ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р. Справа№ 911/2589/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Погодін В.О.;

від відповідача: не прибув;

від третьої особи: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Місто Банк"

на рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2021 року (повний текст рішення складено та підписано 17.12.2021 року)

у справі № 911/2589/21 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Місто Банк"

до Державного підприємства "Склопластик"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державний концерн "Укроборонопром"

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Місто Банк" (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Склопластик" (далі - відповідач),за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державний концерн "Укроборонопром" (далі - третя особа) про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок погашення заборгованості за договором №20/Ю про надання кредиту на умовах овердрафту по поточному рахунку від 18.06.2012 року частину заборгованості в розмірі 150000,00 грн, 2270, 00 грн витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги, зокрема, обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання кредиту на умовах овердрафту по поточному рахунку № 20/ю від 18.06.2012 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.12.2021 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" до Державного підприємства "Склопластик" про стягнення заборгованості - відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Місто Банк" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст.ст. 526, 1046, 1049, 10564 Цивільного кодексу України, ст. 193Господарськооо кодексу України.

Так, скаржник вказав, що відповідач не виконав умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту позивачу та сплати процентів за користування кредитом. Судом першої інстанції порушені фундаментальні права позивача, як кредитора у зобов`язанні.

При цьому, скаржник вказав, що положення п.п. 5.1, 5.3, 5.4 кредитного договору не є умовою для звільнення позичальника від виконання зобов`язання.

Крім того, скаржник звертає увагу, що до стягнення булла заявлена тільки частина заборгованості відповідача, а саме частина тіла кредиту - 150000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022 року вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" на рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2021 року у справі №911/2589/21. Розгляд справи №910/2631/21 призначено на 24.03.2022 року.

Проте, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Отже, судове засідання 24.03.2022 року у справі №911/2589/21 року не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 року призначено до розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" на рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2021 року у справі № 911/2589/21 на 21.06.2022 року.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/1828/22 від 16.06.2022 року, у зв`язку перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці з 20.06.2022 року, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/2589/21.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Північний апеляційний господарський суд прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" на рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2021 року у справі № 911/2589/21 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г., своєю ухвалою від 17.06.2022 року.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник скаржника 21.06.2022 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва скасувати.

Представник відповідача та третьої особи у судове засідання 21.06.2022 року не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа в системі "Електронний суд".

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У своєму рішенні від 24.02.2022 №9 Рада суддів України вирішила зокрема, що слід звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист; з урахуванням положень ст. 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю - рекомендувати зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Київської області в апеляційному порядку за відсутності представників відповідача та третьої особи, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 18.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Місто Банк» (банк) та Державним підприємством «Склопластик» (позичальник) було укладено договір про надання кредиту на умовах овердрафту по поточному рахунку № 20/Ю від (далі - договір), відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти в кредит на умовах повернення, строковості, платності, шляхом сплати на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Місто Банк», МФО 328760, розрахункових документів на суму, що перевищує залишок по такому рахунку, але в межах визначеного цим договором ліміту (далі - овердрафт), а кожна окремо надана сума - транш овердрафту.

Відповідно до п. 1.1.1. договору максимальна заборгованість позичальника за овердрафтом не може перевищувати 800000,00 грн.

Згідно з п. 2.1. договору видача овердрафту проводиться шляхом оплати банком протягом банківського дня з поточного рахунку позичальника розрахункових документів, які надійшли в банк в операційний час, на суму, що перевищує залишок на такому рахунку але в межах ліміту, визначеного пунктом 1.1.1. цього договору.

Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін та які сторони не могли передбачити або запобігти. До таких обставин за цим договором належать: військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 5.3. договору у випадку настання обставин, визначених п. 5.1. цього договору, строк виконання зобов`язань відсувається на строк дії таких обставин, але не більше як на один місяць.

Згідно п. 5.4. договору, якщо обставини, визначені пунктом 5.1. цього договору, будуть діяти протягом більше як одного місяця, позичальник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів від закінчення терміну, визначеного пунктом 5.3. договору, погасити усю наявну заборгованість по зобов`язанням за цим договором (заборгованість за овердрафтом, нарахованим відсоткам, пені, штрафні санкції тощо).

Строк дії цього договору встановлюється з дня надання кредиту і до повного погашення позичальником всієї суми заборгованості за наданим кредитом, у тому числі відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій тощо (п.8.1. договору).

Додатковою угодою № 1 від 11.06.2013 до договору визначено, що строк кредитного обслуговування клієнта на умовах овердрафту починається з 18.06.2012 року із кінцевим строком погашення 16.06.2014 року. На день закінчення строку кредитного обслуговування клієнт зобов`язаний повернути повністю кредитні кошти та відсотки за овердрафтом, штрафні санкції тощо.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Зазначена правова позиція щодо стандарту доказування викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.06.2020 року у справі № 924/233/18.

Так, на підтвердження позовних вимог до матеріалів справи було долучено, зокрема:

- виписку по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період з 14.12.2020 року по 30.08.2021 року, згідно з якою вхідний та вихідний залишок складає 799991,20 грн;

- виписку по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період з 14.12.2020 року по 30.08.2021 року згідно з якою вхідний та вихідний залишок складає 1300938,79 грн;

- виписку по особовому рахунку № НОМЕР_1 від 30.08.2021 року за період з 18.06.2012 року по 04.12.2012 року, згідно з якою вхідний залишок складає 0,00 грн, а обороти складають 799991,20 грн.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виписка по особовому рахунку № НОМЕР_2 від 30.08.2021 року за період з 14.12.2020 року по 30.08.2021 року згідно з якою вхідний та вихідний залишок складає 79999,20 грн та виписка по особовому рахунку № НОМЕР_2 від 30.08.2021 року за період з 14.12.2020 року по 30.08.2021 року згідно з якою вхідний та вихідний залишок складає 1300938,79 грн не є належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказами підтвердження наявності у відповідача заборгованості за спірним договором в заявленому позивачем розмірі, оскільки п. 1.1. договору визначено, що кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти в кредит на умовах повернення, строковості, платності, шляхом сплати на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Водночас, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції будь-яких доказів зміни рахунку позичальника з № НОМЕР_1 на № НОМЕР_2.

Не містять також вказані виписки по рахунках відомостей щодо приналежності операцій, що у них зазначені, до спірного у справі договору.

За випискою по рахунку 0617 від 30.08.2021 року за період з 18.06.2012 року по 04.12.2012 року обороти складають 799991,20 грн, а вхідний та вихідний залишок складає 0,00 грн.

Виписка по рахунку № НОМЕР_1 містить інформацію, що обороти складають 799991,20 грн, вхідний залишок складає 0,00 грн (за перевіркою часткових оплат встановлено, що 30.06.2021 року відбувалось погашення відсотків у розмірі 2500,00 грн), вихідний залишок складає 0,00 грн, тобто, виписка містить інформацію, що розмір оборотів за спірний період складає 799991,20 грн, проте, з урахуванням інформації про вхідний та вихідний залишок у розмірі 0,00 грн.

Тобто, вищевказана виписка, як правильно встановлено судом першої інстанції не підтверджує наявність фактичного розміру заборгованості.

Так, за твердженням позивача, останній визначає заборгованість відповідача за договором у загальному розмірі 2124032,42 грн, з яких: 999992,57 грн основного боргу та 1124039,85 грн відсотків.

Крім того, вказана виписка по рахунку складена лише за окремий період з 18.06.2012 року по 04.12.2012 року, який не доводить остаточності відомостей про стан рахунку.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказами фактичний розмір заборгованості відповідача.

При цьому, твердження скаржника, що до стягнення була заявлена тільки частина заборгованості відповідача, а саме частина тіла кредиту 150000,00 грн, не спростовує висновків суду.

Водночас, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що положення п.п. 5.1, 5.3, 5.4 кредитного договору не є умовою для звільнення позичальника від виконання зобов`язання, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 5.1. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін та які сторони не могли передбачити або запобігти. До таких обставин за цим договором належать: військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха.

Згідно п. 5.3. договору у випадку настання обставин, визначених пунктом 5.1. цього договору, строк виконання зобов`язань відсувається на строк дії таких обставин, але не більше як на один місяць.

Відповідно до пункту 5.4. договору, якщо обставини, визначені пунктом 5.1. цього договору будуть діяти протягом більше як одного місяця, позичальник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів від закінчення терміну, визначеного п. 5.3. договору погасити усю наявну заборгованість по зобов`язанням за цим договором (заборгованість за овердрафтом, нарахованим відсоткам, пені, штрафні санкції тощо).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Датою початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є 20.02.2014 року.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Таким чином, враховуючи, що відповідач знаходиться на тимчасово окупованій території України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, як правильно встановлено судом першої інстанції при розрахунку періоду заборгованості мають застосовуватись вимоги п.п. 5.1., 5.3., 5.4. договору, якими визначено порядок звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання за договором про надання кредиту на умовах овердрафту по поточному рахунку № 20/Ю від 18.06.2012 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" на рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2021 року у справі №911/2589/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2021 року у справі №911/2589/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2021 року у справі №911/2589/21.

4. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №911/2589/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 06.07.2022 року.