ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2022 р. Справа№ 911/2453/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі Реуцькій Т.О.

представники сторін не з`явились.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд»

на рішення господарського суду Київської області від 08.12.2021

у справі №911/2453/21 (суддя Сокуренко Л.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1»

про стягнення 155 386, 00 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача збитків в сумі 155 386,00 грн., які є вартістю 7 кв.м. житлової площі у першій черзі об`єкта будівництва (житлової будівлі № 8Д по вул. Набережній у м. Вишгороді) та які відповідач мав передати позивачу у власність за умовами укладеного між сторонами договору про співробітництво від 20.08.2012.

Позивач стверджує, що протиправні дії відповідача, що полягли у несвоєчасному виконанні будівництва спірного об`єкта, відчуженні всіх квартир в першій черзі об`єкта будівництва та небажанні продовжувати спірний договір про співробітництво, позбавили позивача права на отримання по завершенню будівництва комплексу 5 % квартир та 3 % нежитлових приміщень в першій черзі об`єкта будівництва.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилається на те, що позивач не виконав жодних своїх зобов`язань за договором про співробітництво від 20.08.2012 і саме протиправна бездіяльність та вина останнього призвела до неотримання ним по завершенню будівництва комплексу 5 % квартир та 3 % нежитлових приміщень в першій черзі об`єкта будівництва. Також відповідачем зауважено, що у період 2019-2021 років позивач неодноразово звертався до господарського суду Київської області з аналогічними позовними вимогами (справи № 911/1465/21, № 911/1067/21, № 11/1897/20) у задоволенні яких судами було відмовлено.

Крім того, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Рішенням господарського суду Київської області від 08.12.2021, повний текст якого складений та підписаний 23.12.2021, по справі № 911/2453/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, що тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною підставою і достатньою причиною, які позбавили його можливості отримати по завершенню першої черги будівництва 7 кв. м. житлових приміщень в першій черзі об`єкта будівництва або сплати за них грошових коштів, так як:

- зі змісту спірного договору слідує, що його умови встановлюють чіткий порядок отримання позивачем у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщень в об`єкті, зокрема, позивач отримує вказане майно за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 спірного договору та за наслідками укладання додаткової угоди, проте позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 спірного договору;

- посилання позивача на невиконання відповідачем умов спірного договору щодо надання позивачу завдань на реалізацію продукції є необґрунтовані та безпідставні, оскільки не є предметом розгляду у даній справі;

- посилання позивача на несвоєчасне виконання відповідачем будівництва спірного об`єкта спростовується наявними у матеріалах справи доказами згідно з якими об`єкт будівництва першої черги, вартість приміщень у якому позивачем заявлено до стягнення, у якості завданих збитків, здано в експлуатацію до закінчення строку дії спірного договору;

- умовами спірного договору встановлено, що закріплення за позивачем та відповідачем нежитлових приміщень, квартир, машиномісць (у разі наявності останніх) і т.п. у складі об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта), визначення їх площ, номерів квартир тощо, а також, за згодою сторін, передача позивачу замість нерухомості грошових коштів оформлюється шляхом укладення відповідних додаткових угод, проте позивач жодного разу не звертався до відповідача у порядку, визначеному спірним договором (п. п. 7.2, 7.3, 7.4, 12.6, 14.9), щодо закріплення за ним, отримання ним у власність та передачі йому 7 кв. м. житлових приміщень в першій черзі будівництва або сплати йому грошових коштів замість житлових приміщень, про які йдеться у даному позові та вартості яких (часткова вартість) заявлена у даній справі до стягнення у вигляді збитків;

- доводи позивача щодо протиправності поведінки відповідача та його вини в частині завершення будівництва об`єкта у строки та/або продовження строку дії вказаного договору є необґрунтованими, оскільки спірний договір не містить а ні чітко визначених строків завершення будівництва в цілому або чергової його частини, а ні безпосереднього обов`язку відповідача продовжити дію договору;

- позивачем не доведено належними та допустимими доказами неможливості отримання ним у 7 кв. м. житлових приміщень в першій черзі будівництва або сплати за них грошових коштів у порядку, встановленому договором так як він жодного разу не звертався до відповідача щодо передачі саме 7 кв. м. житлових приміщень в І черзі будівництва або сплати за них грошових коштів, а наданий позивачем лист вих. № 414Д від 05.04.2021 щодо відшкодування йому, зокрема, збитків у розмірі вартості 5% квартир в першій черзі об`єкта будівництва в сумі 4 800 428,49 грн. та в розмірі вартості 3% нежитлових приміщень в першій черзі об`єкта будівництва, а саме 331 781,68 грн., не може бути прийнятий судом в якості доказу звернення до відповідача з заявою про відшкодування збитків у розмірі 155 386,00 грн.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача про застосування строку позовної давності пославшись на те, що; за змістом положень чинного законодавства, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги; перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду і якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість, а лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем; враховуючи що підстави для задоволення позову відсутні, відсутні і правові підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Не погоджуючись з судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 08.12.2021 у справі №911/2453/21 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що суд першої інстанції, всупереч положенням ст. 238 ГПК України, навів у мотивувальній частині оскаржуваного рішення свої роздуми, які жодним чином не спростовують правомірність вимог позивача та, на думку останнього, є свідченням зацікавленості та упередженості суду під час розгляду справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що суд першої інстанції:

- не надав належної оцінки листу позивача вих. № 211/18 від 05.10.2018 у якому позивач з метою виконання ним своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 спірного договору, звернувся до відповідача з пропозицією сформувати та надіслати позивачу завдання щодо реалізації продукції відповідача;

- не надав належної оцінки тому, що саме невиконання відповідачем обов`язку щодо надання позивачу завдання щодо реалізації продукції відповідача було причиною невиконання позивачем своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 спірного договору та призвело до неможливості позивача отримати те, на що він розраховував під час укладення спірного договору і саме ця обставина у відповідності до п. 12.6 вказаного договору дозволяє позивачу вимагати від відповідача відшкодування завданих збитків. В свою чергу позивач не стверджував про виконання ним обов`язків, передбачених розділом 5 спірного договору;

- надав неналежну оцінку листу позивача вих. № 414Д від 05.04.2021 щодо відшкодування йому, зокрема, збитків у розмірі вартості 5% квартир в першій черзі об`єкта будівництва в сумі 4 800 428,49 грн. та в розмірі вартості 3% нежитлових приміщень в першій черзі об`єкта будівництва, а саме 331 781,68 грн. встановивши, що такий лист не може вважатися належним доказом звернення позивача до відповідача з вимогою про відшкодування і заявлених до стягнення у цій справі збитків в сумі 155 386,00 грн.

Скаржник також звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Київської області від 08.12.2021.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Кропивна Л.В.

З огляду на те, що вказана апеляційна скарга була подана 25.01.2022 безпосередньо до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у суду першої інстанції матеріалів справи №911/2453/21 та відкладення вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою до надходження матеріалів даної справи з суду першої інстанції.

Листом Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 витребувано з господарського суду Київської області матеріали справи №911/2453/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Київської області від 08.12.2021 у справі №911/2453/21, відкрито апеляційне провадження у справі №911/2453/21, зупинено дію оскаржуваного рішення господарського суду Київської області від 08.12.2021 у справі №911/2453/21 до закінчення апеляційного провадження у даній справі, призначено справу до розгляду на 05.04.2022 о 12 год. 00 хв.

У зв`язку із веденням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану в України та активними бойовими діями, судове засідання призначене на 05.04.2022 не відбулись.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 14.06.2022 на 12 год. 00 хв.

14.06.2022 представники сторін у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 111-112).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.08.2012 приватне акціонерне товариство «Дніпрожилбуд», яке у 2016 реорганізовано у товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд», як сторона 1 та відповідач як сторона 2 уклали договір про співробітництво (далі договір) у п. 3.1 якого сторонами погоджено, що за цим договором сторони зобов`язуються об`єднати свої зусилля з метою будівництва об`єкту на ділянці та реалізації на ринку продукції сторони 2 (нерухомого майна, побудованого на ділянці) для досягнення господарських цілей у відповідності до статутних завдань та економічних інтересів кожної із сторін цього Договору.(а.с.6-11)

Розділом 1 договору визначено, що у договорі терміни використовуються у наступному значенні (розумінні), зокрема:

- будівництво - комплекс робіт та заходів, необхідних для створення об`єкта, у тому числі (але не виключно) погоджувальні, передпроектні, проектні, будівельно-монтажні та інші роботи (п. 1.1.1);

- ділянка - земельна ділянка, кадастровий номер :01:257:0003, орієнтовною площею 2,4 га, яка розташована за адресою: пров. Прожекторний, м. Вишгород, Вишгородського р-ну, Київської області, запланована для розміщення (будівництва) об`єкту (п. 1.1.2);

- нерухоме майно - об`єкти майна, які розташовуються на землі і не можуть бути переміщені в інше місце без втрати їх якісних або функціональних характеристик (властивостей) (п. 1.1.4);

- об`єкт - житловий комплекс, до складу якого входять багатоквартирні житлові будинки із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, окремі нежитлові будівлі (п. 1.1.5).

За змістом п. 3.2 договору в рамках цього договору всі витрати, пов`язані з будівництвом, фінансуванням, спорудженням об`єкту та введенням об`єкту в експлуатацію несе відповідач.

У розділі 8 договору Покриття витрат та збитків сторін встановлено, що:

- після укладення цього Договору всі витрати, пов`язані з будівництвом об`єкта та введенням його в експлуатацію, несе відповідач самостійно (п. 8.1);

- після укладення цього Договору всі витрати, пов`язані з наданням послуг по реалізації продукції відповідача, несе позивач самостійно (п. 8.2);

- збитки, понесенні при здійсненні діяльності за цим договором, покриваються кожною із сторін самостійно за рахунок власних коштів. Зазначене не стосується випадків, коли будь-яка із сторін цього договору зазнала збитків внаслідок винних дій (бездіяльності) іншої сторони цього договору (п. 8.4).

У пп. 6.2.1 договору сторонами погоджено, що позивач має право отримати нерухоме майно у складі об`єкта в обсязі та у порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до п. 14.5 договору до завершення будівництва власником об`єкта, у тому числі як об`єкта незавершеного будівництва, є відповідач. Після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію позивач набуває право власності на квартири, нежитлові приміщення та машиномісця (в разі наявності останніх) та ін. в об`єкті згідно умов п. 7.1 цього Договору та в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Пунктом 14.8 договору, у редакції додатку № 1 від 20.08.2012 (а.с.12), встановлено, що у зв`язку з укладенням цього договору позивач має право на отримання (після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію) у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщень в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.

Згідно з п. 14.7 договору, відповідач після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію набуває у власність все інше нерухоме майно в об`єкті, окрім майна, передбаченого п. 7.1 цього договору.

Згідно з положеннями розділу 7 договору Винагорода позивача:

- після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію, за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 цього Договору, позивач отримує у власність (для оформлення у власність) квартири або інші приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті (п. 7.1 в редакції додатку № 1 від 20.08.2012;

- протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія проект) на будівництво об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього Договору, згідно з умовами якої за позивачем та відповідачем закріплюються нежитлові приміщення, квартири, машиномісця (у разі наявності останніх) і т.п. у складі об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) з врахуванням викладеного в п. 8.1 цього Договору та проектної документації (складається перелік нерухомого майна, що отримуватиметься позивачем після введення об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) в експлуатацію) (п. 7.2);

- протягом 5 робочих днів з дати введення об`єкту (його черги будівництва) в експлуатацію позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої до переліку, складеного згідно п. 7.2 цього договору, вносяться зміни, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації площ по об`єкту, присвоєнням квартирам, нежитловим приміщенням і т.п. у складі об`єкта номерів, з відповідним перерахунком фактичних (а не проектних) площ (п. 7.3);

- нерухомість у складі об`єкта передається відповідачем та отримується позивачем згідно акту прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 7.4);

- документи про право власності на своє нерухоме майно у складі об`єкта, отримане на підставі цього договору, позивач оформлює самостійно в порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 7.5).

За змістом положень розділу 5 Договору:

- послуги із реалізації продукції відповідача надаються позивачем на підставі окремих завдань, які можуть оформлюватися сторонами у вигляді додатків до цього Договору (п. 5.1);

- в завданні сторони обумовлюють вид завдання, характеристики і ціну продукції відповідача (п. 5.2);

- під час виконання завдання на пошук потенційних покупців продукції відповідача позивач вчиняє наступні дії:

- розміщує інформацію про продукцію відповідача в базах даних агентств нерухомості, засобах масової інформації та мереж Інтернет;

- вивчає попит на нерухоме майно та здійснює пошук потенційних покупців продукції відповідача;

- збирає, аналізує та систематизує інформацію про потенційних покупців відповідача;

- надає відповідачу інформацію про потенційних покупців продукції відповідача;

- організовує огляд продукції відповідача потенційними покупцями та організовує проведення переговорів між потенційними покупцями та відповідачем;

- супроводжує покупців під час оформлення договорів про набуття права власності на продукцію відповідача (п. 5.3);

- передача позивачем відповідачу інформації про потенційних покупців відповідача може оформлятися актом прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 5.4).

Пунктом 12.6 договору передбачено, що у випадку, якщо внаслідок дій (бездіяльності) відповідача позивач не матиме можливості реалізувати права, передбачені цим Договором, у тому числі якщо внаслідок будь-яких дій (бездіяльності) відповідача позивач не матиме (позбавиться) можливості отримати у власність нерухоме майно (квартири, нежитлові приміщення і т.п.) у складі об`єкта, у тому числі внаслідок недотримання (порушення) відповідачем своїх гарантій (заяв), наведених у розділі 2 цього Договору (чи внаслідок недостовірності зазначених заяв та гарантій), позивач має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору та/або вимагати від відповідача відшкодування всіх заподіяних цим збитків в повному обсязі, у тому числі неодержані доходи, а відповідач зобов`язується задовольнити зазначену вимогу.

Відповідно до п. 14.9 договору, за клопотанням позивача та за згодою сторін може бути укладено додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якого відповідач передасть позивачу замість нерухомості, передбаченої п. 7.1 цього договору, грошові кошти, сума яких буде визначена сторонами у вищевказаній додатковій угоді.

Згідно з п. 11.2 договору цей договір набуває чинності з дати підписання його примірників повноважними представниками сторін і діє протягом семи років з дати його укладення. За згодою сторін строк Договору може бути змінений (збільшений або зменшений). У випадку, якщо до закінчення зазначеного строку Договору сторонами будуть виконані всі зобов`язання (обов`язки) та реалізовані всі права, ним (Договором) передбачені, цей договір припиняється.

Закінчення строку договору (дострокове його припинення) не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії договору (п. 11.3 договору).

02.10.2017 виданий акт готовності об`єкта до експлуатації «Будівництво житлового комплексу за адресою: Київська обл., м. Вишгород, пров. Прожекторний; перша черга будівництва, нове будівництво, клас наслідків (відповідальності) ССЗ, Київська обл., м. Вишгород, пров. Прожекторний; код об`єкта 1122.1.(а.с.29)

06.10.2017 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано сертифікат серія ІУ №64 (а.с.16), який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пропускного комплексу): Будівництво житлового комплексу за адресою: Київська обл., м. Вишгород, пров. Прожекторний, перша черга будівництва та його готовність до експлуатації (копія наявна в матеріалах справи).

Рішенням Виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 358 від 16.11.2017 «Про присвоєння поштової адреси» (а.с.12) присвоєно об`єкту будівництва «Будівництво житлового комплексу за адресою: Київська обл., м. Вишгород, провулок Прожекторний. Перша черга будівництва». Сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) від 06.07.2017 серія ІУ № 64, який розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :01:257:0003), суборендар земельної ділянки ТОВ «Вишгородміськреконструкція-1», наступну поштову адресу: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 8-Д.

Позивач листом вих.№ 211/18 від 05.10.2018 (а.с.17) звернувся до відповідача з пропозицією сформувати та надіслати позивачу завдання щодо реалізації продукції відповідача у відповідності до п. 6.3.6 Договору. На доказ направлення вказаного листа до матеріалів справи долучено копію опису вкладення у цінний лист № 605 від 10.10.2018.

Доказів надання відповідачем відповіді на вказаний лист матеріали справи не місять.

Позивач звернувся до відповідача з листом вих.№ 5664/19 від 26.12.2019 (а.с.13) в якому, з посиланням на закінчення терміну дії Договору (20.08.2012) та на невиконання відповідачем своїх обов`язків за Договором у повному обсязі, зокрема в частині фінансування та спорудження об`єкту будівництва, запропонував відповідачу умови додаткової угоди до Договору, якими передбачалося продовження терміну дії договору та закріплення за позивачем квартир та нежитлових приміщень в І-IV чергах об`єкта будівництва.

На вказаний лист відповідач відповів листом вих. № 17/01/20-1 від 17.01.2020 (а.с.14) в якому відмовив позивачу в укладенні додаткової угоди про закріплення за позивачем нерухомого майна у зв`язку з невиконанням останнім своїх договірних зобов`язань.

Позивач стверджує, що протиправні дії відповідача, які полягають у несвоєчасному виконанні будівництва об`єкта, відчуженні всіх квартир в 1-ій черзі об`єкта будівництва та в небажанні продовжувати Договір позбавили позивача права на отримання по завершенню будівництва комплексу 5-ти відсотків квартир та 3-х відсотків нежитлових приміщень в першій черзі об`єкта будівництва.

З огляду на вказані обставини позивач, з посиланням на положення діючого законодавства, а також п. 12.6 Договору, звернувся до суду з цим позовом у якому просив стягнути з відповідача збитки у розмірі 155 386,00 грн., які спричиненні неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором. При цьому, розмір збитків розраховано виходячи з ринкової вартості 7 кв.м. житлових приміщень у першій черзі об`єкта будівництва, визначеного звітом про оцінку майна від 28.07.2021 (копія звіту наявна в матеріалах справи).

Колегія суддів зазначає про те, що, як слідує з матеріалів справи, 7 кв.м. житлових приміщень є частиною з тієї кількості кв.м., які позивач, на його переконання, має право отримати за умовами Договору у першій черзі будівництва.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом положень ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність, до яких відноситься Договір, сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові; спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ч. 2 ст. 1131 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з нормами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За змістом ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є,

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статті 623 ЦК України:

- боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1);

- розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором;

- збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (ч. 3);

- при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

У позовній заяві обставин, позивач послався на наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, вказавши, що:

- протиправна поведінка відповідача проявилась у: 1. недотриманні відповідачем умов Договору у частині його обов`язків щодо надання позивачу завдань по реалізації продукції та в частині планування будівництва житлового комплексу із урахуванням строків дії Договору (тобто відповідачем не забезпечено будівництво житлового комплексу в період дії Договору як на те розраховували сторони під час його укладення); 2. реалізації відповідачем всіх квартир у першій черзі об`єкта будівництва, тобто незбереженні частини квартир, яка після завершення будівництва комплексу, відповідно до умов п. 14.8 Договору мала бути передана позивачу; 3. небажанні відповідача продовжити термін дії Договору;

- розмір нанесених збитків позивач визначає в розмірі ринкової вартості 7 кв.м житлової площі у першій черзі будівництва, а ринкова вартість 1 кв.м. житлових приміщень в буд. 8Д по вул. Набережній у м. Вишгороді визначено звітом про оцінку майна від 28.07.2012;

- вина відповідача полягає у допущеній ним бездіяльності в частині належного виконання умов Договору у строки визначені Договором;

- причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою полягає у тому, що належне виконання відповідачем умов Договору виключало б ймовірність виникнення збитків у відповідача.

Щодо вказаних тверджень позивача колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи з умов Договору які були сторонами визначені вільно та є обов`язковими для них :

- право на отримання у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті, позивач отримує лише за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 Договору (п.п. 7.1, 14.8 Договору)

- умовами Договору передбачений певний порядок набуття позивачем у власність відповідного нерухомого майна, а саме:

1) укладення протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія проект) на будівництво об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) додаткової угоди у якій між сторонами розподіляються нежитлові приміщення, квартири, машиномісця (у разі наявності останніх) і т.п. у складі об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта), тобто складається та погоджується перелік нерухомого майна, яке мають отримати позивач та відповідач після введення об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) в експлуатацію);

2) протягом 5 робочих днів з дати введення об`єкту (його черги будівництва) в експлуатацію позивач та відповідач укладають додаткову угоду до Договору, згідно з умовами якої до переліку, складеного протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія проект) на будівництво об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта), вносяться зміни, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації площ по об`єкту, присвоєнням квартирам, нежитловим приміщенням і т.п. у складі об`єкта номерів, з відповідним перерахунком фактичних (а не проектних) площ, тобто вказаною додатковою угодою уточнюється та остаточно погоджується перелік нерухомого майна, яке мають отримати позивач та відповідач після введення об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) в експлуатацію;

3) передача відповідачу нерухомості у складі об`єкта відбувається на підставі акту прийому-передачі, який є невід`ємною частиною Договору.

Отже відповідач має право отримання квартир або інших приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення у першій черзі об`єкту будівництва, у випадку виконання ним передбачених розділом 5 Договору обов`язків та у порядку, який визначений у Договорі (укладення відповідної додаткової угоди протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія проект) на будівництво вказаної черги, укладення додаткової угоди протягом 5 робочих днів з дати введення вказаної черги в експлуатацію).

В свою чергу розділом 5 Договору передбачено обов`язок позивача надавати відповідачу послуги з реалізації продукції відповідача, які, виходячи зі змісту п. 3 Договору полягають у пошуку потенційних покупців нерухомості у об`єкті, також супроводження покупців під час оформлення договорів про набуття права власності на таку нерухомість.

Як вірно встановлено судом першої інстанції матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження виконання передбачених розділом 5 Договору обов`язків позивачем.

З матеріалів справи слідує, що позивач не заперечує проти того, що відповідні обов`язки ним не виконувалися, проте зазначає, що їх невиконання було обмовлено порушенням відповідачем умов Договору, а саме ненаданням відповідачем позивачу окремих завдань на послуг із реалізації продукції, що, серед іншого, позивач і вважає протиправною поведінкою відповідача.

Колегія суддів зазначає про те, що умовами Договору конкретно не визначено в якій формі та яким чином відповідач має надати позивачу завдання по реалізації продукції (за змістом п. 5.1 Договору такі завдання можуть, проте не повинні оформлюватися сторонами у вигляді додатків до цього Договору - примітка суду), а відтак, відсутність письмових завдань не може свідчить як про те, що відповідні завдання відповідачем позивачу не надавались, так і про порушення відповідачем умов Договору.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що за змістом розділу 5 та Договору в цілому слідує, що позивач мав надавати відповідачу послуги спрямовані на реалізацію об`єктів нерухомості у побудованому за Договором житловому комплексі, а у п. 5.4 Договору сторони чітко визначили перелік дії, які має вчиняти позивач під час виконання завдання на пошук потенційних покупців, проте відповідачем не надано жодних доказів вчинення ним будь-яких дій спрямованих на виконання ним свого договірного обов`язку щодо надання відповідних послуг.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи з принципу справедливості та добросовісності, позивач, уклавши Договір мав вжити заходів для виконання свого договірного зобов`язання по наданню вказаних вище послуг, так як за умовами Договору отримання позивачем у власність нерухомого майна ставиться в залежність від виконання ним певних обов`язків, що цілком відповідає правовій природі договору про спільну діяльність (спільна діяльність сторін для досягнення певної мети).

Слід зазначити і про те, що сам позивач у листі вих. № 211/18 від 05.10.2018 зазначав про те, що на виконання усних побажань керівництва відповідача ним фінансуються угоди з відповідними контрагентами щодо послуг з реалізації продукції відповідача, тобто позивач у вказаному листі стверджує як про отримання відповідних усних завдань від відповідача, так і про надання ним таких послуг, проте у позовній заяві зазначає лише про те, що відповідні послуги ним не надавались (та, відповідно, не надає жодних доказів надання таких послуг - примітка суду), що свідчить про суперечливу поведінку позивача.

Колегія суддів звертає увагу , також, на та, що пунктом 6.1.7 Договору передбачено, що позивач зобов`язався негайно повідомляти відповідача про всі обставини, які перешкоджають або ставлять під сумнів досягнення мети цього Договору.

Отже, враховуючи положення п. 6.1.7 Договору, відповідач з дати укладення Договору тобто з серпня 2012 року, у випадку неотриманням ним від відповідача завдань необхідних для виконання своїх обов`язків щодо надання послуг із реалізації продукції, мав повідомляти про такі обставини відповідача та звертатись до нього з відповідними вимогами про отримання завдань, проте доказів вчинення таких дій до матеріалів справи не надано.

Викладені вище обставини спростовують твердження позивача про те, що протиправна поведінка відповідача проявилась у недотриманні відповідачем умов Договору у частині його обов`язків щодо надання позивачу завдань по реалізації продукції.

Доводи позивача щодо протиправності поведінки відповідача та його вини в частині завершення будівництва об`єкта у строки та/або продовження строку дії Договору визнаються колегією суддів необґрунтованими, оскільки Договір не містить ані чітко визначених строків завершення будівництва в цілому або чергової його частини (так за змістом п. 9.1 Договору строки будівництва об`єкта, в тому числі строки виконання будівельно-монтажних робіт, визначаються (плануються) відповідачем на власний розсуд із врахуванням строку цього Договору - примітка суду), ані безпосереднього обов`язку відповідача продовжити дію Договору, а, як слідує з матеріалів справи, об`єкт будівництва першої черги, вартість приміщень у якому позивачем заявлено до стягнення у якості збитків, здано в експлуатацію до закінчення строку дії Договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач жодного разу не звертався до відповідача у порядку, визначеному п. п. 7.2, 7.3 7.4 Договору (укладення відповідної додаткової угоди протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія проект) на будівництво вказаної черги, укладення додаткової угоди протягом 5 робочих днів з дати введення вказаної черги в експлуатацію, підписання відповідно акту прийому-передачі приміщень), щодо закріплення за ним, отримання ним у власність та передачі йому 7 кв. м. житлових приміщень в першій черзі будівництва.

Вказане свідчить про те, що позивачем не було дотримано визначений Договором порядок отримання квартир або інших приміщень в об`єкті, зокрема, шляхом укладення додаткових угод, якими закріплюються за позивачем певні приміщення із визначенням їх площі, та в подальшому передачі цих приміщень за актом приймання-передачі.

Щодо посилань позивача на те, що протиправна поведінка відповідача проявилась у реалізації відповідачем всіх квартир у першій черзі об`єкта будівництва, тобто незбереженні частини квартир, яка після завершення будівництва комплексу, відповідно до умов п. 14.8 Договору, мала бути передана позивачу, колегія суддів зазначає про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів , у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України на підтвердження вказаних обставин.

В свою чергу, як було встановлено вище, за умовами Договору право на отримання позивачем квартир або інших приміщень на об`єкті у погоджені сторонами у Договорі кількості, не є безумовним, а поставлено в залежність від виконання позивачем передбачених розділом 5 Договору обов`язків, а відтак ймовірна реалізація відповідачем всіх квартир у першій черзі об`єкта будівництва не може вважатись порушенням умов Договору.

Отже, позивачем не доведено наявності усіх чотирьох загальних умов відповідальності, що виключає можливість стягнення з відповідача збитків.

При цьому, колегія суддів зауважує на наступному.

Правовідносини сторін щодо виконання Договору були предметом дослідження під час розгляду наступних судових справ рішення у яких набрали законної сили.

1. справа № 911/531/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» до товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1» про визнання укладеною додаткової угоди до договору та зобов`язання надати доповнення до додаткової угоди.

Предметом розгляду у цій справи були вимоги позивача про визнання укладеною додаткової угоди до Договору, що передбачена пунктом 7.2. Договору, у запропонованій позивачем редакції та зобов`язання відповідача надати позивачу доповнення до додаткової угоди про співробітництво від 20.08.2018 з переліком об`єктів нерухомості та зазначенням їх адрес.

Рішенням господарського суду Київської області від 27.05.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 у справі № 911/531/19 у задоволенні позову відмовлено.

При розгляді вказаної справи судами, серед іншого, встановлено, що за умовами запропонованої позивачем редакції додаткової угоди у відповідача вже виникає зобов`язання передати відповідні об`єкти після настання певної події - завершення будівництва, що фактично суперечить як п.7.2 Договору, так і іншим пунктам Договору, які визначають необхідність у подальшому укладення додаткової угоди щодо внесення змін до переліку та отримання у власність відповідного майна виключно за умови виконання позивачем передбачених розділом 5 Договору зобов`язань.

2. справа № 911/1465/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» до товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція - 1» про стягнення 278 946,60 грн.

Предметом розгляду у цій справи були вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 278 946,60 грн. (вартість 3 % нежитлових приміщень в першій черзі будівництва, що визначена відповідно до звіту про оцінку майна від 09.04.2020), які були завдані порушенням відповідачем умов Договору, а саме ненадання позивачу завдань у відповідності до пунктів 5.1, 6.3.6 Договору, та недотримання строків будівництва об`єкта, визначених п. 9.1 Договору, що призвело до неможливості отримання позивачем у період дії Договору нерухомості в розмірі 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в першій черзі об`єкта будівництва, разом з тим, небажання відповідача продовжити термін дії Договору остаточно позбавило позивача сподівань на отримання того, на що він розраховував під час укладення Договору.

Рішенням господарського суду Київської області від 28.09.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі № 911/1465/20 у задоволенні позову відмовлено.

При розгляді вказаної справи судами встановлено, що станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, право позивача на отримання у власність (для оформлення власності) нерухомого майна в об`єкті будівництва не настало, так як таке право за змістом положень п. 14.8 Договору виникає у позивача після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію, проте у в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження завершення будівництва об`єкта (житлового комплексу, до складу якого входять багатоквартирні житлові будинки із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, окремі нежитлові будівлі) на ділянці (земельній ділянці кадастровий номер :01:257:0003, орієнтовною площею 2,4 га, яка розташована за адресою: пров. Прожекторний, м. Вишгород, Вишгородського р-ну, Київської області), та введення його в експлуатацію.

Крім того судами позивачу зауважено на тому, що він не звертався до відповідача з вимогою про укладення додаткових угод щодо закріплення за ним нежитлових приміщень в першій черзі будівництва, щодо визначення фактичних площ нежитлових приміщень в першій черзі будівництва, як це передбачено пунктами 7.2, 7.3 Договору.

3. справа № 911/1897/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» до товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1» про стягнення 273 563,42 грн.

Предметом розгляду у цій справі були вимоги позивача про стягнення з відповідача 273 563,42 грн. збитків, спричинених неналежним виконанням відповідачем умов Договору по другій черзі об`єкта будівництва (житловій будівлі №8Д по вул. Набережній у м. Вишгороді) в частині вчасного, до закінчення строку дії Договору, будівництва об`єкта, не продовження строку дії Договору за пропозицією позивача та не передачі останньому у власність нерухомості в розмірі 3% від нежитлових приміщень комерційного призначення.

Рішенням господарського суду Київської області від 08.12.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2021 у справі № 911/1897/20 у задоволенні позову відмовлено.

При розгляді вказаної справи судами встановлено, що:

- позивачем не підтверджено обставин порушення відповідачем умов Договору в розрізі реалізації позивачем права на отримання у власність частини приміщень в об`єктах будівництва другої черги, тоді як безпосереднього обов`язку відповідача передати позивачу певні приміщення другої черги об`єкта будівництва укладений між сторонами Договір не містить, а умовами Договору передбачено спільну діяльність сторін для досягнення позитивного результату;

- доводи позивача щодо протиправності поведінки відповідача та його вини в частині завершення будівництва об`єкта у строки та/або продовження строку дії Договору визнані судом неспроможними, позаяк Договір не містить ані чітко визначених строків завершення будівництва в цілому або чергової його частини, ані безпосереднього обов`язку відповідача продовжити дію Договору, а, як слідує з матеріалів справи, об`єкт будівництва другої черги, вартість приміщень у якому позивачем заявлено до стягнення у якості упущеної вигоди, здано в експлуатацію до закінчення строку дії Договору;

- посилання позивача на невиконання відповідачем умов Договору щодо надання позивачу завдань на реалізацію продукції оцінюються судом критично, оскільки Договір не визначає форми та порядку надання таких завдань, як наслідок, зазначені обставини не є свідченням протиправності поведінки відповідача та його вини.

Отже при розгляді спорів між сторонами щодо Договору у вказаних вище справах судами, серед іншого, встановлені наступні обставини:

- позивач не звертався до відповідача з вимогою про укладення додаткових угод щодо закріплення за ним нежитлових приміщень в першій черзі будівництва, щодо визначення фактичних площ нежитлових приміщень в першій черзі будівництва, як це передбачено пунктами 7.2, 7.3 Договору;

- не може вважатися порушенням умов Договору з боку відповідача ненадання ним позивачу завдань на реалізацію продукції, так як Договір не визначає форми та порядку надання таких завдань, як наслідок, зазначені обставини не є свідченням протиправності поведінки відповідача та його вини;

- доводи позивача щодо протиправності поведінки відповідача та його вини в частині завершення будівництва об`єкта у строки та/або продовження строку дії Договору є неспроможними, позаяк Договір не містить ані чітко визначених строків завершення будівництва в цілому або чергової його частини, ані безпосереднього обов`язку відповідача продовжити дію Договору.

За приписами с. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», №24465/04, від 19.02.2009, «Пономарьов проти України», №3236/03, від 03.04.2008).

Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Таким чином, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судові рішення в справах № 911/531/19, № 911/1465/20 та № 911/1897/20 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і в цій справі, № 911/2453/21, не можуть їм суперечити, обставини, встановлені при розгляді справ № 911/531/19, № 911/1465/20 та № 911/1897/20, є преюдиційними і не потребують доведення в цій справі.

Аналізуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 155 386,00 грн., що спричиненні неналежним виконанням відповідачем умов Договору в частині неналежного виконання обов`язків щодо передачі 7 кв. м. житлових приміщень у першій черзі об`єкта будівництва (житловій будівлі № 8Д по вул. Набережній у м. Вишгороді) за наведених у позові доводів та обґрунтувань.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції цілком вірно, встановивши, що:

- за змістом положень чинного законодавства, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги;

- перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду;

- якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість, а лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем,

та врахувавши, що так як підстави для задоволення позову відсутні, відсутні і правові підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, відмовив у задоволенні вказаного клопотання відповідача.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 08.12.2021 у справі №911/2453/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» на рішення господарського суду Київської області від 08.12.2021 у справі №911/2453/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 08.12.2021 у справі №911/2453/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення господарського суду Київської області від 08.12.2021 у справі №911/2453/21.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №911/2453/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 07.07.2022.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Л.В. Кропивна