ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 рокуСправа № 912/172/22
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Бестаченко О.Л., за участю секретаря судового засідання Колісник Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/172/22

за позовом: Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України, вул. Маршака, 50, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50089,

до відповідача: Приватного підприємства "Бар`єр-Б", вул. Івана Богуна, 144, кв. 28, м. Новоукраїнка, Кіровоградська область, 27100,

про стягнення 104 390,08 грн,

представники:

від позивача - Попков О.О., довіреність від 25.01.2022 № 35;

від відповідача - участі не брали.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України до Приватного підприємства "Бар`єр-Б" про стягнення грошових коштів в розмірі 104 390,08 грн, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем здійснено неналежне виконання умов Договору про надання послуг з охорони об`єкта від 20.05.2021 №93/21 та порушено тендерні вимоги, у зв`язку з чим, відповідач має повернути сплачені позивачем кошти у розмірі 104 390,08 грн.

Ухвалою від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/172/22 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 01.03.2022 на 10:30 год; встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

09.03.2022 до суду від представника позивача надійшло клопотання від 28.02.2022 №б/н про стягнення коштів, з проханням здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

За розпорядженням керівника апарату господарського суду від 06.05.2022 №39 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" у зв`язку з перебування судді Глушкова М.С. на військовій службі у військових формуваннях по мобілізації та його увільнення від роботи з 27 квітня 2022 року на період проходження військової служби, згідно наказу голови суду №40-к від 27.04.2022, здійснено повторний автоматизований розподіл справи №912/172/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2022 справу №912/172/22 передано судді Бестаченко О.Л.

Ухвалою від 11.05.2022 справу №912/172/22 прийнято до свого провадження суддею Бестаченко О.Л. та постановлено повторно провести підготовче провадження у справі 912/172/22. Підготовче засідання призначено на 07.06.2022 об 11:00 год.

07.06.2022 на електронну пошту суду (з КЕП) від представника позивача надійшло клопотання від 07.06.2022 №б/н про здійснення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У підготовчому засіданні 07.06.2022 сторони участі не брали.

Ухвалою від 07.06.2022 господарський суд закрив підготовче провадження у справі №912/172/22 та призначив справу до судового розгляду по суті на 06.07.2022 на 10:00 год.

06.07.2022 господарський суд відкрив судове засідання.

У судовому засіданні брав участь представник позивача. Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не повідомив суд про наявність у нього заперечень з приводу заявлених позовних вимог.

Органом поштового зв`язку повернуто конверти з вкладенням (ухвали від 31.01.2022, 11.05.2022 та 07.06.2022) з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою", які направлялись на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Крім того, про дату, час та місце проведення судового засідання 06.07.2022 відповідач повідомлений телефонограмою, а також шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судової влади України.

Так, в матеріалах справи міститься телефонограма від 17.06.2022 №4520, відповідно до якої, за наявними засобами зв`язку, які зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зв`язатись з відповідачем не вдалось.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, спір вирішено за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши в судовому засіданні докази, господарський суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

Криворізьким ботанічним садом Національної академії наук України (Позивач, Замовник) проведено закупівлю послуг з охорони об`єкта за бюджетні кошти "UA-2021-04-09-002940-а", переможцем у якій обрано Приватне підприємство "Бар`єр-Б" (Відповідач, Охорона), та укладено Договір про надання послуг з охорони об`єкта від 20.05.2021 №93/21 (далі - Договір, а.с. 7-18).

Відповідно до п. 1.1. Договору Замовник приймає, а Охорона надає послуги з охорони об`єкта, який знаходиться на території Замовника, відповідно дислокації (Додаток №1), керуючись принципом надійності і економічності за згодою сторін на об`єктах організовується пости охорони, за адресами, які вказані в дислокації (Додаток №1). Код ДК 021-2015 (CPV): 79710000-4 - Охоронні послуги.

Сума охорони за договором становить: 146 990,00 грн без ПДВ та сплачується згідно актів наданих послуг до 10 числа місяця наступного за звітним (п. 2.1. Договору).

Згідно п. 5.1.-5.2. Договору даний договір діє з 01.06.2021 по 31.12.2021 і набуває чинності від дня його підписання. Якщо за один місяць до закінчення Договору кожна зі сторін не вимагає його розірвання або перегляду, Договір вважається продовженим на тих же умовах і на той же строк. При однобічному розірванні Договору Замовником, він зобов`язаний попередити письмово Охорону за місяць.

Відповідно до Додатку №1 до Договору сторони погодили дислокацію, в якій зазначено:

- найменування охоронного об`єкта: Криворізький ботанічний сад НАН України;

- адреса розташування: м. Кривий Ріг, вул. Маршака, 50;

- №посту/кіл.осіб: пост 1/ 2 особи;

- часи охорони "від-до" з 01.06.2021 по 31.07.2021.

Крім того, в Додатках №2 та №3 до Договору викладено довідку розшифровку та протокол узгодження договірної ціни.

Договір та додатки підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками.

20.05.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору, в якій погоджено зменшити суму Договору на 15,28 грн без ПДВ, а пункт 2.1. Договору викладено в наступній редакції: "Сума охорони за договором становить: 146 974,72 грн без ПДВ та сплачується згідно актів наданих послуг до 10 числа місяця наступного за звітним".

З матеріалів справи вбачається, що позивач за період з 01.06.2021 по 31.10.2021 сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 104 390,08 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 25.06.2021 №367 на суму 20 951,04 грн, від 26.07.2021 №500 на суму 20 109,76, від 27.08.2021 №599 на суму 21 427,20 грн, від 22.09.2021 №695 на суму 20 316,16 грн та від 27.10.2021 №786 на суму 21 585,92 грн (а.с. 20-24).

Сплата даних коштів відбувалася на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт від 24.06.2021 №15 на суму 20 951,04 грн, від 22.07.2021 №16 на суму 20 109,76 грн, від 25.08.2021 №26 на суму 21 427,20 грн, від 21.09.2021 №33 на суму 20 316,16 грн та від 25.10.2021 №34 на суму 21 585,92 грн (а.с. 25-29).

В той час, Криворізький ботанічний сад Національної академії наук України зазначає, що 08.11.2021 під час обшуку позивачу стало відомо, що СВ ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження №0000234 за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, а також те, що у відповідача відсутні працівники в кількості достатній для виконання Договору, з чого можна зробити висновок, що відповідач не виконує умови Договору та не надає послуги з охорони об`єкта, але отримує кошти.

Позивач з ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2021 по справі №215/4241/21 дізнався, що на підставі ухвали слідчого судді Тернівського районного м. Кривого Рогу отримано тимчасовий доступ до інформації про сплату страхових платежів Приватного підприємства "Бар`єр-Б". В зазначеній ухвалі також встановлено, що в період з квітня 2021 року по червень 2021 року на вищевказаному підприємстві працювало дві особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до ухвали слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу отримано тимчасовий доступ до інформації, що перебуває у володінні Головного управління ДПС у Кіровоградській області з приводу сплати внесків по найманим працівникам, з якої встановлено, що за І квартал 2021 року в Приватного підприємства "Бар`єр-Б" працювала 1 особа, за ІІ-й квартал працювало 2 особи (а.с. 30-35).

Враховуючи викладені обставини, 18.11.2021 позивачем надіслано відповідачу лист №373 з вимогою надати пояснення з приводу найманих працівників (а.с. 36-38). Відповідач відповіді на зазначений лист не надав.

09.12.2021 позивачем надіслано відповідачу вимогу №1 на суму 104 390,08 грн (а.с. 39-40).

В той час, на електронну адресу позивача від відповідача надійшов лист від 22.10.2021 №53, в якому Приватне підприємство "Бар`єр-Б" зазначає про абсурдність пред`явленої вимоги, оскільки жодних підстав на підтвердження своїх вимог замовником не надано, відтак, підстав для задоволення вимоги немає (а.с. 41-42).

Крім того, Приватне підприємство "Бар`єр-Б" проаналізувавши укладений Договір не зміг усвідомити, за яких обставин він повинен перерахувати замовнику грошові кошти, які замовник за тривалий час виплатив виконавцю за якісно надані послуги, що підтверджується відповідними актами виконаних робіт.

Жодного причинного зв`язку між кримінальним провадженням №0000234 та вимогою на 104 390,08 грн бути не може.

У зв`язку з невиконанням виконавцем умов Договору, 20.12.2021 позивач надіслав відповідачу повідомлення від 20.12.2021 №415 про розірвання в односторонньому порядку Договору на підставі ст. 611 Цивільного кодексу України та п. 5.2 Договору .

В зазначеному листі також повідомлено, що дія Договору припиняється 28.12.2021. Залишкову суму за договором буде зменшено на 42 584,71 грн в односторонньому порядку.

28.12.2021 до електронної системи публічних закупівель Prozorro позивачем було надіслано звіт про виконання договору про закупівлю "UA-2021-04-09-002940-а", де зазначено: "Причини розірвання договору, якщо таке мало місце - У зв`язку з невиконанням Виконавцем умов Договору, Криворізький ботанічний сад НАН України повідомляє про розірвання договору в односторонньому порядку на підставі ст. 611 ЦК України та п. 5.2 Договору" (а.с. 46).

Позивач вважає, що відповідачем було здійснено неналежне виконання умов договору та порушено тендерні вимоги, а також враховуючи, що позивач самостійно не міг встановити наявність працевлаштування осіб, які фактично надавали ці послуг, відповідач має повернути сплачені йому кошти у розмірі 104 390,08 грн.

При вирішенні даного спору господарський суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Враховуючи, що Договір, який позивачем визначено в якості підстави заявленого позову, укладено сторонами за наслідком проведеної відповідачем публічної закупівлі за бюджетні кошти через електронну систему закупівель Prozorro, до спірних правовідносин підлягають застосуванню також приписи Закону України "Про публічні закупівлі".

Частиною 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Договір про закупівлю є наслідком процедури закупівлі та укладається за її результатами.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За положеннями ст. 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Частиною 1 ст. 906 Цивільного кодексу України визначено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарський суд зазначає, що особливості та порядок провадження охоронної діяльності визначені Законом України "Про охоронну діяльність".

Статтею 1 Закону України "Про охоронну діяльність" визначено термін охорона майна - діяльність з організації та практичного здійснення заходів охорони, спрямованих на забезпечення недоторканності, цілісності визначених власником і належних йому будівель, споруд, територій, акваторій, транспортних засобів, валютних цінностей, цінних паперів та іншого рухомого і нерухомого майна, з метою запобігання та/або недопущення чи припинення протиправних дій щодо нього, для збереження його фізичного стану, припинення несанкціонованого власником доступу до нього та забезпечення здійснення власником цього майна належних йому повноважень стосовно нього.

Згідно положень ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охоронну діяльність" суб`єкт охоронної діяльності на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії надає такі охоронні послуги: 1) охорона майна громадян; 2) охорона майна юридичних осіб; 3) охорона фізичних осіб.

Суб`єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства. У договорах про надання послуг з охорони майна та фізичних осіб відповідно до положень Цивільного кодексу України визначаються умови відшкодування суб`єктом охоронної діяльності шкоди, заподіяної через неналежне виконання ним своїх зобов`язань. (ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про охоронну діяльність").

Як визначено в ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Слід зазначити, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки, 2) збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Господарський суд враховує, що Криворізький ботанічний сад Національної академії наук України при визначені правової підстави позову не здійснює посилання на положення ст. 906 Цивільного кодексу України та не заявляє про стягнення 104 390,08 грн в якості збитків.

Суд також зазначає, що приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази (підписані сторонами акти надання послуг без жодних зауважень щодо характеру, обсягу та якості наданих послуг з охорони об`єкта, що підтверджує факт прийняття наданих послуг замовником; відповідні платіжні доручення на оплату вищезазначених актів надання послуг), позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором та нанесення матеріальних збитків позивачу.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є наявність вироку суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, і в якому встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Ухвала слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2021 №215/4241/21 1-кс/215/772/21 не входить до переліку судових рішень, наведених у ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а тому не може бути взята судом до уваги, як доказ підтверджуючий те, що посадовими особами Приватного підприємства "Бар`єр-Б" складено завідомо неправдиві офіційні документи, внесено до них завідомо неправдиві відомості та такі службові особи привласнили, розтратили або заволоділи чужим майном шляхом зловживання службовим становищем при укладенні з позивачем Договору про надання послуг з охорони об`єкта від 20.05.2021 №93/21.

Інших доказів, (зокрема, вирок у кримінальній справі) які б підтверджували вищезазначений факт матеріали справи не містять.

Суд також зазначає, що сама лише наявність кримінального провадження за ознаками певного кримінального правопорушення №0000234 не є достеменним свідченням вчинення карного діяння.

Разом з тим, в судовому засіданні 06.07.2022 представником позивача, як на правову підставу позову здійснено посилання на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України, та відповідно позивач просить стягнути 104 390,08 грн саме в якості безпідставно збережених коштів, а не збитків на підставі ст. 906 Цивільного кодексу України.

Господарський суд керується принципом jura novit curia ("суд знає закони"), який визначає, що неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Оскільки між сторонами у справі мали місце договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як безпідставно набуті, були набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави, чого в цьому спорі не відбулося.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17, постановах Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №904/10123/17, від 08.05.2019 у справі №911/1903/18.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 104 390,08 грн відбулося на підставі Договору в період його чинності, що виключає можливість кваліфікації цих відносин, як кондиційних (відносин з безпідставного збагачення) та застосування до них правил ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідач в порушення тендерної документації (Додаток №3 Інформація про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі: ДК 021:2015: код 79710000-4 "Охоронні послуги") та Ліцензійних умов провадження охоронної діяльності, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 №960, залучав для виконання своїх зобов`язань за Договором, персонал який не відповідав кваліфікаційним критеріям тендерної документації, господарський суд зазначає, що саме дотримання відповідачем вище зазначених ліцензійних умов стало підставою для видачі Міністерством внутрішніх справ України у відповідності до положень ст. 13 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" - Ліцензії про надання послуг з охорони власності та громадян від 07.12.2011 серія АВ №597009, яка станом на день розгляду справи, згідно відомостей Порталу МВС (https://mvs.gov.ua/uk/activity/licenzuvannya/licenziyi) є діючою.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 19 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" контроль за наявністю у суб`єктів господарювання ліцензій здійснюють державні органи, на які згідно із законом покладено функції контролю за наявністю ліцензій. Контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов здійснюють у межах своїх повноважень органи ліцензування, крім Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка здійснює контроль відповідно до Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", шляхом проведення планових і позапланових перевірок відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

В той час, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи у період зупинення дії ліцензії повністю або частково, невиконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, порушення ліцензіатом строку повідомлення про всі зміни даних, зазначених у заяві та документах, а також за наявності контролю за діяльністю ліцензіата у значенні, наведеному у ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", резидентами держав, що здійснюють збройну агресію проти України, у значенні, наведеному у ст. 1 Закону України "Про оборону України", суб`єкти господарювання притягаються до адміністративної відповідальності, передбаченої Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, матеріали даної справи не містять доказів проведення Міністерством внутрішніх справ України перевірок додержання Ліцензійних умов провадження охоронної діяльності відповідачем, як до укладення між сторонами Договору, так і в період його дії, в якому було б зафіксовано порушення ліцензійних умов, а також інших доказів на підтвердження залучення відповідачем для виконання своїх зобов`язань за Договором персоналу, який не відповідав кваліфікаційним критеріям тендерної документації.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.12.2019 у справі №904/10956/16, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях і поясненнях однієї зі сторін.

З огляду на викладене, вказані посилання на порушення відповідачем тендерної документації та Ліцензійних умов провадження охоронної діяльності судом відхиляються.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального Кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписами статті 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Криворізьким ботанічним садом Національної академії наук України не доведено порушення Приватним підприємством "Бар`єр-Б" прав і охоронюваних законом інтересів позивача, тому відсутні підстави для правового захисту його інтересів в межах даного спору з огляду на заявлені позовні вимоги.

Господарський суд на підставі повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів та встановивши усі обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи, що ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень можна за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Копії рішення надіслати Криворізькому ботанічному саду Національної академії наук України (на електронну пошту: , , ); Приватному підприємству "Бар`єр-Б" (на електронну пошту: ).

Повне рішення складено 12.07.2022.

Суддя О.Л. Бестаченко