ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2022 р. Справа№ 925/1299/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

без виклику представників сторін

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2022 року

у справі №925/1299/21 (суддя - Хабазня Ю.А.)

за позовом Черкаського міського центру зайнятості

до Приватного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій"

про стягнення 62 239, 97 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Черкаський міський центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 62 239, 97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення приписів ст. 35 п. 4 ч. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» кошти в сумі 62239,97 грн, які були виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_1 , не відшкодував.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.01.2022 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій" на користь Черкаського міського центру зайнятості 62 239, 97 грн допомоги по безробіттю та судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій", звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2022 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський Черкаської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Так, скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що у зв`язку з тим, на виконання рішення суду по справі №711/8703/19 ОСОБА_1 була вже сплачена відповідна сума коштів, то допомога по безробіттю на суму 62239,97 грн відшкодуванню не підлягає.

Тобто, за твердженням скаржника відбувається подвійне стягнення коштів за один і той же період, оскільки працівникові буде виплачено і допомогу по безробіттю, і середній заробіток за час вимушеного прогулу за рахунок коштів роботодавця.

При цьому, скаржник наголосив, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не взято до уваги п. 32 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року (при присуджені оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 925/1299/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій" на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2022 року у справі №925/1299/21 залишено без руху

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до чинного законодавства.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій" на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2022 у справі №925/1299/21. Призначив до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій" на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2022 року у справі №925/1299/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи своєю ухвалою від 11.05.2022 року.

Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2020 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 04.10.2019 року за №168 наказом відповідача гр. ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника директора.

08.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського міського центру зайнятості в пошуках роботи, в зв`язку з відсутністю підходящої роботи, на підставі поданої заяви та відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», останньому було надано статус безробітного.

15.10.2019 року ОСОБА_1 було призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1, 3 і 4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Наказом Черкаського міського центру зайнятості від 30.10.2020 року № НТ 201030 ОСОБА_1 з 30.10.2020 року було припинено виплату допомоги відповідно до облікової картки від 08.10.2019 року №00010та реєстрацію його як безробітного у зв`язку з поданням останнім заяви про припинення реєстрації.

04.02.2021 року постановою Черкаського апеляційного суду у справі №711/8703/19 визнано незаконним і скасовано наказ відповідача від 04.10.2019 року №168-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора ПрАТ «Черкаси Опас» та поновлено його на цій посаді. Згідно із цим судовим рішенням: сума, яка підлягає стягненню як середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 381,42*334=127394,28 грн (наявне в матеріалах справи).

Так, за період перебування на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості з 08.10.2019 року до 30.10.2020 року ОСОБА_1 було нараховано та виплачено допомоги по безробіттю на загальну суму 62 239,97 грн.

27.05.2021 року ОСОБА_1 , при повторному зверненні, надав Черкаському міському центру зайнятості копію постанови Черкаського апеляційного суду від 04.02.2021 року згідно з якою його було поновлено на роботі на посаді заступника директора ПрАТ «Черкаси Опас» з 04.10.2019 року.

ПрАТ «Черкаси Опас» оскаржило вищевказану постанову.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Верховного Суду від 29.06.2021 року у відкритті касаційного провадження ПрАТ «Черкаси Опас» було відмовлено.

В свою чергу, позивачем було прийняте рішення про утримання коштів виплачених як допомога по безробіттю гр. ОСОБА_1 з Приватного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій".

Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2021 року за №2300/344 Черкаським міським центром зайнятості складено акт перевірки достовірності даних безробітних, розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

31.10.2021 року позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням за №973 було направлено претензію від 27.05.2021 року №149 про відшкодування коштів у сумі 62 239,97 грн, яку останнім було отримало 31.05.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням №0519973 (а.с. 11).

Як правильно встановлено судом першої інстанції вищевказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення (належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження протилежного не були надані ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції).

Внаслідок несплати відповідачем вказаних коштів, з огляду на норми вищезазначеної статті, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача виплаченої суми забезпечення безробітному, якого поновлено на роботі за рішенням суду в розмірі 62 239, 97 грн.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 8 вказаного Закону Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Згідно із п. 1 ст. 1 Закону загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 ст. 1 Закону передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, статтями 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця сплатити суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 914/2087/17, від 06.07.2018 року у справі № 921/220/17-г/16, від 09.07.2018 року у справі №914/1875/17, від 06.07.2018 року у справі № 921/220/17-г/16, в яких зазначено, що за положеннями ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» саме судове рішення про поновлення на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Так, у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 року № 921/220/17-г/16 судом зроблено висновок, що обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду загальнообов`язкового державного страхування України на випадок безробіття вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

У даному випадку саме відповідач по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем у розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а тому саме на відповідача покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що сума виплаченого позивачем забезпечення в розмірі 62 239, 97 грн, підлягає відшкодуванню відповідачем відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Доводи скаржника про те, що Господарським судом Черкаської області неправильно визначено відповідно до дійсних обставин, що в зв`язку з тим, на виконання рішення суду по справі №711/8703/19 ОСОБА_1 була вже сплачена сума коштів, відповідно допомога по безробіттю на суму 62239,97 грн відшкодуванню відповідачем не підлягає, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Водночас, посилання скаржника на п.32 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року (про те, що при присуджені оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час) також не може бути підставою для зменшення розміру середнього заробітку, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог ч.3 ст.117 КЗпП України, яку було виключено на підставі Закону №3248-ІV від 20.12.2005 року.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що відбувається подвійне стягнення коштів за одтин і той же період, оскільки працівникові буде виплачено і допомогу по безробіттю, і середній заробіток за час вимушеного прогулу за рахунок коштів роботодавця.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій" на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2022 року у справі №925/1299/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2022 року у справі №925/1299/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №925/1299/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко