розмірі 6166,19 грн, судовий збір у розмірі 2270 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2900,00 грн."

3. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.07.2022.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко