ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2022 р. Справа№ 910/18192/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022

у справі №910/18192/21 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення неустойки за перевищення терміну доставки вантажу у розмірі 2402,88 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі №910/18192/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" задоволено повністю.

07.02.2022 до місцевого господарського суду від позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат та стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18192/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" про розподіл судових витрат задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18192/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання позивача про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення додаткового рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Аргументами відповідача є те, що:

- витрати позивача на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру;

- позивачем не доведено суму понесених витрат на правову допомогу, оскільки не надано банківської виписки, яка підтверджує надходження грошових коштів на рахунок товариства.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2022 апеляційну скаргу у справі №910/18192/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18192/21 та відкладено вирішення питання про відкриття/відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху до надходження матеріалів справи.

11.05.2022 матеріали справи №910/18192/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 відповідачу поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію оскаржуваного додаткового рішення, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18192/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

24.05.2022 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" просить додаткове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. При цьому позивач відмічає, що його витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, є реальними, розумними та співмірними, натомість відповідачем не надано жодного доказу на спростування зазначеного.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст. ст. 75-79 ГПК України.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи №922/445/19.

Таким чином доводи скаржника про недоведеність позивачем суми понесених витрат на правову допомогу, у звязку з ненаданням банківської виписки яка підтверджує надходження грошових коштів на рахунок товариства, не приймаються судом до уваги, оскільки за наявності інших доказів надання послуг, зокрема, підписаного сторонами акту наданих послуг, сам факт неоплати таких послуг або подання неналежних доказів оплати, не може бути підставою для відмови у розподілі таких витрат між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2022 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" надійшло клопотання про розподіл витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн (дана сума витрат на професійну правничу допомогу відображена також у попередньому рохрахунку наданому у позовній заяві).

На підтвердження витрат у сумі 3000,00 грн позивача разом із клопотання про розподіл судових витрат надано: копію акту виконаних робіт (наданих послуг) №17-01/45 від 04.11.2021 на суму 2000,00 грн; копію акту виконаних робіт (наданих послуг) №17-01/65 від 28.01.2022 на суму 1500,00 грн, яка за згодою сторін зменшена до 1000,00 грн; рахунок на оплату №17-01/45 від 04.11.2021 на суму 2000,00 грн; рахунок на оплату №17-01/45 від 04.11.2021 на суму 2000,00 грн; рахунок на оплату №17-01/65 від 28.01.2022 на суму 1000,00 грн; платіжне доручення №6599 від 04.11.2021 на суму 2000,00 грн та платіжне доручення №6681 від 28.01.2022 на суму 1000,00 грн.

Крім того до позовної заяви позивачем було долучено копію договору про надання правової допомоги №17-01 від 04.01.2021, копію ордеру на надання правової допомоги серія СА №1008174, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" адвокату Накоп`юку Ярославу Володимировичу та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №001243.

Згідно п. 1.1 договору №17-01 від 04.01.2021 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» (об`єднання), клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу у всіх справах, які пов`язані або можуть бути по`вязані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 4.1 договору сторонами унормовано, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

Вартість послуг наданих адвокатом складає 1000,00 грн за одну годину роботи (п. 4.3 договору).

Згідно п. 4.4 договору за результатами надання правової допомоги складається акт виконаних робіт (наданих послуг), розмір гонорару в якому розраховується шляхом множення кількості затрачених годин наданої правової допомоги на вартість години-роботи визначеної п. 4.3

Як вбачається з акту виконаних робіт №17-01/45 від 04.11.2021 об`єднанням надано, а клієнтом прийнято юридичні послуги у формі: - правовий аналіз відповіді Акціонерного товариства "Українська залізниця" від 12.10.2021; - консультація; - підготовча робота до складання позовної заяви; - складання позовної заяви. Також у акті розписано тривалість виконання кожного виду наданих послуг. Зокрема, зазначено, що адвокат витратив на надання професійної правничої допомоги 120 хв. Вартість послуг визначено у розмірі 2000,00 грн (п. 2 акту).

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) №17-01/65 від 28.01.2022 об`єднанням надано, а клієнтом прийнято юридичні послуги у формі: - правовий аналіз відзиву Акціонерного товариства "Українська залізниця" на позовну заяву; - складання відповіді на відзив; - складання клопотання про розподіл судових витрат по справі №910/18192/21. У акті розписано тривалість виконання кожного виду наданих послуг та зазначено, що адвокат витратив на надання професійної правничої допомоги 90 хв. Вартість послуг визначено у розмірі 1500,00 грн та зменшено за згодою сторін до 1000,00 грн (п. 2 акту).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" сплатило на рахунок Адвокатського об`єднання "Право, бізнес і фінанси" 3000,00 грн за надані послуги, що підтверджується копіями платіжних доручень №6599 від 04.11.2021 та №6681 від 28.01.2022

Отже, фактично надані адвокатом послуги клієнту відповідають тим, що зафіксовані в актах виконаних робіт, підписаних між адвокатським об`єднанням та позивачем.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, 16.05.2019 у справі №823/2638/18, 09.07.2019 у справі №923/726/18 та 26.02.2020 у справі №910/14371/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Умовами укладеного договору про надання правової допомоги №17-01 від 04.01.2021 передбачена вартість однієї години роботи адвоката у сумі 1000,00 грн. Наведене у повній мірі відображено у актах виконаних робіт. Зазначене спростовує твердження відповідача про ненадання позивачем доказів на підтвердження розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру.

Суд апеляційної інстанції відмічає, що дана справа не є складною та зважаючи на ціну позову (2402,88 грн) є малозначною. Разом з тим судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката/адвокатського об`єднання з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката/адвокатського об`єднання та його клієнта. Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару (3000,00 грн) у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень ст. 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Господарський суд міста Києва розглянувши клопотання позивача про розподіл судових витрат, з урахуванням заяви відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, з огляду на спірні правовідносини сторін, беручи до уваги юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, ціну позову, малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, дійшов вірного висновку про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн, оскільки заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг та не відповідає критерію розумності, а їх стягнення у повному обсязі буде становити надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що належних доказів або обґрунтувань, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката у справі, відповідачем не надано, тоді як самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №910/5410/19.

Зважаючи на доведеність позивачем розміру понесених витрат, доводи скаржника про наявність підстав для відмови у їх стягненні колегія суддів сприймає критично та звертає увагу скаржника, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 19 ГПК України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.

З огляду на усе вищезазначене, суд вважає необґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18192/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги судом не здійснюється, оскільки відповідачем оскаржено додаткове рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Натомість, сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України «Про судовий збір» не передбачена.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18192/21 залишити без змін.

3. Поновити дію додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18192/21.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В.Андрієнко