ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Справа№ 910/10678/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Євсікова О.О.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021

у справі № 910/10678/21 (суддя: Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 312 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 312 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з розукомплектуванням вагонів №№66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 54066279, 60631785 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" був проведений ремонт цих вагонів на загальну суму 312000,00 грн. Зазначена сума сплачена позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями позивача. Позивач вказує на те, що оскільки пошкодження вагонів №№66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 54066279, 60631785 відбулось саме під час їх слідування по залізничним коліям загального користування після укладення відповідних договорів перевезення, то відповідальність за збереження зазначених вагонів несе відповідач.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/10678/21 позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ "Українська Залізниця" на користь ТОВ "Металургтранс" збитки у розмірі 73200, 00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1098, 00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, зазначив що, загальна сума витрат понесених позивачем на ремонт розукомплектованих вагонів № № 66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 60631785 складає 278040,00 грн, є доведеною позивачем та документально підтвердженою. При цьому зауважив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на ремонт вагону № 54066279 саме в контексті розукомплектування стоянкового гальма та/або відсутності головної та/або магістральної частини повітророзподільника, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Наголосив, що, як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2021 позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію № 7250 від 28.04.2021 про відшкодування збитків у розмірі 312000,00 грн, про що свідчать копії опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку та накладної відділення поштового зв`язку чим спростовуються твердження відповідача про недотримання позивачем положень ст.46 УМВС. Звернув увагу на те, що в силу приписів параграфів 1-3 ст.48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення строку доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців, по іншим вимогам - протягом 9 місяців. У контексті наведеного суд першої інстанції зазначив, що дев`ятимісячний строк позовної давності на заявлення відповідних вимог (як і строк на обов`язкове пред`явлення претензії) щодо вагонів №№ 62783212, 60717501, 57923781 закінчився 01.01.2021, а щодо вагону №.01.2021, - тобто сплив ще до моменту пред`явлення претензії 07.05.2021.

Також, з урахуванням часу призупинення строку позовної давності до надання відповідачем відповіді на претензію позивача, строк позовної давності для пред`явлення відповідних вимог сплив і щодо вагону №60631785. На підставі вищевикладеного Господарський суд міста Києва прийшов до висновку про те, що із позовною заявою до суду позивач звернувся 01.07.2021, тобто з пропуском встановленого УМВС строку давності щодо вимог про відшкодування збитків, завданих у зв`язку з пошкодженням вагонів №№62783212, 60717501, 57923781, 61328340, 60631785, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Металургтранс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/10678/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення керувався невірними висновками, які не відповідають обставинам справи, та із неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи. Зокрема скаржник вважає, що обставинами, які стали підставою для пред`явлення позову стали збитки, які виникли після оплати акту наданих послуг № 13 від 01.06.2020ё а не факт фіксації відсутності відповідних деталей на вагонах. На думку позивача, в даному випадку відсутній пропуск строку звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки відповідно до п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Щодо розукомплектування вагону № 54066279 скаржник зазначив, що відповідач прийняв вагони на колії загального призначення у належному технічному стані, а тому несе відповідальність за збереження вагонів під час їх слідування зі станції відправлення до станції призначення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021, апеляційна скарга у справі № 910/10678/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), ОСОБА_1, Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/10678/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/10678/21; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/10678/21 призначено на 20.12.2021, який у подальшому було відкладено на 17.01.2022; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції вказує на те, що судом першої інстанції вірно визначено момент початку перебігу строку позовної давності. При цьому підкреслює, що до даних правовідносин застосовуються не строки позовної давності визначені у ст. ст. 257, 258 ЦК України, а строк визначений у параграфах 1-3 ст. 48 УМВС. Звертає увагу на те, що підприємство позивача не припиняло роботу під час карантину та на ньому не були запроваджені карантинні заходи у вигляді неповного робочого тижня/стану простою або інші обставини, які могли завадити подати позовну заяву вчасно.

Враховуючи перебування головуючої судді Алданової С.О. на лікарняному, судове засідання, призначене на 17.01.2022, не відбулось.

У зв`язку з звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Владимиренко С.В., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 справу № 910/10678/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 прийнято до провадження визначеним складом суду; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/10678/21 призначено на 24.02.2022.

Разом з тим, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 р. № 133/2022 передбачено продовження строку дії воєнного стану з 05 години 30 хв. 26 березня строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року.

Крім того, у зазначений період часу, головуюча (суддя - доповідач) Алданова С.О. перебувала у відпустці.

Таким чином, судове засідання у справі №910/10678/21, призначене на 24.02.2022 не відбулось.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Коротун О.М., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Владимиренко С.В., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2022 справу № 910/10678/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 прийнято до провадження визначеним складом суду; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/10678/21 призначено на 11.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2022 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/10678/21 призначено до розгляду в режимі відеоконференції на 11.07.2022 о 10 год 40 хв.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Владимиренко С.В., яка входять до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О (головуючий), Зубець Л.П., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 справу № 910/10678/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 прийнято до провадження визначеним складом суду; задоволено клопотання представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції 11.07.2022 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що для забезпечення організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування та наданням послуг, пов`язаних із цими перевезеннями між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (замовник) та Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (виконавець) було укладено договір №ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування від 09.11.2015 (договір).

Відповідно до п.1.2 договору сторони керуються цим договором, законами України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом України, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС) (Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), "Правилами експлуатації власних вантажних вагонів", іншими нормативними документами.

27.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" (виконавець) було укладено договір №49у про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів, за умовами якого виконавець надає замовнику комплексну послугу з організації ремонту залізничних вагонів замовника розукомплектованих запасними частинами/деталями/вузлами внаслідок розкрадання та вчинення протиправних дій третіми особами: забракованих вагоноремонтними підприємствами АТ "Укрзалізниця" через їх розукомплектування запасними частинами/деталями/вузлами вагона під час перевезення на шляху прямування; виявленій необхідності доукомплектування запасними частинами/деталями/вузлами, в ході проведення ремонтів вагонів або під час відстою вагонів на коліях АТ "Укрзалізниця" (п.1.1, 1.1.1, 1.1.2), акт загальної форми ГУ-23 підписаний уповноваженими особами АТ "Укрзалізниця" є документом, що засвідчує обставини, місце події, кількість, тип, найменування відсутніх запасних частин/деталей/вузлів для перерахування вагону з робочого парку в парк несправних. (п.1.2), замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим договором (п.1.3).

У березні 2020 року, квітні 2020 року, вересні 2020 року, жовтні 2020 року відповідачем були прийняті до перевезення вагони №№66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 54066279, 60631785, які перебували у користуванні (оренді) позивача, що підтверджується залізничними накладними №№47081666, 47139522, 28790378, 28793367, 47571484, 45952371, 45231156.

На станціях Коломия та Ковель Львівської залізниці, Куп`янськ-Сортувальний Південної залізниці, Гречани Південно-Західної залізниці працівниками відповідача було виявлено розукомплектування вищезазначених вагонів, про що були складені повідомлення форми ВУ-23М та акти загальної форми ГУ-23.

За твердженнями позивача, у зв`язку з розукомплектуванням вагонів №№66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 54066279, 60631785 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" був проведений ремонт цих вагонів на загальну суму 312000,00 грн. Зазначена сума сплачена позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями позивача.

07.05.2021 позивачем надіслано на адресу відповідача претензію №7250 від 28.04.2021 про відшкодування збитків у розмірі 312000,00 грн, про що свідчать копії опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку та накладної відділення поштового зв`язку.

У відповіді на претензію від 18.05.2021 №ЦЦТех-08/135 відповідачем відмовлено у задоволенні претензії позивача №7250 від 28.04.2021.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що оскільки пошкодження вагонів №№66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 54066279, 60631785 відбулось саме під час слідування зазначених вагонів по залізничним коліям загального користування після укладення відповідних договорів перевезення, то відповідальність за збереження зазначених вагонів несе відповідач.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що з актів наданих послуг та платіжних доручень, які надані позивачем, не вбачається даних щодо виконання ремонту саме Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", а також доказів наявності у останнього права на ремонт вагонів взагалі. Необґрунтованими також, за твердженнями відповідача, є доводи позивача щодо понесення витрат на організацію ремонту у розмірі 19300,00-22300,00 грн за 1 вагон, оскільки ремонт був здійснений підрозділами відповідача. Крім того Акціонерне товариство "Українська залізниця" стверджує про недотримання позивачем процедури досудового врегулювання спору у відповідності до положень ст.46 Угоди про міжнародне залізничне сполучення.

Частиною 1 ст.509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

Питання, пов`язані з перевезенням вантажів, в тому числі залізничним транспортом, регулюються статтями 908-928 ЦК України, статтями 306-315 Господарського кодексу України.

За правилами ст. 908 ЦК України та ст. 306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

За правилами ст. 908 ЦК України та ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

За приписами частини 2 статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

На підставі Статуту затверджуються нормативні документи, зокрема, Правила перевезення вантажів. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (п.5 Статуту).

Правила перевезення вантажів (Правила) - нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов`язки сторін у процесі перевезення вантажів (п.6 Статуту).

Відповідно до п. 1.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613 (далі - Правила експлуатації власних вантажних вагонів), ці Правила регламентують порядок експлуатації власних вантажних вагонів на залізничному транспорті загального користування.

Правила є обов`язковими при перевезеннях вантажів вагонами, що перебувають у власності перевізників, операторів, підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, які орендують їх в інших власників або якими вони володіють на підставі договору управління майном, договору про спільну діяльність тощо.

Перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів (п. 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів).

Згідно з Правилами оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства Інфраструктури України 08.06.2011 № 138), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів перевезення власних (орендованих) локомотивів і вагонів у завантаженому та порожньому стані оформлюється перевізний документ (накладна).

Згідно зі статтею 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Як вже зазначалось, у березні 2020 року, квітні 2020 року, вересні 2020 року, жовтні 2020 року відповідачем були прийняті до перевезення вагони №№66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 54066279, 60631785, які перебували у користуванні (оренді) позивача, що підтверджується залізничними накладними №№47081666, 47139522, 28790378, 28793367, 47571484, 45952371, 45231156.

Згідно зі статтею 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Згідно з п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Разом з тим, абзацом 1 п. 12.1 розділу 12 «Технічне обслуговування і ремонт рухомого складу, в тому числі спеціального самохідного рухомого складу» Правил технічної експлуатації залізниць, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 р. № 411, визначено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться.

Відповідно до пункту 6.2.7. Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці від 28.10.1997 № 264-Ц (зі змінами та доповненнями згідно з наказом від 07.06.2001 № 312-Ц), забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно з пунктом 6.2.1. зазначеної інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження невідповідності вищевказаним нормам технічного стану спірних вагонів при прийнятті їх відповідачем до перевезення, в тому числі гальмівного обладнання.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також внесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Відповідно до п.19 розділу IV (Порядок розрахунку розміру збитків за пошкодження вантажних вагонів) Правил користування вагонами і контейнерами (ст.119-126 Статуту залізниць України), затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.99 підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855.

Як слідує з матеріалів справи, розукомплектування вагонів №№66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 60631785 на шляху їх слідування за залізничними накладними №№47081666, 47139522, 28790378, 28793367, 47571484, 45231156, підтверджується складеними працівниками відповідача актами загальної форми, з яких вбачається відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника або розукомплектування стоянкового гальма вказаних вагонів.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, розукомплектування стоянкового гальма вагони власності (оренди) позивача №№66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 60631785 були направлені на технічне обслуговування до структурних підрозділів Акціонерного товариства "Укрзалізниця", про що свідчать відповідні повідомлення, копії яких наявні в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що згідно наявного в матеріалах справи повідомлення форми ВУ-23М №3125 від 07.03.2020 не вбачається наявність розукомплектування стоянкового гальма або відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника вагону №54066279, який перевозився за залізничною накладною №45952371, а зазначено про несправність запірного люка та тріщину у балці, як підстави для направлення у ремонт, що відповідно не свідчить про несхоронність прийнятого відповідачем до перевезення вагону, а отже позовні вимоги стосовно вагону №54066279 є необґрунтованими.

Відповідно до п.22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, 22, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

У відповідності до повідомлень форми ВУ-36М, копії яких наявні в матеріалах справи, вагони №№66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 60631785 були прийняті структурним підрозділами Акціонерного товариства "Українська залізниця" для проведення ремонту та технічного огляду.

При цьому понесення позивачем витрат на ремонт розукомплектованих вагонів власності/оренди позивача у зв`язку з незабезпеченням відповідачем їх схоронності підтверджується підписаними позивачем, як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", як виконавцем актами наданих послуг №13 від 01.06.2020, №20 від 20.10.2020 та №29 від 21.12.2020, у яких зазначено, що відповідно до договору про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів №49у від 27.06.2019 виконавець надав замовнику комплексну послугу з організації ремонту залізничних вагонів замовника розукомплектованих запасними частинами/деталями/вузлами. У додатках до вказаних актів зазначено складові частини вартості послуг з організації виконання ремонту, в т.ч. вартість організації виконання ремонту вагону у вагоноремонтних підприємствах відповідача та вартість встановлених деталей на кожний вагон окремо, а саме: вагон №66647033 на суму 36600,00 грн з ПДВ, вагон №67537688 на суму 36600,00 грн з ПДВ, вагон №62783212 на суму 44760,00 грн з ПДВ, вагон №57923781 на суму 44760,00 грн з ПДВ, вагон №60717501 на суму 44760,00 грн з ПДВ, вагон №61328340 на суму 33960,00 грн, вагон №60631785 на суму 36600,00 грн з ПДВ, а всього на загальну суму 278040,00 грн.

Позивач оплатив за надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" послуги та використані запасні частини і деталі, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що загальна сума витрат понесених позивачем на ремонт розукомплектованих вагонів №№66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 60631785 складає 278040,00 грн, є доведеною позивачем та документально підтвердженою.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до пункту 20 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855 (далі - Правила складання актів), акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно зі ст. 124 Статуту залізниць.

Статтею 110 Статуту залізниць встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Всупереч вимог чинного законодавства, відповідач не забезпечив схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями, внаслідок чого позивачу завдано матеріальних збитків у зв`язку з пошкодженням його майна.

Статтею 114 Статуту залізниць передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання або установлені вимоги, що стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані нею доходи, які управнена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що підставою виникнення цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків є наявність збитків, протиправність дій особи, яка завдала збитків, причинно-наслідковий зв`язок між ними та наявність вини особи, яка завдала збитків.

Обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, тобто всіх складових правопорушення, покладається на позивача.

Як слідує з наявних у матеріалах справи документальних доказів, протиправність поведінки відповідача полягає у бездіяльності та незабезпеченні збереження належних позивачу вагонів, чим порушено наведені положення Статуту залізниць та Закону України «Про залізничний транспорт», внаслідок чого вагони були розукомплектовані і позивачу завдані збитки в розмірі вартості їх ремонту та придбаних позивачем для цілей ремонту запасних частин.

Між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, також матеріали справи не містять доказів того, що розукомплектування вантажних вагонів сталося не з вини відповідача.

Отже, позивачем доведено наявність в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а відповідачем не доведено відсутності його вини у завданні збитків.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, при перевезенні належних позивачу вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого позивачем були понесені витрати на оплату вартості ремонту, з урахуванням вартості замінених деталей вагонів № № 66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 60631785, на загальну суму 278040,00 грн., тому покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим.

У контексті наведеного колегія суддів звертає увагу на те, що частиною 5 ст. 307 ГК України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Частиною 4 ст. 909 ЦК України унормовано, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до пункту 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Міжнародне залізничне сполучення - перевезення пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пошти між Україною та іноземними державами (п. 6 Статуту залізниць України).

Відповідно до статті 926 ЦК України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.6 ст.315 ГК України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Враховуючи, що у спірному випадку відбувалось перевезення вантажу у вагонах позивача у міжнародному сполученні, тобто спір пов`язаний з міждержавними перевезеннями вантажів, до спірних правовідносин застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення зі змінами та доповненнями від 01.07.2011, дата набрання чинності якої для України 05.06.1992, якою встановлюється пряме міжнародне залізничне сполучення для здійснення перевезення вантажів між залізничними дорогами, в тому числі, Польщі та України (стаття 1 УМВС).

Відтак, при вирішенні спору сторін позовна давність, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються судом враховуючи відповідні положення УМВС.

Розділом ІІІ УМВС врегульовано використання вагону, який не належить перевізнику, в якості транспортного засобу.

Згідно з параграфом 1 ст. 50 УМВС «заключение договора перевозки вагона подтверждается накладной».

Згідно з параграфом 1 ст. 51 УМВС «перевозчик несет ответственность за утрату, повреждение вагона с момента приема к перевозке до момента выдачи, если не докажет, что это произошло не по его вине; параграфом 4 - в случае повреждения вагона возмещение, выплачиваемое перевозчиком, ограничено оплатой расходов, связанных с восстановлением вагона, сумма которых не должна превышать сумму, причитающуюся в случае утраты вагона».

Згідно зі ст. 53 УМВС:

«Право предъявления претензии и иска к перевозчику за утрату или повреждение вагона принадлежит владельцу вагона (параграф 1);

Претензия предъявляется перевозчику, в ведении которого находился вагон в момент его повреждения или утраты (парараф 2)».

Враховуючи вказані правові норми колегією суддів не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що позивач не є суб`єктом, який має право звернутися в даному випадку з позовом до відповідача, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо застосування строків позовної давності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Врахувавши те, що позовні вимоги ТОВ "Металургтранс" про стягнення з відповідача збитків є законними та обґрунтованими, суд першої інстанції, з огляду на те, що у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача строку позовної давності, встановленого УМВС, відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків в частині ремонту вагонів № № 62783212, 60717501, 57923781, 61328340, 60631785, оскільки сплинув строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно частини 4 статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У частині 1 статті 19 ГПК України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 925 ЦК України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред`явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 130 Статуту визначено, що пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії.

Порядок пред`явлення перевізникові претензій, позовів та строки позовної давності врегульовані Розділом ІІ Договору перевезення УМВС.

Враховуючи, що Розділом ІІІ УМВС, яким врегульовано використання вагону, який не належить перевізнику, в якості транспортного засобу, будь-яких особливостей щодо порядку пред`явлення перевізникові претензій, позовів та визначення строку позовної давності не встановлено, до спірних відносин у цих питаннях застосовуються відповідні положення Розділу ІІ Договору перевезення УМВС.

Відповідно до параграфу 1 ст. 46 УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові і одержувачеві. Переуступка права вимоги не допускається.

Претензія пред`являється в паперовому вигляді з відповідним обґрунтуванням і зазначенням суми відшкодування (параграф 2).

У обґрунтування претензії до претензії долучаються документи, зазначені в Правилах перевезення вантажу (параграф 5 ст. 46 УМВС).

Відповідно до параграфу 7 ст. 46 УМВС претензійні вимоги, що випливають із договору міжнародного залізничного вантажного перевезення розглядаються перевізником протягом 180 днів з дня її отримання.

При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє претенденту підстави відхилення претензії та одночасно повертає документи, прикладені до претензії (параграф 8 ст. 46 УМВС).

Відповідно до параграфу 1 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію перевізнику.

Параграфом 2 статті 47 УМВС передбачено момент виникнення права на пред`явлення претензії та позову, за умовами якого право пред`явлення претензії та позову виникає, зокрема, для інших вимог - з дня настання обставин, які стали підставою для їх пред`явлення.

Згідно з параграфом 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено, якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії; якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особу, яка звернулася з претензією, про її відхилення повністю або частково.

Як встановлено у параграфах 1-3 ст. 48 УМВС, позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення строку доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців, по іншим вимогам - протягом 9 місяців.

Вказані у параграфі 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права пред`явлення позову, встановленого в параграфі 2 статті 47 Угоди «Вимоги за договором перевезення. Підсудність» даної Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається.

Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності до ст. 46 «Претензії» цієї Угоди, призупиняє перебіг строків давності, передбаченої параграфом 1 цієї статті.

Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претенденту про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, установленого в параграфі 7 статті 46 цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Повторне пред`явлення претензії з тих самих підстав не зупиняє перебіг строків давності, передбачених в параграфі 1 цієї статті.

Судом першої інстанції встановлено обставини, пов`язані з позовною давністю щодо вимог, пред`явлених позивачем відповідачу, з урахуванням вищевказаних правових норм.

Так, право на пред`явлення претензії та позову за спірними міжнародними перевезеннями виникло у Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" з дня настання обставин, які стали підставою для їх пред`явлення. В даному випадку суд вважає такими обставинами факт фіксації відсутності відповідної деталі на вагонах, тобто дати складання актів загальної форми працівниками відповідача, а саме: акти загальної форми від 01.11.2020 щодо вагонів №№66647033, 67537688, №283 від 01.04.2020 щодо вагонів №№62783212, 60717501, 57923781, від 21.04.2020 щодо вагону №61328340, від 15.09.2020 щодо вагону №60631785.

Зважаючи на параграфи 1,2 ст.48 УМВС дев`ятимісячний строк на подання позову про відшкодування збитків за пошкодження вагонів розпочався відповідно 02.11.2020 щодо вагонів №№66647033, 67537688, 02.04.2020 щодо вагонів №№62783212, 60717501, 57923781, від 22.04.2020 щодо вагону №61328340, від 16.09.2020 щодо вагону №60631785 та закінчився 01.08.2021 щодо вагонів №№66647033, 67537688, 01.01.2021 щодо вагонів №№62783212, 60717501, 57923781, 21.01.2021 щодо вагону №61328340, 15.06.2021 щодо вагону №60631785.

З метою досудового врегулювання спору 07.05.2021 позивач звернувся до відповідача в порядку ст.ст. 47, 52 УМВС із претензією №7250 від 28.04.2021 про відшкодування збитків у розмірі 312000,00 грн, в тому числі за ремонт вагонів №№66647033, 67537688, 62783212, 57923781, 60717501, 61328340, 60631785.

У відповіді на претензію від 18.05.2021 №ЦЦТех-08/135 відповідачем відмовлено у задоволенні претензії позивача №7250 від 28.04.2021.

Отже, з огляду на положення параграфу 7 ст.47 та параграфу 3 ст. 48 УМВС, з 08.05.2021 строк позовної давності зупинився до 18.05.2021 та продовжився 19.05.2021.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що дев`ятимісячний строк позовної давності на заявлення відповідних вимог (як і строк на обов`язкове пред`явлення претензії) щодо вагонів №№62783212, 60717501, 57923781 закінчився 01.01.2021, а щодо вагону №.01.2021, тобто сплив ще до моменту пред`явлення претензії 07.05.2021.

Крім того, з урахуванням часу призупинення строку позовної давності до надання відповідачем відповіді на претензію позивача, строк позовної давності для пред`явлення відповідних вимог сплив і щодо вагону №60631785.

Параграфом 4 статті 48 УМВС визначено, що пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог.

Таким чином, оскільки із позовною заявою до суду позивач звернувся 01.07.2021, тобто з пропуском встановленого УМВС строку давності щодо вимог про відшкодування збитків, завданих у зв`язку з пошкодженням вагонів №№62783212, 60717501, 57923781, 61328340, 60631785, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо посилань апелянта на те, що суд першої інстанції беручи до уваги доводи відповідача щодо наявності підстав для застосування до позовних вимог наслідків пропуску позивачем строку позовної давності та визначаючи строк позовної давності пропущеним, не взяв до уваги те, що в зв`язку із змінами, внесеними Законом України від 30.03.2020 № 540-IX до Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, згідно з якими під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто строки спеціальної позовної давності до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу), передбачені п.6 ч.2 ст.258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, а саме - до 30.06.2021, та те, що вказаним Законом внесені зміни до Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Щодо строків позовної давності - слід зазначити таке.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував вказаних норм і поважність причин пропуску строку позовної давності у зв`язку із введенням на території України карантину строком до 31.12.2021, через що зупинився строк позовної давності та він не пропустив вказаний строк.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У ст. 119 ГПК України вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Так само, згідно з п 4 Розділу Х Прикінцевих положень ГПК України встановлено, що суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з п. 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (№ 540-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID -19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (в редакції постанови №215 від 16.03.2020) з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, який триває до цього часу.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Отже, на спірні правовідносини не поширюються положення п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, яким визначено скорочений строк позовної давності в один рік, оскільки, як вірно вказує відповідач, статтею 925 Цивільного кодексу України врегульовано питання щодо пред`явлення претензій і позовів, що випливають із договору перевезення у внутрішньому сполученні, тоді, як встановлено судом, позов пред`явлено щодо перевезення у закордонному сполученні.

Відповідно до статті 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Як було вказано вище, за змістом статей 47, 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення терміну доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців з дня видачі вантажу одержувачу, а за іншими підставами протягом 9 місяців. Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі статтею 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг терміну давності.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки із позовною заявою до суду позивач звернувся 01.07.2021, тобто з пропуском встановленого УМВС строку давності щодо вимог про відшкодування збитків, завданих у зв`язку з пошкодженням вагонів №№62783212, 60717501, 57923781, 61328340, 60631785, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про відшкодування збитків, завданих у зв`язку з пошкодженням вагонів №№66647033, 67537688, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню на загальну суму 73200,00 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення керувався невірними висновками, які не відповідають обставинам справи, та із неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/10678/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/10678/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/10678/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс".

4. Справу №910/10678/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.07.2022

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

О.О. Євсіков