ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2022м. ХарківСправа № 922/5138/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Красовському В.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Інституту проблем машинобудування ім. А. М. Підгорного Національної академії наук України, м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Харченко Наталії Володимирівни, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 49897,91 грн.
за участю представників:

не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач Інститут проблем машинобудування ім. А. М. Підгорного Національної академії наук України, м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Харченко Наталії Володимирівни, м. Харків, про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 335 від 01.05.2018 та договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг № 335-К від 01.05.2018, в загальному розмірі 49897,91 грн. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 922/5138/21, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 26.01.2021 о 14:15 год.

14.01.2022 відповідачем, через канцелярію суду надано відзив на позов (вх. № 756), в якому відповідач зазначила, що оплату за орендоване приміщення здійснювала через банк на рахунок Інституту проблем машинобудування ім.. А.М. Підгорного у відповідності до рахунків, які надавав кожного місяця економічний відділ, на підтвердження чого надала суду копії квитанцій про сплату заборгованості за договорами від 01.05.2018. Також посилається на те, що у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України нормативно-правових актів у березні 2020 року, щодо введення карантину на території України, фактично зупинилось підприємницька діяльність малого та середнього бізнесу, яка здійснювалась у орендованих приміщеннях. Відповідач наголошує, що не дивлячись на те, що її підприємницька припинилась, доходів не приносила, вона продовжувала сплачувати орендну плату до кінця дії договору оренди, тобто до 31 березня 2021 року. Таким чином, відповідач зазначає про відсутність заборгованості перед позивачем за договором оренди нерухомого майна № 335 від 01.05.2018 та договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг № 335-К від 01.05.2018 та просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

16.02.2022 позивачем надані до суду акти звірки взаєморозрахунків та банківські виписки по рахунку відповідача щодо надходження платежів відповідача з орендної плати.

Рух справи також висвітлено у відповідних ухвалах суду.

У судове засідання 27.06.2022 представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника Інституту проблем машинобудування ім. А. М. Підгорного Національної академії наук України.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Додаткових доказів по справі або клопотань суду не надав. Про розгляд справи господарським судом Харківської області повідомлений належним чином.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.06.2022, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Інститутом проблем машинобудування ім. А.М. Підгорного Національної академії наук України (позивач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Харченко Наталією Володимирівною (відповідач, орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна та договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю №335 від 01.05.2018 та № 335-К від 01.05.2018 відповідно.

Відповідно до договорів, позивач передає в оренду та забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт приміщень нежитлової будівлі літ. «Е-4», що знаходиться за адресою: 61046, м. Харків, вул. Пожарського, 2/10, а також здійснює утримання прилеглої території, а відповідач бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем.

Відповідач користується частиною нежитлової будівлі літ. "Е-4", кім. №№ 425-1, 425-2 (за тех. паспортом БТІ №28,29,30), що розміщена на 4 поверсі, загальною площею 120,2 кв. м, та кімнатою №17 одноповерхової нежитлової будівлі №1 загальною площею 28,87 м2, разом 149,07 кв.м. (з урахування допоміжних площ 199,53 кв.м та 37,24 кв.м. відповідно).

Відповідно до п. 3.1. договору № 335, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 зі змінами, і становить без ПДВ за перший (базовий) місяць розрахунку березень 2018 року - 5583,77 грн. Крім орендної плати орендар сплачує орендодавцю по розрахункам орендодавця: відшкодування земельного податку, комунальних платежів, витрат на утримання будинку та прилеглої території, витрат за оголошення про намір передати приміщення в оренду у друкованих засобах масової інформації, інші витрати за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних та інших послуг орендарю.

П. 3.4 договору визначено, що орендна плата перераховується орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Відповідно до п. 3.11. договору, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, орендодавцю.

Згідно з п. 5.4. договору, орендар зобов`язаний своєчасно, не пізніше 20-го числа поточного місяця отримати рахунки та не пізніше останнього робочого дня поточного місяця в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Цей договір укладено строком на 2 роки і 11 місяців та діє з 01 травня 2018 року до 31 березня 2021 року включно.

Відповідно до п. п. 2.2.6., 2.2.7. договору № 335-К, орендар зобов`язується оплачувати балансоутримувачу в повному обсязі передбачені послуги за цим договором та додатками до нього на підставі виставлених рахунків включно до дня повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною договору оренди від 01 травня 2018 року № 335 та щомісячно проводити звіряння взаєморозрахунків за цим договором та оформляти відповідно акти звіряння.

Додатком № 1 до договору № 335-К сторони узгодили перелік робіт та послуг, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням будівель і прилеглої території.

- Комунальні послуги: електропостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення.

- Послуги з утримання будівель та прилеглої території: санітарно-технічне обслуговування, протипожежні заходи, освітлення місць загального користування та прилеглої території, ремонт насосних, електрощитових, трубопроводів, електрокабелів, послуги з ремонту приміщень, будівель, споруд (ремонт даху, підвальних приміщень, фасаду, сходових маршів та інших приміщень будівель, що спільно використовуються, та інше, пов`язане з експлуатацією та утриманням будівель, послуги з технічного обслуговування внутрішніх інженерних мереж будівель, послуги з прибирання внутрішніх приміщень будівель та прилеглої території, послуги сторожа, послуги з оформлення бухгалтерської та іншої необхідної документації стосовно оренді, приміщень та їх експлуатації.

Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання-передачі від 01.05.2018.

Як вказує позивач, він виконував взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, але відповідач за час строку дії договору оренди, за вказані послуги сплачував не вчасно та не в повному обсязі, що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків та актами здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг), підписаних сторонами договору та має заборгованість перед позивачем в розмірі: 49897,91 грн., з яких: заборгованість за договором оренди №335 від 01.05.2018 у розмірі - 27406,31 грн. та заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №335-К від 01.05.2018 у розмірі - 22491,60 грн.

Актом приймання-передачі до договору оренди від 01.05.2018, 30.08.2021 орендоване майно було повернуто відповідачем позивачу без претензій сторін договору.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 ЦК України, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Передача майна підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі від 01.05.2018.

Згідно ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 284 ГК України, орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до ст. 286 ГК України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений ч. 3 ст. 285 ЦК України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач за час строку дії договору оренди та договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг, за вказані послуги сплачував не вчасно та не в повному обсязі, що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків та актами здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг), підписаних сторонами договору. На підставі наданих до матеріалів актів, позивач вказує на наявну у відповідача заборгованість перед позивачем в розмірі: 49897,91 грн., з яких: заборгованість за договором оренди №335 від 01.05.2018 у розмірі - 27406,31 грн. та заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №335-К від 01.05.2018 у розмірі - 22491,60 грн.

Таким чином, суд зазначає про правомірність нарахування відповідачеві суми заборгованості з орендної плати та заборгованості з відшкодування комунальних витрат.

Твердження відповідача про сплату орендних платежів за договорами № 335 та 335-К, на підтвердження чого останнім були надані до суду копії квитанцій про сплату заборгованості, судом перевірено та зроблено власний перерахунок суми заборгованості.

Так, суд зазначає, що надані відповідачем копії квитанцій про сплату заборгованості за час дії договору оренди, були враховані позивачем при зверненні до суду та знайшли своє відображення у наданому до суді розрахунку та акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.05.2018 по 01.09.2021.

Натомість, суд зазначає, що при визначенні суми заборгованості відповідача за договором про відшкодування витрат балансоутримувача орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 01.05.2018, позивач припустився помилки, та загальна сума заборгованості відповідача за договорами № 335 та 335-К, за перерахунком суду, становить 47126,82 грн. Дана сума заборгованості і підлягає стягненню на користь позивача, як правомірна та документально підтверджена. В іншій частині заявлених вимог в розмірі 2771,09 грн., суд відмовляє, як в безпідставно заявленій.

Щодо посилань відповідача на те, що у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України нормативно-правових актів у березні 2020 року, щодо введення карантину на території України, у зв`язку з чим фактично зупинилась підприємницька діяльність малого та середнього бізнесу, яка здійснювалась у орендованих приміщеннях та відповідачем було скорочено штат працівників, доходів не було та про відмову позивача у зменшенні щомісячних орендних платежів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ГК України суб`єкти господарювання, інші учасники відносин у сфері господарювання мають здійснювати свою діяльність у межах встановленого господарського правопорядку, додержуючись визначених законодавством вимог.

При цьому, суд зазначає, що ризик погіршення умов господарювання є нормальним явищем. Ризик - є однією із ознак підприємництва (згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку). Більш того, принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності (ст. 44 ГК України). Отже складнощі, які виникли у відповідача із виконанням договору оренди, охоплюються його (відповідача) підприємницьким ризиком. Тому у суду немає правових підстав перекладати комерційний ризик відповідача на позивача, шляхом звільнення позивача від виконання прийнятих на себе обов`язків за договором.

Судом не розглядаються заперечення відповідача щодо незаконного заволодіння позивачем її майном, оскільки зазначені обставини не є предметом даного спору та суд не надає правової оцінки даним твердженням відповідача.

Відповідно ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Харченко Наталії Володимирівни (код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 , відомості про дату народження відсутні) на користь Інституту проблем машинобудування ім. А. М. Підгорного Національної академії наук України (, вул. Пожарського, буд. 2/10, м. Харків, 61046) суму заборгованості в розмірі 47126,82 грн. (з яких: за договором оренди № 335 від 01.05.2018 у розмірі - 27406,31 грн.; за договором про відшкодування витрат балансоутримувача орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №335-К від 01.05.2018 у розмірі - 19720,51 грн.) та судовий збір в розмірі 2143,94 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Інститут проблем машинобудування ім. А. М. Підгорного Національної академії наук України (, вул. Пожарського, буд. 2/10, м. Харків, 61046);

Відповідач - Фізична особа-підприємець Харченко Наталія Володимирівна (код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено 04.07.2022.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/5138/21