ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2022 року м.Дніпро Справа № 904/8433/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка В.Ф., Мороза В.Ф.,

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2022 (повне рішення складено 02.02.2022, суддя Манько Г.В.) у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТерраТарса Україна", м.Каховка, Херсонська область

до фізичної особи-підприємця Долі Олексія Анатолійовича, м.Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 1 012 719,70 грн

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТерраТарса Україна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення боргу з фізичної особи-підприємця Долі Олексія Анатолійовича 1 012 719 грн 70 коп. з яких: 696 815 грн 51 коп. - вартість неоплаченого товару; 42 265 грн 38 коп. - доплата за товар у зв`язку зі зміною валютного курсу; 90 585 грн 56 коп. - пеня; 78 724 грн 01 коп - штраф; 104 329 грн 24 коп. - проценти річних та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №03/25-2 від 25.03.2020 щодо повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2022 у даній справі позов задоволено повністю; стягнуто з фізичної особи-підприємця Доля Олексія Анатолійовича на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТерраТарса Україна" 1012719,70 грн, з яких: 696 815,51 грн - вартість неоплаченого товару; 42 265,38 грн - доплата за товар у зв`язку зі зміною валютного курсу; 90585,56 грн - пеня; 78 724,01 грн - штрафу; 104329,24 грн - процентів річних, судовий збір 15 190,80 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано наявністю підстав для задоволення позовних вимог.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати в частині стягнення штрафних санкцій, процентів річних, інфляційних втрат та суми доплат за товар у зв`язку зі зміною валютного курсу.

Аргументуючи апеляційну скаргу, заявник зазначає про неможливість сплатити суму боргу в повному обсязі, посилаючись на обставини, як не залежать від його волі. На полях відповідача, загальною площею 59,6224 га, на яких було встановлено обладнання, придбане у позивача з невідомих причин пропав врожай, у зв`язку з чим Доля О.А. поніс великі збитки.

На виконання вимог, передбачених п.6.1 договору поставки №03/25-2 від 25.03.2020 та для отримання підтверджуючого документа стосовно настання обставин непереборної сили відповідач звернувся до Дніпропетровської торгово-промислової палати, з якою був укладений договір про надання послуг №1347 від 08.10.2021.

Скаржник стверджує, що за умовами вищезазначеного договору Дніпропетровською торгово-промисловою палатою був би наданий документ, який підтверджував настання обставин непереборної сили, а також було б проведено експертизу поставленого позивачем обладнання, що дозволило встановити його якість та дійсну причину загибелі врожаю.

Окрім цього, для отримання консультаційних послуг та для здійснення експертної оцінки посівів на полях відповідача, між відповідачем та Інститутом овочівництва і баштанництва НААН був укладений договір про надання послуг №188 від 19.10.2021. Висновок інституту НААН дозволив би встановити якість посівів та підтвердити або спростувати, що причиною загибелі посівів стало поставлене позивачем неякісне обладнання.

На думку відповідача поставлений товар міг мати приховані дефекти, тобто такі, що могли проявитись відразу після їх поставки позивачем та їх прийнятті відповідачем, а можливо тільки в процесі використання.

Заявник апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на посилання відповідача на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 30.08.2018 по справі №902/1054/17 щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Господарський суд не враховував клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з несприятливими погодними умовами на території Дніпропетровської області та розглянув справу без його участі, чим позбавив відповідача надати свої пояснення та міркування безпосередньо в судовому засіданні 27.01.2022.

3.2 Доводи інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України).

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2022 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 09.03.2022 апеляційну скаргу залишено без руху; надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання доказів сплати судового збору в розмірі 7 107,84 грн, тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

На виконання ухвали суду від 09.03.2022 скаржником надані докази усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 03.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2022; призначено справу до розгляду на 02.06.2022 на 10 годин 30 хвилин.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 02.06.2022 розгляд справи відкладено до 07.07.2022 до 11:00 годин.

07.07.2022 сторони наданим їм процесуальним правом не скористалися та не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У поданому клопотанні відповідач просить розглянути справу за відсутністю його представника.

Колегія суддів вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

07.07.2022 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судам

25.03.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю "ТерраТарса Україна" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем Долею Олександром Анатолійовичем (покупець) було укладено договір поставки № 03/25-2, за умовами якого постачальник зобов`язується в строки, обумовлені договором, передати у власність покупцеві мінеральні добрива, обладнання для крапельного зрошення, торф (далі по тексту - товар), а покупець зобов`язується прийняти такий товар та на умовах даного договору оплатити його вартість (п.1.1. договору).

Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю товару, строки поставки (передачі) товару покупцю, базис поставки (місце передачі), вартість товару і її еквівалент в іноземній валюті, а також інші погоджені сторонами умови зазначаються у специфікації (специфікаціях - якщо їх декілька), яка є невід`ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

Загальна вартість товару (сума договору), поставка якого здійснюється на умовах цього договору, визначається специфікацією (на підставі всіх специфікацій - якщо їх декілька). Вартість товару визначена в гривнях і включає в себе ПДВ за ставкою 20%. У специфікації наведено грошовий еквівалент вартості товару в іноземній валюті, а також курс продажу цієї валюти на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню підписання специфікації. Днем оплати вартості товару вважається день зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. У випадку розбіжностей між реквізитами банківського рахунку постачальника, які наведені в цьому договорі та рахунку - фактурі, вартість товару підлягає оплаті покупцем на банківський рахунок, який зазначений в рахунку - фактурі (п. 2.1. договору).

У разі порушення строків оплати товару покупцем, постачальник має право в односторонньому порядку змінити умови рахунку за неоплачену частину товару та/або за наступними партіями товару, направивши покупцеві відповідне повідомлення. Зазначені умови розрахунку вважаються зміненими з 10 календарного дня, наступного за днем направлення постачальником вказаного повідомлення (п. 2.4 договору).

Згідно з п.3.2. договору товар вважається переданим постачальником за кількістю, асортиментом та якістю в момент поставки. З цього моменту право власності на товар, а також ризик випадкової втрати, знищення та (або) пошкодження товару переходить до покупця. Моментом поставки вважається: момент підписання водієм першого перевізника товарно-транспортної накладної або момент оформлення іншого документа, що свідчить про прийняття перевізником товару до перевезення (у випадку здійснення поставки на умовах FСА або СРТ згідно Інкотермс 2010); момент підписання покупцем видаткової накладної на товар (у випадку здійснення поставки на умовах ЕХW згідно Інкотермс 2010); момент підписання покупцем товарно-транспортної накладної або момент оформлення іншого документа, що свідчить про прийняття ним товару від перевізника (у випадку здійснення поставки на умовах DDР згідно Інкотермс 2010). Приймання товару за кількістю, асортиментом та якістю у випадку здійснення поставки на умовах DDР, FСА або СРТ згідно Інкотермс 2010 здійснюється покупцем протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту його поставки, а у випадку здійснення поставки на умовах ЕХW згідно Інкотермс 2010 таке приймання здійснюється покупцем в момент поставки.

Відповідно до п.3.5 договору покупець має право заявити претензію про невідповідність кількості та (або) якості товару, що виявлені під час приймання товару, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту поставки товару покупцеві, а у випадку здійснення поставки на умовах EXW згідно Інкотермс 2010, не пізніше моменту підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної на товар (окрім прихованих недоліків). В разі відсутності такої претензії, кількість та (або) якість поставленого товару вважається такою, що відповідає умовам цього договору і не може бути оскаржена покупецем.

Цей договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2020, а в частині виконання зобов`язань сторін договором - до їх припинення (п. 5.1 договору).

Позивачем та відповідачем підписано специфікації до договору: №1 від 25.09.2020 на суму 287 466 грн 30 коп.; №2 від 21.04.2020 на суму 149 757 грн 60 коп; №3 від 21.05.2020 на суму 334 905 грн 84 коп.; №4 від 01.09.2020р. на суму 166 451 грн 52 коп.

Відповідно до видаткової накладної №527 від 30.09.2020 позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму 287 466 грн. 30 коп.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №561 від 25.03.2020 на суму 287466 грн 30 коп.

Відповідно до видаткової накладної №973 від 27.04.2020 позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму 149 757 грн 60 коп.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №936 від 21.04.2020 на суму 149757 грн 60 коп.

Відповідно до видаткової накладної №1306 від 25.04.2020 позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму 334 905 грн 84 коп.

Відповідно до видаткової накладної №2642 від 04.09.2020 позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму 166 451 грн 52 коп.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №2559 від 01.09.2020 на суму 166 451 грн 52 коп.

Акт звірки взаєморозрахунків, підписаний сторонами свідчить про те, що станом на 31.12.2020 заборгованість ФОП Доля О.А. перед ТОВ "ТерраТарса України" складає 696 815 грн 51 коп.

Листом від 22.03.2021 №22/3-21 відповідач просив позивача перенести термін оплати заборгованості по договору №03/25-2 від 25.03.2020 в сумі 696 815 грн 51 коп. до 20.07.2021, а саме до отримання першого доходу від реалізації сільськогосподарської товарної продукції урожаю 2021 року. Крім того, у цьому листі відповідач зобов`язався оплачувати нараховані відсотки річних за прострочення виконання грошових зобов`язань.

Станом на 12.10.2021 заборгованість за спірним договором відповідачем не сплачена, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом апеляційного перегляду відповідно до вимог апеляційної скарги є рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій, процентів річних, інфляційних втрат та суми доплат за товар у зв`язку зі зміною валютного курсу.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини сторін виникли за договором №03/25-2 від 25.03.2020, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею ст.655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Частинами 1,2 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач свої зобов`язання за договором виконав перед відповідачем в повному обсязі.

Строк виконання зобов`язання з оплати товару, поставленого за специфікацією № 1 товару в загальній сумі 287466,30 грн є таким, що настав 15.10.2020, в тому числі в сумі 77615,90 грн - 26.03.2020 та в сумі 209850,40 грн - 15.10.2020.

Строк виконання зобов`язання з оплати товару, поставленого за специфікацією № 2 товару в загальній сумі 149757,60 грн є таким, що настав 15.10.2020, в тому числі в сумі 40434,55 грн - 21.04.2020 та в сумі 109323,05 грн - 15.10.2020.

Строк виконання зобов`язання з оплати товару, поставленого за специфікацією № 3 товару, мала бути оплачена покупцем в загальній сумі 334 905,84 грн є таким, що настав 01.10.2020, в тому числі в сумі 90424,58 грн - 19.06.2020 та в сумі 244481,26 грн - 01.10.2020.

Строк виконання зобов`язання з оплати товару, поставленого за специфікацією №4 товару в загальній сумі 166451,52 грн є таким, що настав 01.12.2020, в тому числі в сумі 29961,27 грн - 02.09.2020 та в сумі 136490,25 грн - 01.12.2020.

Вартість прийнятого покупцем за специфікацією № 1 товару оплачена покупцем 27.03.2020 частково у розмірі 77 615,90 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку постачальника та рахунком постачальника на оплату від 25.03.2020 № 561.

Заборгованість покупця перед постачальником за поставлений згідно специфікації № 1 товар складає 209850,40 грн.

Вартість прийнятого покупцем за специфікацією № 2 товару оплачена покупцем 23.04.2020 частково у розмірі 40 434,55 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку постачальника та рахунком постачальника на оплату від 21.04.2020 № 936.

Заборгованість покупця перед постачальником за поставлений згідно специфікації № 2 товар складає 109323,05 грн.

Вартість прийнятого покупцем за специфікацією №3 товару оплачена покупцем 27.08.2020 частково у розмірі 90 425,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку постачальника.

Заборгованість покупця перед постачальником за поставлений згідно специфікації № 3 товар складає 244 480,84 грн.

Вартість прийнятого покупцем за специфікацією № 4 товару була оплачена покупцем 03.09.2020 частково у розмірі 33 290,30 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку постачальника та рахунком постачальника на оплату від 01.09.2020 № 2559.

Заборгованість покупця за поставлений згідно специфікації №4 товар складає 133161,22 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості покупця перед постачальником складає 696815,51 грн (без урахування перерахунку вартості товару у зв`язку зі зміною валютного курсу).

Розмір вказаної заборгованості визнається сторонами і не підлягає доведенню в силу положень ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо вимоги позивача стягнення штрафних санкцій, процентів річних, інфляційних втрат та суми доплат за товар у зв`язку зі зміною валютного курсу, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до частини другої ст.193, частини першої 1 ст.216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.3 договору, при порушенні покупцем строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу, і, крім того, при простроченні оплати товару тривалістю більш ніж 30 календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику разовий штраф в розмірі 10 (десяти) відсотків від несплаченої в установлений строк вартості товару.

У зв`язку з порушенням відповідачем строку оплати товару позивачем нараховані пеня у розмірі 90 585 грн 56 коп та штраф у розмірі 78 724 грн 01 коп.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд апеляційної інстанції вважає, що цей розрахунок відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, є обґрунтованим та арифметично вірним.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При порушенні покупцем строків оплати товару, постачальник має право стягнути з покупця суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, і нарахуванням 24 (двадцяти чотирьох) процентів річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.265 Цивільного кодексу України (п.п.а п.7.4 договору).

Отже, сторони погодили умови договору щодо сплати процентів річних та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем процентів річних у розмірі 104329 грн 24 коп, колегія суддів вважає його вірним та арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

За приписами ст.524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п. 2.2. договору сторони домовилися, що ціна (вартість) товару (в тому числі збільшена відповідно з особливою умовою, обумовленою у п. 2.1 договору), виражена у гривнях, яку покупець зобов`язаний оплатити постачальнику, в разі збільшення курсу продажу іноземної валюти, визначеної у специфікації більш ніж на 2 (два) % на день, що передує: дню оплати вартості товару, в порівнянні з курсом, встановленим на день, що передує дню підписання такої Специфікації, коригується без додаткового узгодження за наступною формулою: Ц = Цп х (А2/А1), де Ц - вартість товару на день оплати, грн.; Цп - вартість товару на день підписання специфікації (вказана в специфікації), яка може бути збільшена відповідно з особливою умовою, обумовленою у п. 2.1 договору, грн.; А1 - значення курсу продажу визначеної у специфікації іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню підписання специфікації (наведено в специфікації), грн.; А2 - значення курсу продажу визначеної у специфікації іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню оплати вартості товару, грн.

Якщо дню підписання специфікації або дню оплати вартості товару передує неробочий (вихідний, святковий) день, то значення курсу продажу іноземної валюти А1 або А2 визначається на перший попередній перед ним робочий день.

Достатнім (належним) підтвердженням (доказом) значення курсу продажу іноземної валюти А1 ти (або) А2 є дані, розміщені в мережі Інтернет на сайті http://minfin.com.ua на веб-сторінці, яка знаходиться за адресою: https://index.minfin.com.ua/exchange/archive/ на відповідний день (день, що передує дню підписання специфікації та (або) день, що передує дню оплати вартості товару). В разі виникнення між сторонами спору щодо цього договору та (або) у зв`язку з ним, значення курсу А1 та (або) А2 може підтверджуватися роздруківкою сторінки вказаного сайту на день встановлення такого курсу А1 та (або) А2, яка знаходиться в мережі Інтернет за адресою https://index.minfin.com.ua/exchange/archive/ на відповідний день. Зазначена роздруківка має бути зроблена на паперовому носії та засвідчена підписом посадової особи постачальника і відбитком печатки постачальника.

У випадку відсутності на вказаних у п.2.2 цього договору сайті та веб-сторінці даних про значення курсу продажу визначеної у специфікації іноземної валюти на день, що передує дню оплати вартості товару в порівнянні з курсом, встановленим на день, що передує дню підписання такої специфікації не перевищує 2 (двох) %, оплата вартості товару здійснюється покупцем за визначеною специфікацією ціною (вартістю) товару в гривнях без коригування за наведеною п.2.2 цього договору формулою (п.2.3 договору.)

Позивачем здійснено перерахунок вартості поставленого відповідачу товару з урахуванням зміни валютного курсу, з урахуванням якого загальна сума доплати за товар у зв`язку зі зміною валютного курсу складає 42 265,38 грн. Апеляційний господарський суд вважає цей розрахунок вірним.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача: 42 265 грн 38 коп. - доплати за товар у зв`язку зі зміною валютного курсу; 90 585 грн 56 коп. - пені; 78 724 грн 01 коп - штрафу; 104 329 грн 24 коп. - процентів річних.

При цьому, відповідач не оспорює розмір наведеної вище заборгованості.

Водночас, під час розгляду даної справи судом першої інстанції відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, посилаючись на наявність форс-мажору, у зв`язку зі знищенням врожаю. Внаслідок чого, відповідач не має матеріальної можливості повністю розрахуватися за договором з позивачем. Таким чином, відповідач вважає, що на підставі положень п.п.6.1, 6.2 договору та положень чинного законодавства України його може бути звільнено від відповідальності за невиконання зобов`язань за спірним договором поставки в частині стягнення штрафних санкцій, нарахованих позивачем.

Відповідно до п.6.1 договору у разі настання обставин, які знаходяться поза контролем сторін (форс-мажорних), які сторонами не могли бути передбачені і враховані, такі як: стихійні лиха, технічні аварії, військові дії, страйки (крім персоналу сторін), дії влади, які унеможливлюють виконання сторонами зобов`язань за цим договором, сторона, яка підпала під дію таких обставин, звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором за умови підтвердження факту існування форс-мажорних обставин висновком Торгово-промислової палати України, який має бути наданий іншій стороні протягом 15 днів з моменту їх виникнення.

Існування форс-мажорних обставин звільняє сторону, яка потрапила під їх дію від відповідальності за невиконання за договором, але не звільняє від обов`язку виконати свої зобов`язання (п.6.2 договору).

Частиною першою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Таким чином, належним доказом в підтвердження існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, але не виключно: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність.

За приписами ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, зокрема, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно із частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, у силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано сертифікат Торгово-промислової палати України в підтвердження існування форс-мажорних обставин.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на укладення між ним та Дніпропетровською торгово-промисловою палатою договору про надання послуг №1347 від 08.10.2021, оскільки ці обставини не є свідченням існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які звільняють сторін від відповідальності за невиконання умов договору поставки, а саме стягнення штрафних санкцій.

Крім того, укладення між відповідачем та Інститутом овочівництва і баштанництва НААН договору про надання послуг №188 від 19.10.2021 також не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за спірним договором.

Відповідно до п.3.6 договору акт про приховані недоліки товару повинен бути складений покупцем відповідно до вимог інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості», затвердженою постановою Держарбітражу Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7, з урахуванням того, що такий акт повинен бути складений в строк протягом 10 (десяти) днів з моменту виявлення таких недоліків, але не пізніше двох місяців з моменту поставки товару. Акт складається з обов`язковою участю представників постачальника, а у випадку його неявки протягом трьох днів з моменту отримання відповідного повідомлення - за участю експерта Торгово-промислової палати України.

Відповідачем не надано доказів звернення до позивача з претензією щодо якості поставленого товару в порядку пункту п.3.6. договору.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає безпідставними доводи скаржника про поставку товару неналежної якості.

Щодо посилання скаржника на наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, колегія суддів враховує таке.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові 30.08.2018 по справі №902/1054/17.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст.551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань; при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача щодо підстав зменшення неустойки, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідач не надав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення пені та задоволення відповідного клопотання відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Так, за змістом п.2 ч.2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для відкладення розгляду справи.

У даному випадку судом першої інстанції не встановлено обставин неможливості вирішення спору у відповідному судовому засіданні за відсутністю представника відповідача, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому господарський суд правомірно розглянув справу за відсутністю представника відповідача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що представник відповідача не був позбавлений можливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи відповідача, зазначені в апеляційній скарзі, не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки вони спростовуються викладеними приписами законодавства та встановленими обставинами у справі, і не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду.

Невирішення судом першої інстанції клопотання відповідача щодо зменшення неустойки не призвело до прийняття неправильного вирішення справи та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2022 у справі №904/8433/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку

Постанова складена у повному обсязі 11.07.2022.

Головуючий В.О.Кузнецов

Судді А.Є.Чередко

В.Ф.Мороз