ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Справа№ 910/20698/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Ходаківської І.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 22.02.2022 (повне судове рішення складено 22.02.2022)

у справі №910/20698/21 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Одеського міського центру зайнятості

до Міністерства юстиції України

про стягнення 102 626, 36 грн

УСТАНОВИВ:

Одеський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про стягнення 102 626, 36 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20698/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця АРХІТЕКТОРА ГОРОДЕЦЬКОГО, будинок 13; ідентифікаційний номер 00015622) на користь Одеського міського центру зайнятості (65078, Одеська обл., місто Одеса, вулиця ГЕНЕРАЛА ПЕТРОВА, будинок 22-В, ідентифікаційний код 35358018) грошові кошти у розмірі 102 626,36 грн та 2 270, 00 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач повинен відшкодувати позивачу на підставі частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному (гр. ОСОБА_1 ) у зв`язку з поновленням його на роботі за постаново П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі №420/7616/20.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 22.02.2022 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити. Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неправильного застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного, що у разі скасування Верховним Судом постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі №420/7616/20 відбудеться незаконне стягнення коштів з відповідача.

Крім того апелянт зазначав, що на виконання рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановления рішення, а саме за період з 27.05.2020 по 22.06.2021. Крім того, ОСОБА_1 було отримано кошти від центру зайнятості після набуття статусу безробітної. .

Отже, фактично відбулось подвійне стягнення коштів на користь ОСОБА_1 , з державного бюджету. Таким чином, на переконання апелянта, висновок суду «що вказане не є покладенням на відповідача подвійної компенсації, а є встановлений законом обов 'язок компенсації здійсненої безробітному виплати» є необґрунтованим, та свідчить про те, що судом не повно з`ясовано обставини справи. З огляду на викладене, відповідач зазначав, що судом першої інстанції не здійснено всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі, що не ґрунтується на принципах

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.042022 для розгляду апеляційної скарги Міністерства юстиції України у справі №910/20698/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 було витребувано матеріали справи з Господарського суду міста Києва, які в подальшому надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2022 клопотання Міністерства юстиції України про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі и № 910/20698/21 задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/20698/21. Відкрито апеляційне провадження за скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/20698/21. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено Одеському міському центру зайнятості строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

21.06.2022 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив судове рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022, ухвалене за результатом розгляду справи №910/20698/21 за позовом Одеського міського центру зайнятості до Міністерства юстиції України про стягнення заборгованості з виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг ОСОБА_1 сумі 102626,залишити без змін. За результатами розгляду апеляційної скарги Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20698/21, залишити апеляційну скаргу без задоволення. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022у справі №910/20698/21.

В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав, що поновлення на роботі особи за рішенням суду є підставою, відповідно до вимог чинного законодавства України, для припинення допомоги по безробіттю та реєстрації безробітного, а сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному підлягають поверненню роботодавцем до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, відповідно до частини першої статті 34 статті 35, статті 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», заяви безробітної ОСОБА_1 про припинення реєстрації у зв`язку з поновленням на роботі та інформації відділу бухгалтерського обліку, Одеським міським центром зайнятості було прийняте відповідне рішення про повернення коштів за рахунок роботодавця 102626 (сто дві тисячі шістсот двадцять шість) гривень 36 копійки, у встановленому законом порядку.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як убачається із матеріалів справи, 15.07.2020 ОСОБА_1 звернулася із заявою до Одеського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного.

Наказом центру зайнятості № НТ200716 від 16.07.2020 громадянці ОСОБА_1 надано статус безробітної з 16.07.2020 та призначено виплату допомоги по безробіттю.

Наказом центру зайнятості № НТ200811 від 11.08.2020 громадянці ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги по безробіттю з 11.08.2020.

У подальшому, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №420/7616/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про установлення відсутності компетенції, визнання протиправним наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено, скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1843/к від 26.05.2020 "Про звільнення" ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту з 22 квітня 2020 року, стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 82 096,44 грн.

20.08.2021 ОСОБА_1 звернулася із заявою до Одеського міського центру зайнятості про припинення її реєстрації як безробітної у зв`язку з її поновленням на роботі за рішенням суду на підставі наказу роботодавця.

Наказом Одеського міського центру зайнятості № НТ210820 від 20.08.2021 ОСОБА_1 припинено реєстрацію як безробітної у зв`язку із поновленням на роботі за рішенням суду.

У період з 11.08.2020 по 06.08.2021 позивач виплатив ОСОБА_1 102 626, 36 грн допомоги по безробіттю.

Згідно із довідкою-розрахунком від 25.08.2021 сума коштів, що підлягає відшкодуванню відповідачем становить 102 626,36 грн.

Позивач направляв відповідачу листи-претензію вих. №1999/19/06 від 28.08.2021, в яких просив повернути кошти, які були виплачені громадянину ОСОБА_1 .

Оскільки, сплачена позивачем сума коштів у розмірі 102 626,36 грн допомоги по безробіттю відповідачем не відшкодована, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно зі статтею 4 Цивільного кодексу України актами цивільного законодавства є також інші закони України, які прийняті відповідно до Конституції України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне cтрахування на випадок безробіття" визначено, що законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 8 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтями 34 (абз. 6 частина 1), 35 (абз. 1 частина 4) Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Відповідно до пунктів 10, 11 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання та фізичні особи, які використовують найману працю, найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі та організації або у фізичної особи.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до пункту 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, положеннями статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

При цьому достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Як установлено судом вище, у період з 11.08.2020 по 06.08.2021 позивач виплатив ОСОБА_1 102 626, 36 грн допомоги по безробіттю.

За змістом пункту 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 19.09.2018 №792 (у редакції, чинній, станом на дату виникнення спірних правовідносин), підставою для припинення центром зайнятості реєстрації безробітного є, зокрема, видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі, подання зареєстрованим безробітним заяви про припинення реєстрації.

Згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поновлення на роботі - це відновлення працівника на колишній роботі і в колишній посаді у разі його незаконного звільнення.

Питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №420/7616/20 визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1843/к від 26.05.2020 "Про звільнення" ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту з 22 квітня 2020 року, стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 82 096,44 грн.

Таким чином, незаконність звільнення з посади вищевказаної особи відповідачем, встановлена судовим рішенням, яким, зокрема, і поновлено на посаді.

За приписами статті 65 Закону України "При виконавче провадження" у редакції станом на дату прийняття вищевказаного рішення у справі №480/4652/18, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, припинення реєстрації, а з нею і припинення виплати допомоги по безробіттю прямо пов`язані з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, який, у свою чергу, прив`язаний до дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним із дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.07.2018 у справі №914/1875/17).

Апеляційний суд установив, наказом Одеського міського центру зайнятості № НТ210820 від 20.08.2021 ОСОБА_1 припинено реєстрацію як безробітної у зв`язку із поновленням на роботі за рішенням суду.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

При цьому відповідно до пункту 4 частини 2 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 45 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема, поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Згідно частини 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

За таких обставин, оскільки постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №420/7616/20 скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 , який став підставою для втрати заробітної плати та подальшому - для призначення та виплати їй допомоги по безробіттю, позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплачених сум у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Матеріалами справи підтверджено, що за період перебування на обліку у центрі зайнятості у період з 11.08.2020 по 06.08.2021 позивач виплатив ОСОБА_1 102 626, 36 грн допомоги по безробіттю.

Щодо посилань відповідача на передчасність заявлених позивачем вимог, то суд зазначає наступне.

Як установлено судом першої інстанції, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі №420/7616/20 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №420/7616/20.

Однак, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №420/7616/20 у відповідності до приписів ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України набрала законної сили з моменту її прийняття.

Відповідно до преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, а також рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №420/7616/20, яка набрала законної сили не може бути поставлена під сумнів.

Більш того, у відповідності до статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Ураховуючи наведене вище, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про передчасність заявлених позивачем вимог.

Щодо доводів відповідача, викладених у апеляційній скарзі, відносно подвійного стягнення з відповідача, то суд зазначає, що згідно положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є сам факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Обставина виплати відповідачем ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не звільняє відповідача від установленого Законом обов`язку компенсувати виплачену позивачем суму допомоги по безробіттю, оскільки у даному випадку діє норма ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яка покладає такий обов`язок на відповідача.

Водночас, суд звертає увагу відповідача, що указане не є покладенням на відповідача подвійної компенсації, а є установлений законом обов`язок компенсації здійсненої безробітному виплати.

Частина 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого забезпечення безробітному та вартості наданих йому соціальних послуг, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №914/1875/17 від 09.07.2018 та №914/2087/17 від 12.06.2018.

Беручи до увагу вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Одеського міського центру зайнятості є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо доводів Міністерства юстиції України, наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20698/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на Міністерство юстиції України.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20698/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20698/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20698/21.

4. Витрати по сплаті судового збору покласти на Міністерство юстиції України.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді В.В. Шапран

І.П. Ходаківська