ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Справа № 925/1703/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2022

у справі № 925/1703/21 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Власов транс"

про відшкодування збитків у розмірі 78 730,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" (надалі - ТОВ "ТД "Ніса", позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Власов транс" (надалі - ТОВ "Власов транс", відповідач) про відшкодування збитків у розмірі 78 730,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з вини працівника відповідача (водія) був пошкоджений товар - вантаж, переданий позивачем для перевезення, з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з перевезення вантажів № 13/21 від 11.05.2021. Так, водій, без дозволу, за власною ініціативою, почав завантажувати вантаж у транспортний засіб. При цьому, товар впав на землю та був пошкоджений: порушена цілісність пакування, деформовано товар. В результаті позивачу завдані збитки у розмірі 78 730,0 грн (ціна товару). Дії особи, з вини якої заподіяна шкода, зафіксовані актом, складеним свідками, та відеозаписом.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.02.2022 у справі № 925/1703/21 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності всіх складових правопорушення, а саме факту неправомірної поведінки відповідача, вини та наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ "ТД "Ніса" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає про помилковість та безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що прийняття вантажу до перевезення - це розміщення вантажу у транспортному засобі; позивач вважає, що товар був прийнятий відповідачем до перевезення, оскільки вантаж почав свій рух від пункту завантаження до пункту розвантаження; судом першої інстанції невірно встановлено момент переходу відповідальності за пошкоджений вантаж від позивача до відповідача; суд не встановив особу, яка винна у пошкодженні товару.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1327/22 від 07.04.2022, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи № 925/1703/21.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2022 апеляційну скаргу у справі № 925/1703/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2022 у справі № 925/1703/21 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2022 у справі № 925/1703/21; витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/1703/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2022 у справі № 925/1703/21; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2022 у справі № 925/1703/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; ТОВ "Власов транс" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

13.05.2022 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 16.05.2022 в системі "Електронний суд" сформував відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідач наголошує на непричетності свого працівника ОСОБА_1 до пошкодження товару; до посадових обов`язків водія не входить завантаження та розвантаження товару; пошкоджений товар не був прийнятий до перевезення.

Згідно з частиною 10 статті 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами першою та другою статті 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 11.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" (довіритель та замовник за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Власов транс" (виконавець за договором, відповідач) укладено договір № 13/21 (далі - договір) про надання послуг з перевезення вантажів, за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання з перевезення вантажів (автомобілем), а замовник зобов`язується сплатити виконавцю передбачену даним договором винагороду і відшкодувати витрати, понесені в процесі виконання доручення за цим договором.

Пунктами 2.1.2. - 2.1.4. договору визначено, що замовник зобов`язується надати вантаж для навантаження в терміни та обсягах, зазначених у заявках на кожну партію; оформити всі товаросупровідні документи та організувати інформаційний супровід вантажу на всьому шляху слідування; прийняти роботу, виконану виконавцем, відповідно до договору, що підтверджується підписанням акту прийому-передачі виконаних робіт.

У свою чергу, пунктами 3.1.1., 3.1.4. договору передбачено, що виконавець зобов`язується виконати роботу, передбачену договором, додатком до договору та заявкою в термін, своїми засобами; надати замовнику протягом 10-ти днів всі документи, що підтверджують виконання заявки в тому числі підготувати акт прийому-передачі виконаних робіт.

Відповідно до пункту 5.1. договору у випадку псування або втрати вантажу з вини виконавця, останній відшкодовує замовнику збитки у розмірі дійсної вартості втраченого або відсутнього вантажу, а за псування - в розмірі прямої дійсної шкоди, включаючи втрату товарного виду в термін 30 днів, з моменту визначення розміру збитку. У разі недосягнення згоди сторін про розмір заподіяної шкоди, для його визначення залучається незалежна експертиза за рахунок винуватця.

Договір носить довгостроковий характер, і вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 2023 року (пункт 8.1).

Позивачем була подана заявка № 45 від 30.09.2021 на транспортно-експедиційні послуги за маршрутом: Київ - Одеса; найменування вантажу: зварювальні матеріали 5 палет 1.2x1.2x1.0 вага 5000 кг; тип кузова, тоннаж: об`єм - крита; спосіб навантаження, вивантаження: задній; кількість а/м: 1; дата навантаження: 01.10.2021 до 18:00; строк доставки - 04.10.2021 до 17:00 за Київським часом; адреса навантаження 1 вантажовідправник: ТОВ "Торговий дім "Ніса", м. Київ, Молодогвардійська, 28А; контактна особа, телефон: Вікторія Вікторівна Бесшапочна, НОМЕР_3; адреса розвантаження: Ленінградське шосе, 27; вантажоодержувач: ТОВ "Укратлантік"; контактна особа: ОСОБА_2 ; контактний телефон: НОМЕР_1 ; норм. простій на вантажно-розвантажувальні роботи: 48 годин; порядок та форма сплати - 5 000 грн за фактом вивантаження.

Вказана заявка була прийнята та погоджена ТОВ "Власов транс", наданий автомобіль РЕНО, державний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_3 .

Як вказує позивач, 01.10.2021 визначений відповідачем працівник ОСОБА_3 , на зазначеному в заявці автомобілі прибув до складу позивача для навантаження та перевезення товару.

Навантаження товару, зазначеного в заявці, ОСОБА_3 почав робити особисто. При цьому, він не впорався з навантажувачем та впустив одну палету з товаром вагою 1 000 кг, внаслідок чого товар було деформовано.

Відповідно до наказу № 18/2-С/П від 01.10.2021 було створено тимчасову комісію щодо визначення непридатності, оцінки та списання товарно-матеріальних цінностей підприємства у складі: голова комісії: Безшапочна В.В. - комерційний директор, члени комісії: ОСОБА_6. - головний бухгалтер, ОСОБА_4

01.10.2021 було складено акт про пошкодження майна, за змістом якого: "01 жовтня 2021 року о 14 год. 05 хв. водій транспортного засобу RENAULT PREMIUM 12-15 т, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , без дозволу, за власною ініціативою, почав завантажувати товар (дріт OK AUTROD 12.51 1.0 mm 250 kg арт. у кількості одна тонна) у транспортний засіб. З вини ОСОБА_3 при завантажуванні товар впав на землю та був пошкоджений. Розрахунок розміру збитків: 1 000 кг * 78,73 грн (ціна з ПДВ) = 78 730,00 грн. Пошкоджене майно: Дріт OK AUTROD 12.51 1.0 mm 250 kg арт. у кількості одна тонна. Завдані ушкодження: порушення цілісності пакування, деформація товару. Товар не придатний для подальшого використання".

Акт складено та підписано комерційним директором Безшапочною В.В. , свідками: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4

01.10.2021 комісія, призначена наказом по підприємству від 01.10.2021, здійснила перевірку матеріалів, що зробилися непридатними внаслідок падіння при завантажені та встановила, що дріт підлягає списанню та вилученню з обліку, про що складено акт списання № 01/10.

Позивач зазначає, що відповідальність за пошкодження товару несе ТОВ "Власов транс", оскільки водій ОСОБА_3 є працівником ТОВ "Власов транс", що підтверджується наказом № 15-ВК від 22.03.2018 про прийняття його на роботу, та відповідно до п. 5.1 договору повинен відшкодувати замовнику (позивачу) збитки у розмірі прямої дійсної шкоди, включаючи втрату товарного виду.

07.10.2021 позивач звернувся до відповідача із претензією № 1 з проханням відшкодувати завдані працівником останнього збитки у сумі 78 730,00 грн, яка залишилася без відповіді та задоволення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса", а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом відшкодування збитків (абзац 7 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України)).

Статтею 216 ГК України унормовано, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі.

Частиною 2 статті 217 ГК України визначено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд, перш за все, повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Водночас, господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Місцевий господарський суд правильно зазначив, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч.1,2 ст. 614 ЦК України).

Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала та завданими збитками. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Визначаючи розмір заподіяних збитків внаслідок порушення господарських договорів, до уваги беруться вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства.

Відшкодуванню підлягають прямі збитки, що стали безпосереднім та невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Водночас саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Відповідно до частини другої статті 914 ЦК України за довгостроковим договором перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а власник (володілець) вантажу - передавати для перевезення вантаж у встановленому обсязі. У довгостроковому договорі перевезення вантажу встановлюються обсяг, строки та інші умови надання транспортних засобів і передання вантажу для перевезення, порядок розрахунків, а також інші умови перевезення.

Відповідно до статті 917 ЦК України перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.

Відправник повинен пред`явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог.

Перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Відповідно до статті 918 ЦК України завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Завантаження (вивантаження) вантажу, що здійснюється відправником (одержувачем) вантажу, має провадитися у строки, встановлені договором, якщо такі строки не встановлені транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частинами 1-2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 1-3 ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Згідно з ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження прийняття відповідачем товару до перевезення.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 5.1. договору у випадку псування або втрати вантажу з вини виконавця, останній відшкодовує замовнику збитки у розмірі дійсної вартості втраченого або відсутнього вантажу, а за псування - в розмірі прямої дійсної шкоди, включаючи втрату товарного виду в термін 30 днів, з моменту визначення розміру збитку. У разі недосягнення згоди сторін про розмір заподіяної шкоди, для його визначення залучається незалежна експертиза за рахунок винуватця.

Водночас колегія суддів зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження наявності вини виконавця у псуванні чи втраті товару.

Місцевим господарським судом вірно визначено, що надані позивачем відеоматеріали з місця завантаження вантажу не засвідчують обов`язку перевізника завантаження товару, факту самовільного (за власною ініціативою) завантажування товару відповідальною особою відповідача.

Наданий позивачем акт про пошкодження майна від 01.10.2021 не є належним доказом не підтвердження наявності підстав для відшкодування відповідачем збитків, оскільки вказаний акт не містить підпису водія ОСОБА_3 , а також наявні заперечення відповідача щодо завдання позивачу збитків.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що вантаж почав свій рух на шляху від пункту завантаження до пункту розвантаження, що передбачено заявкою від 11.05.2021 № 13/21.

Однак, колегія суддів відхиляє наведені доводи, оскільки з акта про пошкодження майна від 01.10.2021 вбачається, що товар впав на землю при завантаженні товару, тобто його перевезення не відбулося.

Більше того, до позовної заяви позивачем додано товарно-транспортну накладну від 12.10.2021 № 1520, з якої вбачається, що спірний товар було доставлено іншим перевізником - ТОВ "Статус-транс".

В обгрунтування розміру збитків позивач посилається на товарно-транспортну накладну, а також рахунок на оплату від 30.09.2021 № 1947.

Водночас колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутній рахунок на оплату від 30.09.2021 № 1947.

Крім того, як вказує позивач, відповідач відшкодовує позивачу збитки у розмірі прямої дійсної шкоди, включаючи втрату товарного виду, а з відеозапису вбачається чітка деформація товару (втрата товарного виду) внаслідок падіння товару, що є доказом на підтвердження розміру збитків, які мають бути відшкодовані відповідачем у повному обсязі у розмірі 78 730,00 грн.

Наведені вище твердження апелянта відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки, як було зазначено судом вище, позивачем не доведено наявності вини працівника відповідача, а, по-друге, у пункті 5.1. договору визначено, що у разі недосягнення згоди сторін про розмір заподіяної шкоди, для його визначення залучається незалежна експертиза за рахунок винуватця. Однак відповідна експертиза відсутня в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, оскільки позивачем не доведено факту вчинення відповідачем господарського правопорушення, а саме - не доведено той факт, що пошкодження вантажу відбулась під час виконання ним визначеного умовами договору зобов`язання, у суду відсутні підстави вважати, що поведінка відповідача була протиправною та призвела до понесення позивачем збитків. Окрім того, позивачем не доведено наявність вини відповідача у завданні збитків позивачу, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками у вигляді збитків.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, ані під час розгляду справи місцевим господарським судом, ані під час апеляційного провадження у справі позивачем не було доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу господарського правопорушення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Торговий дім "Ніса" до ТОВ "Власов транс" про відшкодування збитків у розмірі 78 730,00 грн.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2022 у справі №925/1703/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "Торговий дім "Ніса" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253, 255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2022 у справі № 925/1703/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2022 у справі №925/1703/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1703/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир