ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/84/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" (34710, Рівненська обл., Корецький район, с. Устя, вул. Замлинок, буд. 91, ) до Фермерського господарства "П`ятигірське" (35764, Рівненська область, Здолбунівський район, с. П`ятигори, ) про визнання недійсним договору поставки

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- від позивача: Казарян Арам Оганесович;

- від відповідача: Жуковський Олег Васильович; ОСОБА_1 .

ВСТАНОВИВ:

03.02.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" (далі - ТОВ "Устя Агро", позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фермерського господарства "П`ятигірське" (далі - ФГ "П`ятигірське"), у якому, посилаючись на ч. 2 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", ст. 1, ч. 3 ст. 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", абз. 13 п. 2 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою КМУ № 419 від 28.02.2000, ст. ст. 204, 215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 42, 129, 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, просить суд визнати недійсним Договір поставки сільськогосподарської продукції № 200716/1 від 16.07.2020.

Ухвалою від 08.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи призначено на 01.03.2022, запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали подати до суду відзив на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України, запропоновано позивачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України, запропоновано відповідачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, запропоновано учасникам справи подати суду: оригінали документів, доданих до позовної заяви (для огляду в судовому засіданні).

23.02.2022 через відділ канцелярії суду від відповідача надійшов відзив із запереченнями проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 28.02.2022 року виправлено допущену в ухвалі від 08.02.2022 описку щодо зазначення дати судового засідання та визначено датою підготовчого засідання у справі № 918/84/22 - 16.03.2022.

Разом з цим, 16.03.2022 року підготовче судове засідання не відбулося.

Ухвалою від 28.04.2022 підготовче судове засідання у справі призначено на 18.05.2022, запропоновано позивачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України, запропоновано відповідачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, запропоновано учасникам справи подати суду оригінали документів, доданих до позовної заяви (для огляду в судовому засіданні).

Ухвалою від 18.05.2022 продовжено процесуальний строк підготовчого провадження у справі № 918/84/22 на 30 днів, зобов`язано за ініціативою суду Фермерське господарство "П`ятигірське" у термін до 01.06.2022 подати суду оригінал Договору поставки сільськогосподарської продукції № 200716/1 від 16.07.2021, відкладено підготовче засідання на 08.06.2022.

31.05.2022 на поштову адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

02.06.2022 на виконання вимог ухвали від 18.05.2022 від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи оригіналу Договору поставки сільськогосподарської продукції № 200716/1 від 16.07.2021.

Ухвалою від 08.06.2022 закрито підготовче провадження у справі № 918/84/22, призначено справу до судового розгляду по суті на 07.07.2022.

17.06.2022 на поштову адресу від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

01.07.2022 через відділ канцелярії та документального забезпечення від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

07.07.2022 року у судовому засіданні оголошено перерву до 12.07.2022 року.

У судове засідання 12.07.2022 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог із підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 ГПК України при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Господарський суд, розглянувши клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів від 17.06.2022 року, дійшов висновку про те, що дані докази не беруться до уваги, адже позивачем не надано підтвердження надсилання (надання) їх копій відповідачу.

Згідно з ч. 9 ст. 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Позивач не обґрунтував неможливість подання доказів , долучених до клопотання від 17.06.2022 року разом із позовної завою, відтак суд не приймає дані докази до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Між ТОВ "Устя Агро" (постачальник) та ФГ "П`ятигірське" (покупець) укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції від 16.07.2020 № 200716/1 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується передати у власність Покупця соняшник урожаю 2020 року, що відповідає по якості ДСТУ 7011:1009, у кількості 800 тон (вісімсот топ) +/- 10 % (далі - Товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його.

Згідно із п. 2.1. Договору, загальна орієнтовна вартість Товару за цим Договором становить 7 200 000 грн. (сім мільйонів двісті тисяч гривень 00 копійок) з ПДВ.

Пунктом 2.2. Договору передбачено порядок оплати за поставку Товару, зокрема:

- 80 % від вартості Товару Покупець сплачує на протязі 14 банківських днів з моменту здійснення поставки;

- 20% від вартості Товару Покупець сплачує після отримання Покупцем оригіналів усіх і належним чином оформлених документів: товарно-транспортні накладні; накладні на Товар податкову накладну, складену в електронній формі з дотримання умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством.

Судом встановлено, що Договір підписано зі сторони позивача директором А.В. Родюк-Цурковим, а зі сторони відповідача - головою Казмірчуком Ю.В., та скріплений відповідними печатками.

Позивач та відповідач не заперечують той факт, що Договір виконано не було.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ч. 2 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та вказує на перевищення директором ТОВ «Устя Агро» повноважень щодо підписання означеного значного Договору, оскільки директор не звертався до Загальних зборів учасників щодо отримання згоди на укладання такого Договору та не отримував рішення про надання згоди на вчинення такого правочину від загальних зборів учасників, а сам правочин перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності за 2020 рік, що має наслідком визнання його недійсним на підставі ст. ст. 204 та 215 ЦК України.

Відповідач у відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що ст. ст. 16, 17 Статуту ТОВ Устя Агро" обмежень повноважень директора не встановлено. Статтею 13 Статуту ТОВ Устя Агро не встановлено, що значні правочини погоджуються рішенням загальних зборів Позивача. Також це не встановлено в статуті в цілому.

Також відповідач звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України: нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тому, на переконання ФГ "П`ятигірське" слід з`ясувати:

- який конкретно розмір вартості майна, робіт або послуг був саме на момент вчинення правочину, оскільки згода мала надаватися саме на вчинення правочину і відповідність договору вищевказаній правовій нормі оцінюється саме станом на момент його вчинення;

- який конкретно розмір вартості чистих активів товариства був станом на кінець попереднього кварталу до моменту вчинення правочину.

Відповідач вказує, що з кількості товару, визначеного в п. 1.1 договору, очевидно вбачається, що кількість становить 800 тонн, тому логічно, що це не одна поставка товару, оскільки таку кількість товару не можливо перевезти одним транспортним засобом. Пунктом 3.1 спірного договору встановлено, що передача товару від Постачальника до Покупця здійснюється за видатковою накладною, в якій перераховано найменування товару, що продається, кількість в одиницях виміру, узгоджена ціна та загальна вартість товару, який продається. Тобто саме при укладенні договору його вартість не була визначена конкретно та пов`язувалась із вартістю фактично поставленого товару згідно видаткових накладних (тобто не була відома саме на дату укладення договору). На момент укладення спірного договору сторони не визначили і конкретні асортимент, кількість та ціну товару.

Крім того, відповідач зауважує, що положення ч.ч. 2,3 ст. 44 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» підлягають застосуванню у кореспонденції з положеннями ч. 1 ст. 44 Закону, тобто, виключно за умови встановлення в статуті товариства особливого порядку надання згоди уповноваженими на те органами на укладення правочинів, які за певними критеріями чи в силу вимог Закону відповідають ознакам значних. Визначення такого порядку в Статуті товариства, додатково підтверджується положеннями ст. ст. 11, 28, 30 (п. 14 ч. 2), 30 (ч. 3) ЗУ Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю, які не визначають надання згоди на укладення значних правочинів повноваженням загальних зборів учасників в імперативному порядку, а навпаки надає можливість передбачити таке повноваження в статуті на розсуд самого товариства.

На переконання відповідача передумовою для необхідності отримання згоди загальних зборів учасників на вчинення значного правочину є закріплення в Статуті товариства з обмеженою відповідальністю відповідного особливого порядку надання такої згоди. В свою чергу, відсутність в статуті товариства процедури отримання згоди на вчинення певних правочинів, виключає необхідність її отримання. Враховуючи те, що в статуті позивача не передбачено особливий порядок надання згоди на вчинення значних правочинів, не визначено хто повинен ініціювати розгляд даного питання загальними зборами та порядок прийняття рішень з даного питання, то необхідність отримання згоди Загальними зборами учасників на укладення оспорюваного договору є досить сумнівною.

На думку відповідача ТОВ Устя-Агро до матеріалів позовної заяви не надано доказів, з яких можна вирахувати вартість чистих активів по датах, що передували 16.07.2020 року, адже дослідженню підлягають результати фінансової діяльності позивача станом на кінець передуючого 16.07.2020.

До Статуту ТОВ "Устя - Агро" не включено положень щодо визначення критеріїв значного правочину, та, відповідно, відсутній і особливий порядок надання згоди органом Товариства (п.п.14 п.4.3 Статуту) як уповноваженим органом на його вчинення.

У відповіді на відзив позивач зауважує, що заперечення відповідача щодо того, що при укладенні договору його вартість не була визначена конкретно та пов`язувалась із вартістю фактично поставленого товару згідно видаткових накладних (тобто не була відома саме на дату укладення договору) є безпідставними, адже на момент укладення оспорюваного договору, його вартість була визначена, відома сторонам договору і складала 7 200 000 грн 00 коп. з ПДВ.

Додатково щодо заперечень відповідача про те, що на момент укладення спірного договору сторони не визначили і конкретні асортимент, кількість та ціну товару, - позивач зазначає, що вказане дає підстави для висновку, що сторони між собою не узгодили істотних умов договору, а відповідно це є ще однією підставою для визнання його неукладеним, а не навпаки - дійсним.

Також позивач звертає увагу, що те що у статуті не було визначеного с особливого порядку укладення значного правочину, не означає, що не підлягає до застосування норма ч. 2 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", адже дана норма є імперативною та не потребує додаткового закріплення у положеннях статуту.

Також позивач зауважує, що в преамбулі Договору зазначене наступне: «ТОВ «Устя Агро» в особі директора Родюка-Цуркова Андрія Володимировича, що діє на підставі Статуту»... - це означає, що відповідач, укладаючи Договір, був ознайомлений із Статутом ТОВ «Устя Агро», знав або мав знати про те, що в ньому не передбачено іншого порядку надання згоди на вчинення директором значних правочинів, ніж того, який передбачений в ч. 2 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", тобто Відповідачу також на момент укладення Договору було відомо про обмеження повноважень Директора ТОВ «Устя Агро», та незважаючи на це, уклав з ним оспорюваний Договір.

Також позивач стверджує, що ТОВ «Устя Агро» належить до суб`єктів мікропідприємництва, а тому подає фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2020 рік, у якому є графи "на початок звітного року2 та "за аналогічний період попереднього року" - обидві ці графи стосуються періодів, в яких відображаються результати фінансової діяльності ТОВ «Устя Агро», що передують даті підписання оспорюваного правочину.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач підкреслює, що ані статут, ані протокол № 1 установчих зборів учасників про створення ТОВ "устя Агро2, яким призначено на посаду директора ТОВ "Устя Агро" Родюка-Цуркова Андрія Володимировича та наказ № 08/08-2019 про призначення директора не містять жодних обмежень повноважень ди ректора, а тому обґрунтування позивача про перевищення повноважень директором при укладення спірного правочину є безпідставними. Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Позивачем не доведено обізнаність відповідача про наявність обмежень повноважень директора ТОВ "Устя Агро" на укладення оспорюваного правочину.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом ст. 638 ЦК України, ст. 180 ГК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом п. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Судом встановлено, зокрема, що відповідно п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передати у власність Покупця соняшник урожаю 2020 року, що відповідає по якості ДСТУ 7011:1009, у кількості 800 тон (вісімсот топ) +/- 10 % (далі - Товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його.

Аналізуючи узгоджені сторонами умови Договору суд прийшов до висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Суд відхиляє аргумент відповідача, викладений у відзиві про те, що при укладенні договору його вартість не була визначена конкретно та пов`язувалась із вартістю фактично поставленого товару згідно видаткових накладних (тобто не була відома саме на дату укладення договору) та про те, що на момент укладення спірного договору сторони не визначили і конкретні асортимент, кількість та ціну товару.

Суд виходить із того, що п. 3.1 Договору встановлено, що передача товару від Постачальника до Покупця здійснюється за видатковою накладною, в якій перераховано найменування товару, що продається, кількість в одиницях виміру, узгоджена ціна та загальна вартість товару, який продається.

Згідно із п. 2.1. Договору, загальна орієнтовна вартість Товару за цим Договором становить 7 200 000 грн. з ПДВ.

Відтак сторони на підставі вільного волевиявлення узгодили між собою, що найменування товару, що продається, кількість в одиницях виміру, узгоджена ціна та загальна вартість товару, який продається буде відображена у видаткових накладних, що не забороняється чинним законодавством. Господарським судом було встановлено, що сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, а отже, спірний правочин є укладеним.

При цьому сторони узгодили між собою орієнтовну вартість Договору, що становить 7 200 000 грн. з ПДВ, а відтак саме вказана сума є критерієм оцінки договору в контексті того чи є він значним.

Стаття 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» має назву "Значні правочини та відповідно регулює порядок укладення правочинів які в розумінні даного закону є значними.

Так, згідно з ч. 2 ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції, чинній на момент укладення спірного Договору - 16.07.2020) рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини).

Отже, значні правочини мають такі ознаки: по?перше, вартість чистих активів ТОВ має обчислюватися на підставі фінансової звітності, що є останньою та затвердженою загальними зборами ТОВ; по?друге, законодавчо встановлена можливість передбачити у статуті ТОВ інші критерії матеріальності, а також інший порядок прийняття рішення стосовно укладення ТОВ значних правочинів. Наприклад, це можуть бути будь-які угоди, укладені ТОВ на суму, що перевищує встановлену статутом ТОВ, або договори кредиту (позики) чи операції з нерухомим майном, незалежно від суми такого правочину.

Відповідач у відзиві та відповіді на відзиві неодноразово вказує, що ані положення статуту, ані інші документи, що регулюють обсяг повноважень директора "ТОВ "Устя Агро" не містять жодних обмежень повноважень ди ректора, а також те, що позивачем не доведено обізнаність відповідача про наявність обмежень повноважень директора ТОВ "Устя Агро" на укладення оспорюваного правочину.

На вказані заперечення відповідача суд зауважує, що відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі Закон) статут товариства може містити інші відомості, що не суперечать закону. Те, що статут товариства не містить обмежень щодо повноваження директора юридичної особи не означає, що його повноваження безмежні, адже обсяг повноважень керівника на укладення значних правочинів унормований законом, а саме - Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Законодавчо дійсно встановлена можливість передбачити у статуті ТОВ інші критерії розуміння значного правочину, але оскільки із статуту позивача вбачається, що таких критеріїв не визначено, застосовуються положення Закону. При цьому у будь-якому випадку положення статуту не можуть суперечити закону, навіть якби у статуті були визначені інші критерії матеріальності правочину що передбачаються більший ніж 50 відсоток вартості чистих активів Товариства.

Частина 2 ст.44 Закону є імперативною нормою, яка вказує на необхідність надання згоди загальними зборами у будь-якому випадку, якщо йдеться про вчинення правочину, вартість якого станом на дату вчинення перевищує 50 відсотків вартості чистих активів Товариства.

Чисті активи - сума активів за вирахуванням зобов`язань.

Така заборона випливає як із змісту ст.44 Закону, яка пов`язує факт укладення правочину відповідно до вимог чинного законодавства із прив`язкою до вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності.

Однак, суд підкреслює, що відповідач неправомірно посилається на те, що для правильного застосування вказаної норми є встановлення:

1. Який конкретно розмір вартості майна, робіт або послуг був саме на момент вчинення правочину, оскільки згода мала надаватися саме на вчинення правочину і відповідність договору вищевказаній правовій нормі оцінюється саме станом на момент його вчинення.

2. Який конкретно розмір вартості чистих активів товариства був станом на кінець попереднього кварталу до моменту вчинення правочину.

Вказане посилання відповідача ґрунтується на п. 7.3. постанови Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 916/40/19, у якій, в свою чергу, досліджувалася ч. 2 ст.44 Закону в редакції, що передувала спірному правочину у даній справі 918/84/22 (16.07.2020 року) та унормовувала, що рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, приймаються виключно загальними зборами учасників.

Редакція ч. 2 ст. 44 із змінами, внесеними згідно із Законом № 159-IX від 03.10.2019 в свою чергу, яка діяла станом на дату укладення спірного правочину, передбачає, що надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, а не станом на кінець попереднього кварталу, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства.

Відтак для перевірки того, чи був Договір від 16.07.2020 значним, суд досліджує останню затверджу фінансову звітність ТОВ "Устя Агро", а не вартість чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, тобто ІІІ кварталу 2020 року

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» мікропідприємствами є підприємства, показники яких на дату складання річної фінансової звітності за рік, що передує звітному, відповідають щонайменше двом із таких критеріїв: балансова вартість активів - до 350 тисяч євро; чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - до 700 тисяч євро; середня кількість працівників - до 10 осіб.

Показники ТОВ «Устя Агро» на складення річної фінансової звітності відповідають усім критеріям мікропідприємства.

Відповідно до абзацу 13 пункту 2 Порядку подання фінансової. звітності, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2000 р. № 419 підприємства, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» належать до мікропідприємств, непідприємницькі товариства (крім тих, що зобов`язані складати фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) та підприємства, які ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат відповідно до податкового законодавства, подають відповідним органам скорочену за показниками річну фінансову звітність у складі балансу і звіту про фінансові результати.

У зв`язку із вищезазначеним, останньою затвердженою фінансовою звітністю ТОВ «Устя Агро» є Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2020 рік, який позивачем долучено до позовної заяви та який досліджується судом.

Як вбачається Фінансового звіт суб`єкта малого підприємництва ТОВ "Устя Агро" за 2020 рік, баланс позивача на початок 2020 року становив 2348,2 тис грн., чистий прибуток (збиток) за аналогічний період попереднього року (тобто за 2019 рік) становив -149, 2 тис грн.

Основне визначення значних правочинів, що укладаються ТОВ, законодавчо пов`язане з вартістю чистих активів ТОВ. Як вбачається з п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 19, затвердженого наказом Міністерством фінансів України №163 від 07.07.1999 р. (з подальшими змінами та доповненнями), чисті активи - це активи підприємства за вирахуванням його зобов`язань.

Судом встановлено, що вартість чистих активів ТОВ "Устя Агро" станом на дату відповідної фінансової звітності (2019 рік) відображена в рядку 1495 балансу ТОВ (усього за розділом І «Власний капітал») та складає - 139, 2 тис грн.

Отже, вартість чистих активів ТОВ "Устя Агро" за останньою затвердженою фінансовою звітністю має від`ємне значення. За таких умов, з позиції вартості чистих активів, значними для позивача будуть будь-які правочини, що укладаються ТОВ "Устя Агро" у 2020 році, оскільки вартість послуг або товарів за такими правочинами в будь-якому випадку перевищуватиме від`ємне значення вартості чистих активів, зазначених у фінансовій звітності ТОВ "Устя Агро".

Відтак ТОВ "Устя Агро", вартість чистих активів якого має від`ємне значення за останньою затвердженою фінансовою звітністю при укладенні правочину 16.07.2020 року на суму 7 200 000 грн 00 коп. зобов`язане було скликати та провести загальні збори учасників з метою надання згоди на укладення такого правочину.

Відповідно до ст. 46 Закону, значний правочин, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки ТОВ лише у разі подальшого схвалення правочину ТОВ у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення. Подальше схвалення правочину ТОВ у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки ТОВ з моменту вчинення цього правочину.

Представництво з перевищенням повноважень не породжує властиві представництву наслідки, тобто не створює діями представника права й обов`язки в іншої особи, від імені якої вчинено правочин. У наведеній статті зазначається лише про один варіант поведінки особи, представник якої вийшов за межі наданих йому повноважень, а саме, схвалення нею цих його дій. Підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 904/887/18, від 20.03.2019 у справі № 910/2822/16).

Судом встановлено, в матеріалах справи відсутнє рішення про надання згоди на укладення Договору 16.07.2020 року, прийняте загальними зборами учасників, хоча таке рішення повинне було прийняте виключно загальними зборами учасників, а не директором одноосібно.

Оскільки в розумінні ч. 2 ст. 44 Закону Договір від 16.07.2020 року є значним, відповідно судом встановлено, що такий договір укладено директором ТОВ "Устя Агро" із перевищенням повноважень, адже рішення загальними зборами учасників про надання згоди на укладення такого правочину не приймалося. Також в матеріалах справи відсутнє і подальше схвалення загальними зборами ТОВ "Устя Агро Договору від 16.07.2020.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що Договір від 16.07.2020 є таким, що укладений із перевищенням повноважень директора на його підписання.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, у частині першій статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга статті 203 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому ч. 1 ст. 216 ЦК України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, в силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Так, підстави заявленого позову про визнання договору недійсним зводяться до того, що вказаний правочин є таким, що вчинений директором позивача з перевищенням повноважень.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Таким чином, судом встановлено, що вартість Договору перевищує 50 відсотків вартості чистих активів позивача відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, а відтак укладення спірного Договору потребувало у відповідності до ч.2 ст. 44 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю рішення загальних зборів учасників позивача про надання згоди на вчинення даного правочину.

Виходячи з положень ст.638 ЦК України щодо укладення договору, під визначенням «укладення» слід розуміти такі дії: прийняття рішення на укладення договору, досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору (погодження умов), підписання сторонами відповідного договору.

У матеріалах справи відсутні докази надання письмової згоди загальних зборів учасників позивача на укладення Договору.

Відповідачем не доведено, що останній не знав чи за всіма обставинами не міг знати про існування обмежень на підписання директором позивача оспорюваного правочину, адже відповідач повинен був знати про існування ч.2 ст. 44 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Зважаючи на викладене, господарський суд вбачає наявність дефектів Договору, що вказують на його недійсність на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 28.10.2010 року в справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994 року в справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003 року в справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008 року в справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месрон Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про визнання недійсним Договору поставки сільськогосподарської продукції № 200716/1 від 16.07.2020.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до підп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі при поданні позовної заяви є 1 немайнова вимога про визнання недійсним договору.

Таким чином, враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" сума судового збору щодо заявленої вимоги становить 2 481 грн 00 коп.

ТОВ "Устя Агро" до позовної заяви долучило квитанцію від 01.02.2022, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2 481 грн 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то судовий збір у розмірі 2481 грн 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним Договір поставки сільськогосподарської продукції № 200716/1 від 16.07.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" та Фермерським господарством "П`ятигірське".

3. Стягнути з Фермерського господарства "П`ятигірське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 12.07.2022 року.

Суддя Романюк Ю.Г.