ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" липня 2022 р. Cправа № 902/1266/21

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", с.Крупець Славутського району Хмельницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет", с.Угарове Оратівського району Вінницької області

про стягнення 3856545 грн штрафів в зв`язку з неналежним виконанням договору купівлі-продажу

представники сторін на оголошення вступної та резолютивної частин рішення в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

0.12.2021 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" 3856545 грн штрафу, нарахованого з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020, а саме: 10% штрафу за затримку поставки товару на 15 днів в розмірі 1285515,00 грн та 20% штрафу за затримку поставки товару на 30 днів в розмірі 2571030,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій, ТОВ "Суффле Агро Україна" послалося на неналежне виконання відповідачем зобов`язань, передбачених умовами Договору, а саме на не поставку Товару в обумовлений Договором строк.

Ухвалою суду від 28.12.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1266/21, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 01.02.2022.

20.01.2022 від відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 49-53, т.1), в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" відхилило позовні вимоги, заперечуючи укладення Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020. Відповідач у відзиві на позов, письмових запереченнях та в наступних судових засіданнях через свого представника стверджував, що не укладав Договір купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020.

За результатами судового засідання (01.02.2022) судом постановлено ухвали (із занесенням їх до протоколу судового засідання) про продовження строку здійснення підготовчого провадження у справі на 30 днів та оголошення перерви у підготовчому судовому засіданні до 03.03.2022.

Протокольною ухвалою суду витребувано у позивача та зобов`язано останнього надати суду оригінал Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020.

08.02.2022 до суду надійшли заперечення відповідача (а.с.129-130, т.2), в яких відповідач наголосив на тому, що вважає Договір сфальсифікованим. Також відповідач вказав на те, що поставці за цим Договором мало передувати укладення відповідачем правочину з ПАТ "Жашківський елеватор", на який мав бути відвантажений Товар. Доказів про існування договірних відносин між відповідачем та ПАТ "Жашківський елеватор" позивач не надав.

22.02.2022 на виконання вимог ухвали суду від 01.02.2022 позивачем подано до суду оригінал договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020.

У зв`язку з неявкою представників сторін в підготовче засідання 03.03.2022, ухвалою суду від цієї дати підготовче засідання було відкладено до 14.04.2022 (а.с. 144-145, т.1).

05.04.2022 в системі "Електронний суд" представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" Богуном В.В. сформовано клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи (а.с.154-155, т.1).

13.04.2022 представник Богун В.В. через систему "Електронний суд" звернувся до суду з клопотанням про призначення у справі технічної експертизи печатки (а.с.174-176, т.1).

За результатами проведеного 14.04.2022 підготовчого засідання судом постановлено ухвалу (із занесенням до протоколу судового засідання) про оголошення перерви до 21.04.2022.

20.04.2022 в системі "Електронний суд" представником позивача СтельмахомЮ.М. сформовані клопотання (а.с.185-248, т.1; а.с. 1-73, т.2), які містять в собі поміж іншим додаткові пояснення позивача щодо обставин укладення та визнання сторонами Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020 та клопотання позивача про проведення письмового опитування відповідача в порядку ст.90 ГПК України з переліком питань до відповідача відносно обставин укладення Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020.

За результатами проведеного 21.04.2022 підготовчого засідання судом постановлено ухвалу (із занесенням до протоколу судового засідання) про оголошення перерви до 05.05.2022.

27.04.2022 в системі "Електронний суд" представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" Богуном В.В. сформовані додаткові пояснення (а.с. 82-88, т.2; а.с. 92-95, т.2), в яких стверджувалось, що відповідач не надавав позивачу жодних документів, передбачених пунктом 3.2. Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020. Договір жодним чином не виконувався, оскільки сторони не досягли згоди щодо його істотних умов на стадії укладення Договору.

04.05.2022 представником позивача Стельмахом Ю.М. засобами електронного зв`язку подано клопотання про зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме дати відповіді на поставлені в письмовому опитуванні питання у формі заяви свідка (а.с.99, т.2).

За результатами проведеного 05.05.2022 підготовчого засідання судом постановлено ухвалу (із занесенням до протоколу судового засідання) про оголошення перерви до 16.05.2022.

13.05.2022 в системі "Електронний суд" представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" Богуном В.В. сформована заява свідка - директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" МолошногоК.В. (а.с. 104-106, т.2).

16.05.2022 засобами електронного зв`язку, а також в системі "Електронний суд" представником позивача Стельмахом Ю.М. подані клопотання про поновлення процесуального строку на подання доказів та про приєднання до справи висновку експерта Невмержицької І.М. за результатами проведення судової технічної експертизи документів №ЕД-19-22/9632-ТД від 11.05.2022 (а.с. 107-115, т.2; а.с.116-151, т.2).

За результатами судового засідання (16.05.2022) судом постановлено ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви до 01.06.2022 та про відкладення вирішення зазначених клопотань сторін.

30.05.2022 представник позивача Стельмах Ю.М. через систему "Електронний суд" звернувся до суду з клопотанням про поновлення процесуального строку на подання доказів та про приєднання до справи копії висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи №1-24/05 від 24.05.2022 (а.с.154-196, т.2).

31.05.2022 в системі "Електронний суд" представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" Богуном В.В. сформовані заперечення проти клопотання позивача про поновлення процесуального строку на подання доказів та про приєднання до справи копії висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи №1-24/05 від 24.05.2022 (а.с.197-203, т.2).

Відповідач просив суд відмовити позивачу у вказаному клопотанні, посилаючись на те, що позивачу ще до розгляду цієї справи була відома позиція відповідача щодо невизнання факту укладення Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020, а тому позивач мав достатньо часу для отримання відповідних висновків експертів з питань достовірності підпису директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" Молошного К.В. (а.с. 197-200, т. 2).

Також 31.05.2022 засобами електронного зв`язку представником позивача Стельмахом Ю.М. подані пояснення щодо висновку експерта Невмержицької І.М. за результатами проведення судової технічної експертизи документів №ЕД-19-22/9632-ТД від 11.05.2022 (а.с. 204, т.2), а також пояснення щодо заперечень відповідача проти поновлення позивачу процесуального строку для подання висновку експерта (а.с.205, т.2).

В судовому засіданні 01.06.2022 представник позивача підтримав своє клопотання про поновлення процесуального строку на подання доказів, а представник відповідача підтримав клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи від 05.04.2022 та технічної експертизи печатки від 13.04.2022. Натомість представник позивача проти їх задоволення заперечив з тих підстав, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" надано достатньо доказів для розгляду справи. В свою чергу представник відповідача заперечив проти клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку на подання доказів.

За результатами проведеного судом 01.06.2022 засідання судом прийняті рішення з низки процесуальних питань по справі шляхом постановлення ухвали. Так, згідно ухвали від 01.06.2022 за результатами розгляду клопотання представника позивача Стельмаха Ю.М. про поновлення процесуального строку на подання доказів, вказане клопотання судом було задоволено на тій підставі, що докази (висновки експертів №ЕД-19-22/9632-ТД від 11.05.2022 та №1-24/05 від 24.05.2022) отримані позивачем після звернення з позовом до суду. Зазначені документи прийняті судом до розгляду як такі, що стосуються предмета доказування, оскільки подані позивачем в обґрунтування повідомлених ним в суді даних (ч.1 ст.76 ГПК України).

Розглянувши клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи від 05.04.2022 та технічної експертизи печатки від 13.04.2022, суд дійшов висновку, що матеріали справи №902/1266/21 містять достатньо доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В зв`язку з цим судом відмовлено в задоволенні клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи від 05.04.2022 та технічної експертизи печатки від 13.04.2022.

В підготовчому судовому засіданні у справі №/902/1266/21 судом оголошувалась перерва до 08.06.2022 (а.с.208-209, т.2).

08.06.2022 в системі "Електронний суд" представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" Богуном В.В. сформовано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (а.с. 216-218, т.2). Відповідач просив суд зменшити на 90% загальну суму заявлених позивачем до стягнення штрафів у розмірі 3856545,00 грн у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 08.06.2022 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 20.06.2022, та з огляду на надходження клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" про зменшення неустойки від 07.06.2022 запропоновано позивачу до дня призначеного судового засідання надати письмові пояснення з доказами в обґрунтування стосовно розміру збитків, спричинених невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020.

Окрім того, запропоновано відповідачу до дня судового засідання надати докази в обґрунтування клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" про зменшення неустойки від 07.06.2022.

16.06.2022 засобами електронного зв`язку до суду надійшли пояснення представника позивача Стельмаха Ю.М. (а.с. 225-226, т.2) в яких останній пояснив, що позивач заперечує проти зменшення штрафних санкцій. Представник позивача також зазначив, що обов`язок з обґрунтування і доведення того, що порушення договірних зобов`язань не завдало значних збитків контрагенту, покладається на сторону, до якої застосовується санкція, тобто на відповідача.

За результатами судового засідання (20.06.2022) судом постановлено ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви до 22.06.2022. Судом взято до уваги твердження представника відповідача про направлення 20.06.2022 на електронну адресу суду клопотання відповідача про долучення до матеріалів висновку експерта. Станом на 10 годину 30 хвилин 20.06.2022 документи до суду не надійшли.

20.06.2022 об 11 год. 25 хв. через систему "Електронний суд" надійшло клопотання, подане представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" Богуном В.В., про поновлення строків та приєднання доказів до матеріалів справи (а.с. 231-244, т.2). Відповідач просив долучити до матеріалів справи висновок експерта №019/22, складений 17.06.2022 за результатами проведення почеркознавчої експертизи №1/Е-12/05 від 12.05.2022.знавчої експертизи

21.06.2022 в системі "Електронний суд" представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" Богуном В.В. сформовано клопотання про надання доказів у вигляді довідки №47 від 21.06.2022 щодо розміру кредиторської заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" станом на 21.06.2022. Вказана довідка подана відповідачем в обґрунтування заявленого ним клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (а.с.245-249, т.2).

В підготовчому засіданні 22.06.2022 представник відповідача підтримав своє клопотання про поновлення пропущених процесуальних строків та долучення до матеріалів справи висновку експерта №019/22, складеного 17.06.2022 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою громадянина Молошного К.В. та довідки №47 від 21.06.2022 щодо розміру кредиторської заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет".

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача, ухвалив визнати поважними причини пропуску представником відповідача процесуального строку для подання доказів, поновити процесуальний строк для вчинення відповідної процесуальної дії. Судом долучено до матеріалів справи висновок експерта №019/22, складений 17.06.2022 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою громадянина Молошного К.В. , та довідку №47 від 21.06.2022 щодо розміру кредиторської заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет".

За результатами судового засідання (22.06.2022) судом постановлено ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 05.07.2022.

В судовому засіданні 05.07.2022 представник відповідача підтримав своє клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 90%, проти чого заперечив представник позивача та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За результатами судового засідання (05.07.2022) судом постановлено ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви до 06.07.2022.

В судовому засіданні 06.07.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне:

В якості правових підстав своїх позовних вимог позивач зазначає, що 08.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (далі по тексту - позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" (далі по тексту - відповідач, Продавець) укладено Договір купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи за №. На умовах, передбачених цим Договором, відповідач як Продавець зобов`язався поставити позивачу як Покупцю в строк до 30 листопада 2020 року кукурудзу врожаю 2020 року українського походження (далі по тексту - Товар).

Так як відповідач не поставив позивачу Товар у встановлений строк, позивач на підставі пункту 6.2.1. Договору, яким передбачено, що у разі затримки поставки Товару у заліковій вазі на строк понад 15 календарних днів з моменту погодженого строку, Продавець зобов`язаний сплатити Покупцю штраф у розмірі 10% вартості непоставленого Товару, нарахував та заявив до стягнення з відповідача 1285515,00 грн штрафу.

Також на підставі пункту 6.2.2. Договору, яким передбачено, що у разі затримки поставки Товару у заліковій вазі на строк понад 30 календарних днів з моменту погодженого пунктом 3.3. Розділу І Договору строку, Продавець зобов`язаний сплатити Покупцю штраф у розмірі 20% вартості непоставленого Товару, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 2571030,00 грн штрафу.

Загальна сума нарахованих штрафних санкцій складає 3856545,00 грн, за стягненням яких позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач заперечив факт укладення Договору, пояснивши суду, що невстановленими підписами та печатками скріплено лише останній аркуш Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020, на якому зазначено лише реквізити сторін. Стверджував, що за умови припущення про те, що підписи або печатки па останньому аркуші Договору відповідають дійсності, то дана обставина встановлює лише наявність на окремому аркуші наперу реквізитів позивача та відповідача, які засвідчені відповідними підписами та печатками, без будь-якого взаємозв`язку із іншими аркушами Договору. На переконання відповідача, останній аркуш паперу спірного Договору можливо приєднати до будь-якого тексту, який має вигляд правочину і на підставі цього стверджувати про його укладення. Відповідач наголошував, що на інших аркушах Договору, який відповідач вважає умовним, відсутні підписи або печатки відповідача, що на думку останнього, унеможливлює встановлення факту згоди відповідача або погодження сторонами зобов`язань, викладених на зазначених аркушах. Відповідач також звертав увагу суду на те, що вступна частина тексту аркушів (міститься на першому аркуші спірного Договору), що має встановлювати назву сторін, визначає сторону "Продавця" як ТОВ Агрофірма "Корвет", тоді як справжня назва відповідача є ТОВ "Агрофірма "Корвет"; представляє ТОВ Агрофірма "Корвет", директор Молошний Костянтин Васильович, тоді як директором відповідача є Молошний Костянтин Васильович; па аркушах 2-7 Договору відсутня будь-яка ідентифікація у вигляді підписів, відбитків печатки, тощо, щодо учасників наведеного тексту; надані позивачем аркуші паперу на яких надруковано Договір, містять невідомий відповідачу текст на англійській мові, у вступній частині цього тексту не визначена сторона продавця.

Також відповідач аргументував свої заперечення проти позову тим, що пунктом 26.1. Статуту Товариства (в редакції від 11.09.2017, яка діяла на дату укладання спірного Договору) передбачено, що директор укладає та підписує від імені Товариства правочипи (договори, контракти) без узгодження із загальними Зборами Товариства на суму, що не перевищує 5000000,00 грн. Також відповідно до п.20.5. Статуту Товариства до компетенції Загальних зборів Товариства входить попереднє узгодження на укладання та підписання правочинів (договорів, контрактів) на суму, що перевищує 5000000 грн. Отже, на переконання відповідача, для підписання Договору, ціна якого перевищує зазначену суму, мала бути надана попередня згода Загальних зборів Товариства, якої, за твердженнями відповідача, не було.

Позивач із вищенаведеними запереченнями відповідача не погодився та у своїй відповіді на відзив на позов (лист №2/п від 31.01.2022, а.с.85-87, т.1) та в судових засіданнях через свого представника зокрема зазначив, що Договір купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020 містить усі істотні умови договору купівлі-продажу, викладений на 8-ми аркушах, підписаний представниками Сторін та скріплений печатками. Щодо аргументів відповідача про неукладення Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020, позивач вважає їх неправдивими і бездоказовими, зазначивши, що законодавство не містить конкретного способу підписання договору для забезпечення його укладення, а також не вимагає від позивача обов`язку доказувати, що доказ не було сфабриковано.

Відносно твердження відповідача про відсутність повноважень керівника Молошного К.В. на укладення Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020, позивач зазначив, що дане твердження не відповідає дійсності. Укладений 08.07.2020 Договір з боку відповідача підписано Молошним Костянтином Васильовичем як керівником, яким він являється згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.01.2021 за кодом 23; відомостей про наявність обмежень повноважень керівника ЄДР не містив. На момент укладення Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020 у ЄДР була відсутня інформація щодо обмеження повноважень керівника на укладення договорів. Пізніше відповідач зазначив про такі обмеження.

Як вказав позивач, згідно з публічною Інформацією із ЄДР про відповідача станом на 31.01.2022 повноваження керівника на укладення договорів обмежено сумою 8000000,00 грн, однак станом на момент укладення Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020, Реєстр таких обмежень не містив.

Твердження відповідача у відзиві на позов стосовно того, що він оспорював укладення Договору позивач вважає такими, що не відповідають дійсності. Позивач стверджує, що про існування Договору відповідач знав, оскільки 26.10.2020 позивачем було надіслано відповідачу листа №1 з підтвердженням своєї готовності до виконання умов Договору.

Позивач підтвердив, що між сторонами у справі існує ще два судових спори: відносно аграрної розписки - справа №902/34/21, де розглядається спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (справа знаходиться на новому розгляді в Господарському суді Вінницької області), а також справа №902/698/21 - про стягнення 3,5 млн. грн. штрафу за аграрною розпискою, де позивачу в позові було відмовлено.

Як зазначив позивач, до матеріалів справи №902/34/21 ним надавалась копія вказаного Договору на підтвердження того, що 1000 тонн кукурудзи, яка була предметом застави за аграрною розпискою, позивач мав намір придбати за цим Договором.

Відносно спору, який розглядався в межах справи №902/698/21, позивач зазначив, що Договір досліджувався судом, однак суд не прийняв аргументи позивача.

Зокрема у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.012022 у справі № 902/698/21 зазначено наступне: "При цьому, посилання скаржника на договір купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020 апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки підставою позовних вимогу даній справі позивачем визначено порушення зобов`язань відповідачем за Аграрною розпискою від 04.03.2020, тоді як означеною Аграрною розпискою забезпечено виконання зобов`язань за договором поставки № від 01.01.2020".

На переконання позивача, відповідач мав можливість з 26.10.2020 року вчинити всі юридично значимі дії на підтвердження доводів, про які він заявив у відзиві на позов.

З урахуванням заперечення відповідачем факту укладення Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020, судом надано юридичну оцінку фактичним обставинам укладення даного Договору, господарським взаємовідносинам сторін у справі, які йому передували, в результаті чого були з`ясовані наступні обставини.

Представники сторін в судовому засіданні стверджували суду, що господарські відносини між ними склалися, починаючи з 01.01.2020.

Судом встановлено, що 01.01.2020 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (Продавець) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" (Покупець) був укладений Договір поставки №, згідно п.1.1. якого цей Договір направлений на забезпечення Продавцем Покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону 2020 року (а.с. 200-216, т.1).

Відповідно до п.1.1.1. цього Договору поставки, Продавець зобов`язався поставляти у відповідності до умов Договору, а Покупець - приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів: насіння; ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита, засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення.

04.03.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" (відповідач/боржник) складено фінансову аграрну розписку (а.с.236, т.1), яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Ясінським В.Є., та зареєстрована в Реєстрі аграрних розписок за №3127.

Відповідно до п.1. Аграрної розписки, останньою встановлено безумовне грошове зобов`язання боржника сплатити кредитору грошову суму у розмірі 3500000,00 грн у строк до 20.09.2020 (включно).

Згідно п.3 Аграрної розписки сторони визначили, що цією розпискою забезпечується виконання зобов`язань за Договором № від 01.01.2020, укладеним між боржником та кредитором.

Укладення цього Договору та оформлення аграрної розписки не потребує доказування, оскільки дана обставинами встановлена судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції у справі №902/698/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" про стягнення штрафу згідно п. 19 фінансової аграрної розписки від 04.03.2020.

Зокрема у даній аграрній розписці, підпис керівника відповідача, на якій посвідчено нотаріально, вказана контактна електронна адреса відповідача "ІНФОРМАЦІЯ_1". Належність відповідачу електронної адреси з такою назвою підтвердив його представник в судовому засіданні. Господарське листування між сторонами засобами електронного зв`язку відбувалось з боку відповідача за допомогою цієї електронної адреси.

07.05.2020 позивач направив на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 лист, до якого додано проект договору поставки кукурудзи без номера від 07.05.2020, який позначено як "договір гарантія". Даний договір засвідчив намір позивача придбати у відповідача 3000,00 тонн кукурудзи без зазначення її ціни, оскільки ціна на той момент ще не була визначена.

12.05.2020 відповідач направив на електронну адресу позивача скановану копію підписаної першої та останньої сторінок Договору поставки кукурудзи датованого 07.05.2020. При цьому відповідач не направляв позивачу оригіналу цього Договору в паперовому вигляді.

09.07.2020 позивач направив на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 листа, до якого додав проект Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи без номера і дати, з супроводжуючими Договір додатковими документами та просив відповідача підписати цей Договір.

Наступного дня, 10.07.2020 відповідач з власної електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав на електронну адресу позивача скановану копію підписаного варіанту Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи без зазначення номера і дати Договору.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив належність Товариству, інтереси якого він представляє, електронної адреси " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". На запитання суду щодо обставин укладення господарських договорів із позивачем, представник відповідача суду пояснив, що електронний цифровий підпис у директора відповідача відсутній.

Згідно пояснень представників сторін, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" підписало три договори з Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", а саме аграрна розписка та договір від 01.01.2020. В травні місяці відповідач підписав ще один договір з позивачем, однак останній його не підписав і цей Договір не виконувався.

Щодо того чи мало місце надіслання відповідачем з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну адресу позивача підписаного відповідачем Договору про купівлю-продаж майбутнього врожаю кукурудзи в кількості 3000 тонн, представник відповідача суду пояснив, що така подія мала місце: 10.07.2020 з електронної адреси відповідача було відправлено на електронну адресу позивача підписаний керівником відповідача Молошним К.В. Договір купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи. При цьому представник відповідача підтвердив, що на тому договорі, який відповідач надіслав позивачу електронною поштою, був підпис директора Молошного К.В. та печатка Товариства.

Однак представник відповідача наполягав на тому, що оригінал Договору в паперовій формі, який позивач надав суду до матеріалів справи, і якому присвоїв дату 08.07.2022 і номер , з боку відповідача директором Молошиим К.В. не підписувався і печаткою Товариства не скріплювався. Відповідач стверджував, що при підписанні Договору його було розцінено як проект, який в подальшому мав бути підписаний та скріплений печатками сторін у паперовій формі.

Натомість позивач після підписання відповідачем Договору і надсилання його засобами електронного зв`язку на адресу позивача, він отримав від кур`єра надіслані відповідачем на адресу позивача наступні документи у паперовій формі, а саме: два екземпляри підписаного спірного Договору, реквізити ТОВ "Агрофірма "Корвет", копію Звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року №4-сг із квитанцією № 2 про її подання; копію фінансової звітності малого підприємства станом на 30/09/2019 із квитанцією № 2 про її подання. Після отримання оригіналу підписаного Договору від відповідача, позивач зареєстрував його, присвоїв номер відповідно до власної класифікації договорів, заповнив відсутні реквізити та направив один примірник відповідачу.

Укладення Договору було вчинено шляхом обміну підписаними екземплярами.

Судом оглянуто оригінал Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020, зміст якого відповідає змісту договору, надісланого позивачем відповідачу 09.07.2020 засобами електронного зв`язку для подальшого схвалення та підписання, підписаного та скріпленого печаткою відповідача та надісланого з його електронної адреси на електронну адресу позивача.

06.10.2020 позивач направив на електронну адресу відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_1) листа із інструкціями та зразком заповнення товарно-транспортних накладних при поставці кукурудзи "для виконання форвардного контракту".

26.10.2020 позивач направив на адресу відповідача лист за вих. №1 від 26.10.2020, де підтвердив власну готовність до виконання умов Договору.

11.11.2020 позивач звернувся до відповідача з листом № 2 з вимогою виконати Договір або повідомити про можливість компенсації збитків позивачу.

На вказаний лист відповідачем надано відповідь (лист № 64 від 12.11.2020) в якому зазначив про те, що директор не підписував Договір. При цьому відповідач у листі вимагав оригінал або копію договору, а також зазначив про обмеження повноважень директора на підписання такого роду правочинів та на відсутність протоколу зборів учасників, що затверджують договір.

Про схвалення Договору відповідачем свідчить вчинення відповідачем конклюдентних дій, як-то: надіслання відповідачем адресу позивача реквізитів ТОВ "Агрофірма "Корвет", копії Звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року № 4-сг із квитанцією № 2 про її подання; копії фінансової звітності малого підприємства станом на 30.09.2019 із квитанцією № 2 про її подання.

З приводу направлення додаткових документів представник відповідача заявив, що ці документи були надані на виконання іншого Договору між сторонами.

Судом досліджено умови інших правочинів, які мали місце між сторонами з 01.01.2020, зокрема Договору поставки № від 01.01.2020 та фінансової аграрної розписки від 04.03.2020 за №1327.

Суд приходить до висновку, що інші правочини, (окрім того, який оспорює відповідач - Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020) не потребували попереднього надання Продавцем документів, які відповідач передав позивачу кур`єром, а їх попереднє надання передбачалось пунктом 3.2. Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020.

З пункту 3.2. Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020 слідує, що до поставки Продавець зобов`язується передати Покупцю належним чином завірені (підписом повноважного представника Продавця та печаткою) копії наступних документів, а саме:

- реквізити, завірені підписом і печаткою директора;

- свідоцтво про державну реєстрацію;

- остання зареєстрована редакція Статуту;

- витяг з реєстру платників ПДВ або свідоцтво;

- форма № 4-СГ з відміткою про прийняття (2020 рік);

- форма № 29-СГ з відміткою про прийняття (2020 рік);

- форма № 37-СГ з відміткою про прийняття (2020 рік);

- податкова декларація платника єдиного податку 4 групи з підтвердженням оплати податку (платіжне доручення з відміткою банку чи банківська квитанція);

- довідка про наявність земельних угідь (2019-2020 роки) або Витяги про реєстрацію речових прав па земельні ділянки (не для платників єдиного податку 4 групи);

- довідка про набуття статусу платника єдиного податку 4 групи (дійсна на 2020 рік);

- протокол/наказ про призначення на посаду осіб, уповноважених підписати даний Договір;

- паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру щодо усіх посадових осіб, що підписали Договір та додатки до нього, а також наказ на особу що відповідає за ведення бухгалтерського обліку;

- протокол загальних зборів учасників/рішення засновників тощо про надання згоди на укладення цього Договору.

За відсутності між сторонами інших правочинів, якими передбачається надання вищевказаних документів, суд приходить до висновку, що ці документи були надані відповідачем як Продавцем за майбутньою поставкою Товару, яка мала відбутися на підставі Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020.

Суд вважає, що відповідач, направивши на електронну адресу позивача підписаний керівником та скріплений печаткою Товариства Договір, та згодом надіславши позивачу документи, які вимагаються Договором, своїми діями схвалив правочин - Договір купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020.

У той же час, у матеріалах справи наявні докази щодо вчинення відповідачем конклюдентних дій по схваленню Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020.

Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про вчинення відповідачем конклюдентних дій, спрямованих на виконання спірного договору, що за своїми правовими наслідками розцінюється судом як схвалення такого правочину та прийняття його до виконання.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК, з урахуванням особливостей, передбачених ГК, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (чч.1 та 7 ст.179 ГК).

Відповідно до положень ст.655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.656 ЦК передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (чч.1 та 2 ст.640 ЦК).

Згідно з ч.2 ст.642 ЦК, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК (ч.8 ст.181 ГК).

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Зі змісту статті 241 Цивільного кодексу України слідує, що правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у виді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів тощо).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №914/3095/16, від 25.04.2018 у справі №910/9915/17, від 10.04.2018 у справі №910/11079/17, від 01.09.2019 у справі № 922/1597/18.

Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Вимоги до письмової форми правочину встановлюються у статті 207 Цивільного кодексу України: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач не заявляв вимоги про визнання Договору недійсним, заперечуючи його схвалення. Оскільки відповідач своїми діями у подальшому схвалив укладений правочин, спірний договір не може бути визнаний недійсним з підстав, визначених ч.2,3 ст.203 ЦК України. Подібні висновки Верховного Суду в постанові від 23.07.2019 по справі №918/780/18.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020, слідує, що він містить всі необхідні умови, зокрема: підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача, скріплений відтиском печатки із ідентифікаційними даними сторін: містить усі істотні умови договору купівлі-продажу.

Стаття 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, суд визнає укладеним Договір купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020,

Щодо тверджень відповідача про те, що у директора Товариства не було повноважень на його підписання, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Статтею 92 Цивільного кодексу України встановлено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

У зв`язку з наведеним, якщо контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Відповідно до ст.17 ч.2 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" в Єдиному державному реєстрі, серед іншого, містяться такі відомості щодо юридичної особи: дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

На момент укладення Договір купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020 у Єдиному державному реєстрі не було встановлено обмежень для керівника щодо представництва юридичної особи в частині підписання договорів.

Відповідно до ст.18 ч.3 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Водночас, матеріали справи не містять доказів знаходження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомостей щодо обмежень повноважень директора відповідача відповідно станом на момент укладення Договір купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020.

З цих підстав суд не приймає як підставу не укладення Договору твердження відповідача про відсутність у керівника відповідних повноважень на його підписання та схвалення.

Слід зазначити, що навіть у випадку, якби перевищення повноважень керівника при підписанні договору мало би місце, ч.3 ст.92 ЦК встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (ст.ст.203, 241 ЦК). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Щодо припущення відповідача про те, що останній аркуш Договору з підписами та печатками міг бути приєднаний до іншого договору, суд не бере дане припущення до уваги, оскільки не встановлено обов`язковості посвідчення підписами та печатками кожного аркуша договору. Якщо така обставина дійсно мала би місце, то в такому разі це би свідчило про шахрайство та підробку документів.

Відповідач не надав суду доказів, про те, що вважаючи, що Договір сфальсифіковано, він звертався до правоохоронних органів з приводу підробки документів, зокрема оспорюваного Договору. Натомість з письмових відповідей відповідача на майнові претензії позивача, зокрема листа від 02.11.2020 за №2, слідує, що відповідачу достеменно було відомо про те, що позивач вважає Договір існуючим, і зокрема вимагає сплати фінансових санкцій за його невиконання.

Також суд відзначає, що з огляду інших договорів між сторонами, зокрема договору від 01.01.2020, укладення якого відповідач не заперечує, вбачається що стиль оформлення текстової частини договорів, коли підписи і печатки містяться сторін лише на останньому аркуші договору, договір складений українською та англійською мовами, і на останньому аркуші договору є лише печатки та підписи сторін при мінімальному обсязі тексту договору, є достатньо типовим зразком договорів позивача.

В сукупності з іншими доказами, судом взято до уваги надані сторонами висновки експертів, а саме: надані позивачем висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 11.05.2022 Невмержицької І.М. за результатами проведення судової технічної експертизи документів, висновок почеркознавчої експертизи №1-24/05 від 24.05.2022, складений експертом Людмилою Фраймович, а також наданий відповідачем висновок експерта №019/22 за результатами проведення почеркознавчої експертизи гр. Молошного К.В .

Судом також взятий до уваги наданий позивачем експертний висновок №1-24/05, складений 24.05.2022 за результатами проведення почеркознавчої експертизи (а.с.169-195). За висновком експерта, підпис від імені директора ТОВ "Агрофірма "Корвет" Молошного Костянтина Васильовича, що міститься на восьмому аркуші Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020, виконаний тією особою, яка виконала підписи від імені директора ТОВ "Агрофірма "Корвет" Молошного Костянтина Васильовича (зокрема на десятому аркуші Договору поставки № від 01.01.2020), дійсність якого сторонами не заперечується.

Висновок експерта №019/22 від 17.06.2022, наданий відповідачем, судом до уваги не береться, оскільки не впливає на предмет доказування та не спростовує встановленого факту про дійсність договору № від 08.07.2020, так як Висновок стверджує, що підпис від імені Молошного Костянтина Васильовича на електрофотокопії купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020 та електрофотокопії Договору застави від 10.02.2017 виконані різними особами.

Виходячи з того, що Договір купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020 є укладеним, суд надалі встановлює правомірність позовних вимог, заявлених позивачем на підставі цього Договору та надає оцінку стану правовідносин сторін, що випливають з нього.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 статті 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Приписами частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зокрема, частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України: зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу дії статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно статті 692 цього ж Кодексу: покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу; у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

За змістом статті 265 ГК України: за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із вимогами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Зі змісту Договору (п.3.3.) слідує, що Сторони погодили строк поставки Товару до 30.11.2020. При цьому у визначений період відповідачем не поставлено позивачу обумовленого Договором Товару. Факт не поставки Товару відповідачем в порядку норм ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечується. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, прострочення виконання відповідачем зобов`язання з постачання Товару свідчить про порушення останнім вказаного Договору в частині своєчасного постачання Товару та у обсязі, визначеному Договором.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Підпунктом 6.2.1. Договору передбачено, що у разі затримки поставки товару у заліковій вазі на строк понад 15 календарних днів з моменту погодженого п.3.3. договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого товару, що визначається за такою формулою: ВТ = (ОП- ОП1)*Ц, де: ВТ - вартість непоставленого товару, грн з ПДВ, ОП - об`єм планової поставки товару у заліковій вазі, зазначеній у п. 1.2, без врахування відхилення, тонн, ОП1 - об`єм фактичної поставки товару у заліковій вазі, тонн, Ц - ціна на товар, що обраховується відповідно до п.п. 1.2., 1.3. Договору на останній робочий день, що передує даті, зазначеній у п.3.3 договору, грн з ПДВ, але не може бути меншою ніж 3800,00 грн за одну тонну.

У разі затримки поставки товару у заліковій вазі додатково на строк понад 30 календарних днів після прострочення згідно з п.6.2.1. Договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю додатково штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару, що визначається за вказаною формулою. Крім цього, покупець матиме право на одностороннє припинення дії цього Договору (п.6.2.2 Договору).

Таким чином, враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що відповідачем не поставлено Товар в установлені Договором строки (терміни), позивач правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення штрафу у розмірі 20% від вартості непоставленого Товару на строк понад 30 календарних днів після прострочення, як це передбачено п.6.2.2. Договору.

Оскільки матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем умов Договору та зважаючи, що п.6.2.2. Договору передбачена майнова відповідальність, суд погоджується з розрахунком позивача і зазначає про обґрунтованість вимог позивача та правомірність нарахування штрафу у розмірі 20% від вартості непоставленого Товару на строк понад 30 календарних днів після прострочення згідно з п. 6.2.2. Договору.

Разом з тим, за умовами пункту 6.2.1 Договору, Сторони, окрім нарахування вищевказаного двадцятивідсоткового штрафу, передбаченого пунктом 6.2.2. Договору, погодили ще одну штрафну санкцію у розмірі 10% у разі затримки поставки товару у заліковій вазі від вартості непоставленого Товару на строк понад 15 календарних днів з моменту, погодженого п.3.3. Договору.

Проте, на переконання суду одночасне стягнення двох штрафних санкцій, а саме: за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 15 календарних днів та за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів, є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки з установлених судом обставин справи вбачається, що відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за Договором купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи на строк понад 30 календарних днів, і вказаний строк охоплює порушення зобов`язання на строк понад 15 календарних днів.

Одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 15 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.

За наведених обставин, в їх сукупності, суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за прострочення поставки Товару на строк понад 30 календарних днів. У позові в частині стягнення 1285515,00 грн - 10% штрафу за затримку поставки товару на 15 днів позивачу слід відмовити з підстав неприпустимості подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій у розмірі 3856545,00 на 90% у випадку задоволення позову, суд відзначає, що вказане клопотання відповідач обґрунтував наступними обставинами:

- заявлена позивачем до стягнення сума штрафних санкцій в розмірі 3856545,00 грн становить майже третину від загальної вартості непоставленого відповідачем Товару, що складає 12855150,00 грн. Сума штрафних санкцій є значною для відповідача та її сплата матиме негативні наслідки для подальшої господарської діяльності відповідача;

- позивач не надав суду доказів того, що не поставка відповідачем Товару у визначеній Договором кількості викликала порушення зобов`язань позивача перед його контрагентами, що в свою чергу спричинило збитки позивачу та зашкодило його діловій репутації; позивач не надав доказів заподіння зазначених збитків контрагентам та завдання шкоди його діловій репутації;

- Товариство відповідача являє собою підприємство агропромислового комплексу у галузі рослинництво, основний вид діяльності за КВЕД 01.11 "Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур". В зв`язку із запровадженням воєнного стану та наслідками широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, виникла низка проблем системного характеру, зокрема перебої в постачанні палива, добрив, блокування логістики поставки продукції та інше. На відповідачеві як на аграрному виробнику лежить додатковий тягар із забезпечення продовольчої безпеки країни. Стягнення штрафів у заявленому позивачем розмірі за доводами відповідача матиме негативні наслідки для вирощування та збирання врожаю, як складового елемента продовольчої безпеки країни.

З урахуванням вказаних обставин відповідач клопотав про зменшення на 90% загальної суми штрафних санкцій у розмірі 3856545,00 гривень, у випадку задоволення судом позовних вимог.

Розглянувши вказане клопотання відповідача, суд не встановив підстав для його задоволення, враховуючи встановлені обставини справи та наступні положення законодавства України.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-IX від 20.09.2019, яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей"… Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Аналогічне визначення форс-мажорних обставин міститься у Регламенті засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 №44 (5) (далі - Регламент). Форс-мажорними можуть бути визнані ті обставини, які не зазначені у вищенаведеному переліку, проте відповідають критеріям форс-мажорних згідно з положеннями пункту 6.9 цього Регламенту, не суперечать законодавству України і узгоджені сторонами у договорі, контракті, угоді як такі, що звільняють їх від цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 6.9 Регламенту передбачено, що надані Заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити про: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваність обставин (їх настання або наслідки неможливо було передбачити, зокрема на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання відповідного обов`язку); невідворотність (непереборність) обставин (неминучість події/подій та/або її/їх наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання Заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

В постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17 зроблено висновок про те, що:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Пунктом 8.3. Договору передбачено, що виникнення, строк дії та/або припинення дії обставин, передбачених пунктом 8.1. Договору "форс-мажор" підтверджується офіційним документом, який видається Торгово-промисловою палатою України.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду та умов пункту 8.3. Договору, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України.

Однак, матеріали справи не містять і відповідачем не надано відповідного сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які і не надано будь-яких інших доказів в обґрунтування поданого клопотання.

Поряд з цим суд зважає на положення п.8.3. Договору, відповідно до якого Сторони домовилися, що відсутність/пошкодження врожаю у Продавця з будь-яких причин (в т.ч. несприятливі погодні умови) не є форс-мажорними обставинами для цілей даного Договору, оскільки Договір може бути виконаним Продавцем як шляхом поставки вирощеного зерна, так і придбаного на ринку.

В підтвердження клопотання про зменшення розмірів штрафних санкцій відповідачем надано лише довідку про стан заборгованості за кредитами (а.с. 249, т. 2).

Судом також взято до уваги пояснення позивача про те, що в жовтні та грудні 2020 року відбулось зростання цін на 1 тонну кукурудзи - на 2500,00 грн у порівнянні із ціною, зазначеною в Договорі купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи (4285,05 грн). За поясненнями представника позивача, вартість 3000 тонн кукурудзи збільшилась на 7500000,00 грн у порівнянні з договірною ціною. Таким чином, укладаючи Договір з відповідачем, позивач розраховував на поставку 3000 тонн кукурудзи за передбаченою Договором ціною.

З урахуванням вказаних вище приписів чинного законодавства України, надавши оцінку обставинам, викладеним у клопотанні відповідача про зменшення заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій на 90%, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання відповідача.

Визначаючись із остаточним розміром штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу і є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (абз.1 п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Провівши перевірку здійсненого позивачем розрахунку штрафу в розмірі 2571030,00 грн, що складає 20% від суми простроченого зобов`язання за Договором на 30 днів, суд зазначає, що алгоритм його нарахування відповідає умовам Договору і вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні ч.3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч.3 ст. 551 ЦК України та ст.233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Як встановлено судом, відповідач не виконав зобов`язання з поставки кукурудзи у строк до 30.11.2020. При цьому суд враховує, що відповідач є аграрним виробником, який серед інших покликаний забезпечити продовольчу безпеку в країні, яка перебуває у стані збройного конфлікту з Російською Федерацією.

При цьому судом враховується, що незалежно від поважності причин порушення відповідачем зобов`язання ч.2 ст.233 ГК України надає можливість суду зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

При цьому судом враховано, що позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача, яка полягає у невиконанні зобов`язання з поставки Товару та збитками, які зазнав в зв`язку з цим позивач. Здорожчання вартості Товару, який відповідач повинен був поставити, однак не поставив, не є достатнім доказом того, що позивач поніс збитки.

Враховуючи майновий стан обох сторін, період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, відсутність поставки станом на день вирішення вказаного спору, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч. 1, 2 ст.627 ЦК України, зважаючи на правову природу штрафу та його основне призначення, перевіривши всі доводи сторін і врахувавши всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, а також надмірний майновий тягар для відповідача, який може загрожувати його господарській діяльності, суд вважає за необхідне реалізувати надане йому право та зменшити розмір визнаного підставним штрафу в розмірі 2571030,00 грн, що складає 20% від суми простроченого зобов`язання за Договором, на 80%.

На переконання суду, зменшення штрафу в розмірі 2571030,00 грн на 80% достатньою мірою компенсуватиме майнові втрати позивача та відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Отже, враховуючи викладені обставини та виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем, а також відсутність доказів понесення позивачем будь-яких збитків, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру штрафної санкції в розмірі 2571030,00 грн, що складає 20% від суми простроченого зобов`язання за Договором на 80%, зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з ТОВ "Агрофірма "Корвет" на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" 514206,00 грн - штрафу за затримку поставки товару на 30 днів.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч.1 ст.14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст.78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростовування заявлених позовних вимог, в тому числі щодо поставки Товару в обумовлений Договором строк.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з врахуванням вищевикладених мотивів щодо відмови в позові в частині стягнення в частині стягнення 1285515,00 грн - 10% штрафу за затримку поставки товару на 15 днів та зменшення з власної ініціативи суду заявленого до стягнення штрафу, який складає 20% від вартості непоставленого Товару за затримку поставки товару на 30 днів.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладається обов`язок відшкодувати позивачу 38565,45 грн витрат по сплаті судового збору, при цьому витрати зі сплати судового збору в сумі 19282,73 грн залишаються за позивачем.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" (вул.Молодіжна, 43, с.Угарове, Оратівський район, Вінницька обл., 22265, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул.Б.Хмельницького, буд.43, с.Крупець, Славутський район, Хмельницька область, 30068, ) 514206,00 грн - штрафу за затримку поставки товару на 30 днів та 38565,45 грн - відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. В позові в частині стягнення 1285515,00 грн - 10% штрафу за затримку поставки товару на 15 днів, та 2056824,00 грн - штрафу за затримку поставки товару на 30 днів - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати на такі електронні адреси: позивача, що зазначена у позовній заяві (ІНФОРМАЦІЯ_3); представника позивачa ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); відповідача, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ІНФОРМАЦІЯ_1); представника відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_4).

Повне рішення складено 14 липня 2022 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи