ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 Справа № 917/398/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Приватного підприємства «Владікос», 39601, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Леонова, 4-Д,

до Приватної багатопрофільної фірми «Ферріт», 36022, м. Полтава, вул. Вузька, 19,

про стягнення 352 973,83 грн.,

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Приватного підприємства «Владікос» до Приватної багатопрофільної фірми «Ферріт» про стягнення 352 973,83 грн. заборгованості за договором по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 від 25.03.2020 р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.04.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач оплату за договором по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 від 25.03.2020 р. виконав не в повному обсязі, чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Відповідач у відзиві № 15 від 08.06.2022 р., вх. № 3672 від 09.06.2022 р., проти існування вказаної в позовній заяві заборгованості за договором по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 від 25.03.2020 р. станом на 01.01.2021 року не заперечує, однак зазначає, що у 2021 році ПБФ «Ферріт» сплатило на користь ПП «Владікос» частину заборгованості в сумі 282 973,83 грн., про що повідомило позивача. У зв`язку з цим відповідач просить у задоволенні позовних вимог ПП «Владікос» в цій частині відмовити.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

25.03.2020 року між Приватним підприємством «Владікос» та Приватною багатопрофільною фірмою «Ферріт» було укладено договір по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 (а.с. 8-11).

Відповідно до п.п. 1.1 вказаного договору Виконавець (ПП «Владікос») зобов`язується на обговорених в договорі умовах надати Замовнику (ПБФ «Ферріт») послуги по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії довжиною 392,4 метрів у відповідності з вимогами інструкції з улаштування та утримання колій залізниць України на об`єкті.

У п. 1.2 договору Сторони узгодили, що Виконавець передає, а Замовник приймає виконані роботи шляхом підписання акту виконаних робіт та оплачує їх у відповідності з вимогами дійсного договору.

На виконання зазначених норм договору № 13 від 25.03.2020 р. сторонами було підписано Акти приймання виконаних будівельних робіт за травень та жовтень 2020 року на суму 1 552 973,82 грн. (а.с. 21-26).

Пунктом 6.2 договору визначено, що розрахунки по даному договору за виконані роботи здійснюються шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

Позивач вказує, що відповідач в порушення умов договору за виконану роботу розрахувався не в повному обсязі, з огляду на що заявив до стягнення з відповідача 352 973,83 грн. заборгованості за договором по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 від 25.03.2020 р.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 від 25.03.2020 р. з додатками, Акти приймання виконаних будівельних робіт за травень та жовтень 2020 року, Акт звірки взаємних розрахунків за січень-грудень 2020 р., платіжні доручення № 105 від 12.05.2020 р., № 134 від 29.05.2020 р., № 215 від 06.07.2020 р., № 104 від 22.10.2020 р., № 123 від 30.11.2020 р., № 615 від 30.12.2020 р., та ін.

Перелік доказів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову: платіжні доручення № 25 від 29.01.2022 р., № 320 від 07.07.2021 р., № 364 від 01.11.2021 р., Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р., лист № 6 від 24.03.2022 р., відповідь на позовну заяву № 10 від 28.04.2022 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Між Приватним підприємством «Владікос» та Приватною багатопрофільною фірмою «Ферріт» було укладено договір по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 від 25.03.2020 р., який за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 844 Цивільного Кодексу України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Частиною 1 статті 853 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором № 13 від 25.03.2020 р. щодо виконання робіт з експлуатаційного обслуговування залізничної колії на суму 1 552 973,91 грн.. Так, судом досліджено Акти приймання виконаних будівельних робіт за травень та жовтень 2020 року та встановлено, що вони мають всі необхідні реквізити, підписані сторонами, тож приймаються судом у якості належних доказів виконання позивачем умов договору № 13 від 25.03.2020 р. на вказану суму.

Як стверджує позивач, Приватною багатопрофільною фірмою «Ферріт» заборгованість за договором по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 від 25.03.2020 р. сплачено не в повному обсязі. Так, за період з 31.03.2020 р. по 31.12.2020 р. відповідачем було перераховано на користь позивача частину заборгованості в сумі 1 200 000,08 грн. Дана обставина також підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків за січень-грудень 2020 р., підписаним представниками сторін (а.с. 27).

Водночас, судом встановлено, що відповідачем до звернення позивача до суду було сплачено позивачу заборгованість за договором № 13 від 25.03.2020 р. в сумі 282 973,83 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 25 від 29.01.2022 р., № 320 від 07.07.2021 р. та № 364 від 01.11.2021 р.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплати суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.02.2020 р. у справі № 910/7290/19, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за договором по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 від 25.03.2020 р. в розмірі 282 973,83 грн.

Доказів сплати залишку основної заборгованості за договором № 13 від 25.03.2020 року суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 70 000,00 грн. заборгованості за договором по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 від 25.03.2020 р. підтверджені документально та нормами матеріального права та підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Приватної багатопрофільної фірми «Ферріт» 70 000,00 грн. заборгованості за договором по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 від 25.03.2020 р.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 1 050,00 грн.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватної багатопрофільної фірми «Ферріт» (36022, м. Полтава, вул. Вузька, 19, ) на користь Приватного підприємства «Владікос» (39601, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Леонова, 4-Д, ) 70 000,00 грн. заборгованості за договором по експлуатаційному обслуговуванню залізничної колії № 13 від 25.03.2020 р.; 1 050,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 05.07.2022 р.

Суддя О.С. Мацко