ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/733/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛАН-ПАК" (Україна, 49022, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ МОЛОДОГВАРДІЙСЬКА, будинок 6, ідентифікаційний код особи 34870651)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРІТАС" (Україна, 61153, Харківська обл., місто Харків, пр.Ювілейний, будинок 56, офіс 105, ідентифікаційний код особи 37055591)
про стягнення 104042,59 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛАН-ПАК" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРІТАС" та просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕГРІТЛС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЯАН-ПАК" 101 484,35 грн - основного боргу, 2261,60 грн - пені, 296,64 грн - 3% річних; відшкодувати судові витрати; справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки № С-761 від 13.11.2019 в частині здійснення оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою від 03.05.2022 було відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Судом встановлено, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу, але не була відповідачем отримана та повернулася до суду у зв`язку з закінченням строку зберігання, про що свідчить інформація по трекінгу відправлень АТ «Укрпошта» за номером 320.

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Вищий господарський суд України у п. 4 Інформаційного листа від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" зазначив, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "в зв`язку з закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

З огляду на викладене, суд вважає, що учасникам справи було створено належні умови для підготовки до розгляду справи, надання заяв по суті справи та доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень, тому є підстави для розгляду справи за наявними в справі матеріалами.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

13 листопада 2019 року' між позивачем ТОВ "АЛЛАН-ПАК" та відповідачем ТОВ «ІНТЕГРІТАС» був укладений договір поставки № С-761 із терміном дії до 31.12.2022 року (п. 9.1). Відповідно до умов договору (п.1.1.), позивач (продавець) зобов`язується надати, а покупець - прийняти і оплатити плівку, сировину, обладнання, матеріали та інші товари. Сторони обумовили п. 1.2. договору, що на підставі листа-заявки продавець складає і направляє на адресу покупця специфікацію, в якій вказується асортимент, кількість, ціна товару і загальна вартість партії товару, умови і термін поставки товару, умови і термін оплати товару, а також рахунок на оплату товару.

Згідно п. 2.1. договору ціна товару встановлюється в національні валюті України (гривнях), вказується в специфікації, рахунку, накладних на кожну партію товару, які є невід`ємною частиною цього договору. Оплата здійснюється згідно кожної специфікації до даного договору (п. 3.1.).

Позивач вказував, що протягом дії договору позивач регулярно поставляв товар відповідачу, а останній приймав його та здійснював оплату. Однак, за поставлений товар по нижчезазначеним специфікаціям та видатковим накладним ТОВ «ІНТЕГРІТАС» розрахувався частково в сумі 19892.64 грн.

Специфікація № 23 від 25.10.2021 р.

- Видаткова накладна № 2367 від 08.11.2021 р. на суму 45 791,82 грн.

- Видаткова накладна № 2477 від 19.11.2021р. на суму 7 650,00 грн.

Специфікація № 24 від 03.11.2021 р.

- Видаткова накладна № 2603 від 03.12.2021р. на суму 7 179,94 грн.

- Видаткова накладна № 2611 від 03.12.2021р. на суму 1 679,98 грн.

- Видаткова накладна № 2679 від 13.12.2021р. на суму 30 407,57 грн.

Специфікація № 25 від 11.11.2021 р.

- Видаткова накладна № 2478 від 19.11.2021р. на суму 1 249,50 грн.

- Видаткова накладна № 2559 від 29.11.2021р. на суму 12 118,18 грн.

- Видаткова накладна № 2600 від 02.12.2021р. на суму 15 300,00 грн.

Згідно вищевказаних специфікацій умови оплати товару встановлено наступні: Специфікація № 23 - відстрочка платежу на 30 календарних днів з моменту відвантаження товару; Специфікація № 24 - відстрочка платежу на листи - 30 календарних днів з моменту відвантаження товару, відстрочка платежу на кліше - 90 календарних днів; Специфікація № 25 - відстрочка платежу на 30 календарних днів з моменту відвантаження товару.

Позивач вказував, що у зв`язку із неповною оплатою відповідачем за поставлений товар, його заборгованість становить 101 484,35 грн.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати товару покупець сплачує продавцю штрафну неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, за весь період нарахування пені. Пеня відповідно до розрахунку позивача становить 2261,60 грн.

Згідно п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового забов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3% річних від простроченої суми складає 296,64 грн.

Відповідач заперечень щодо заявлених позовних вимог та розрахунку здійснених на заборгованість нарахувань до суду не надав.

Відповідно до ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 ГПК України).

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

За приписами ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Керуючись ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було встановлено судом, замовлення товару покупцем підтверджується специфікаціями № 23 від 25.10.2021 р., № 24 від 03.11.2021 р., № 25 від 11.11.2021 р.

Факт здійснення позивачем поставок підтверджено наданими до суду копіями підписаних сторонами видаткових накладних:

№ 2367 від 08.11.2021 р. на суму 45 791,82 грн.

№ 2477 від 19.11.2021р. на суму 7 650,00 грн.

№ 2603 від 03.12.2021р. на суму 7 179,94 грн.

№ 2611 від 03.12.2021р. на суму 1 679,98 грн.

№ 2679 від 13.12.2021р. на суму 30 407,57 грн.

№ 2478 від 19.11.2021р. на суму 1 249,50 грн.

№ 2559 від 29.11.2021р. на суму 12 118,18 грн.

№ 2600 від 02.12.2021р. на суму 15 300,00 грн.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказів здійснення повної оплати вартості отриманого товару відповідачем не було надано до суду.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати товару покупець сплачує продавцю штрафну неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, за весь період нарахування пені.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Постанови ПВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню 2261.60 грн пені і 296.64 грн 3% річних, суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлені обставини, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона повинна подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 165, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРІТАС" (Україна, 61153, Харківська обл., місто Харків, пр.Ювілейний, будинок 56, офіс 105, ідентифікаційний код особи 37055591) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛАН-ПАК" (Україна, 49022, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ МОЛОДОГВАРДІЙСЬКА, будинок 6, ідентифікаційний код особи 34870651) заборгованість в розмірі 101 484,35 грн, пеню - 2 261,60 грн, три відсотки річних - 296,64 грн та 2 481,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Л.С. Лаврова