ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2022 р. Справа№ 910/10526/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Гутнік М.А. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 (повний текст рішення 02.12.2021)

у справі № 910/10526/21 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Концерну "СоюзЕнерго"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 258 094, 83 грн,

ВСТАНОВИВ:

Концерн "СоюзЕнерго" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 1 258 094,83 грн, з якої: заборгованість у розмірі 1 188 580,80 грн, інфляційні втрати у розмірі 56 814,12 грн та 3 % річних у розмірі 12 699,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-20-10201 від 30.11.2020 в частині сплати за поставлений позивачем товар.

Враховуючи, що відповідачем не було сплачено позивачу за поставлений ним товар, позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогою про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині стягнення 1 188 580,80 грн основного боргу та 9508,65 грн 3% річних. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Концерну "СоюзЕнерго" 56 814,12 грн інфляційних втрат, 3191,26 грн 3% річних, 9957,06 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 по справі № 910/10526/21 в частині стягнення витрат по сплаті судового збору в сумі 9957,06 грн та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 900,08 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 9957,06 грн судового збору, вважає, що вказане вище судове рішення винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права, в результаті чого сума судового збору була стягнута з відповідача без врахуванням норми визначеної п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку відповідача, сума судового збору, яка у даній справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволення вимог, повинна становити 900,08 грн, виходячи з того, що провадження в частині стягнення загальної суми 1 198 089,45 грн (1 188 580,80 грн основного боргу та 9508,65 грн 3% річних) оскаржуваним рішення суду першої інстанції було закрито.

Таким чином, за твердженням відповідача, судовий збір у даній справі у розмірі 900,08 грн обчислюється за наступним розрахунком: 60 005,38 грн (загальна сума задоволена оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду) х 1,5 % (ставка судового збору) = 900,08 грн.

Узагальнений виклад позиції позивача

Позивач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 у справі № 910/10526/21 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/10526/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі № 910/10526/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Шаптали Є.Ю.; розгляд апеляційної скарги призначено на 03.03.2022.

03.03.2022 судове засідання не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 призначено розгляд апеляційної скарги на 08.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 задоволено клопотання Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 910/10526/21. Вирішено здійснювати судове засідання призначене на 08.06.2022 в режимі відеоконференеції.

В судове засідання, яке відбулося 08.06.2022, з`явився представник відповідача в режимі відеоконференції, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином засобами електронного зв`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 та від 31.05.2022 були направлені представнику позивача на його зазначену в матеріалах справи офіційну електронну адресу.

Також слід зазначити, що інформація про судове засідання була оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судової влади України", тому представник позивача по справі не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Враховуючи, що явка представника позивача в судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника позивача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

30.11.2020 між Концерном "СоюзЕнерго" (постачальник, позивач) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (замовник, відповідач) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-10201 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язався поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник в свою чергу зобов`язався оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

Предметом поставки по даному договору згідно п. 1.2 договору та специфікації № 1 є продукція: Клапан запірний фланцевий з ручним приводом СЭ.КЗ.1.1.2.100.16.0.130095 DN100, PN1,6; код УКТ ЗЕД 8481 у кількості 8 штук, загальною вартістю 1 188 580,80 грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору вартість поставленої продукції не сплатив, у зв`язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 1 188 580,80 грн та за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем було нараховано 56814,12 грн інфляційних втрат та 12.699,91 грн 3% річних.

Проте, після звернення позивача з позовом до суду першої інстанції, відповідачем було подано платіжні доручення № 8081 від 11.08.2021 на суму 100 000,00 грн, № 8556 від 20.08.2021 на суму 100 000,00 грн, № 9065 від 28.08.2021 на суму 100 000,00 грн, № 9230 від 01.09.2021 на суму 100 000,0 грн, № 9360 від 02.09.2021 на суму 100 000,0 грн, № 9636 від 09.09.2021 на суму 50 000,00 грн, № 9885 від 15.09.2021 на суму 100 000,00 грн, № 10090 від 20.09.2021 на суму 100 000,00 грн, № 10490 від 23.09.2021 на суму 50 000,00 грн, № 10697 від 28.09.2021 на суму 88 580,80 грн, № 10897 від 01.10.2021 на суму 50 000,00 грн, № 11118 від 06.10.2021 на суму 50 000,00 грн, № 11188 від 08.10.2021 на суму 100 000,00 грн, № 11596 від 20.10.2021 на суму 50 000,00 грн, № 11810 від 23.10.2021 на суму 50 000,00 грн, які свідчать, що відповідач перерахував позивачу кошти за договором № 53-122-01-20-10201 від 30.11.2020 в загальному розмірі 1 188 580,80 грн.

Таким чином, подані платіжні доручення свідчать, що відповідач повністю перерахував борг після звернення позивача з позовом до суду.

Отже, надані відповідачем докази свідчать про відсутність предмету спору, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України тягне за собою закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 1 188 580,80 грн основного боргу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 14.09.2021 (після подання позивачем цього позову до суду першої інстанції) між позивачем та відповідачем укладено угоду, відповідно до п. 3 якої сторони домовились провести зарахування зустрічних однорідних вимог (за договором № 53-122-01-20-10201 від 30.11.2020) на суму 9508,65 грн, в порядку ч. ст. 601 Цивільного кодексу України, зокрема з боку замовника - пені в розмірі 9508,65 грн та з боку постачальника 9508,65 грн 3% річних.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що укладена між сторонами угода про зарахування зустрічних однорідних вимог свідчить про припинення зобов`язань відповідача в частині сплати позивачу 3% річних в сумі 9508,65 грн, що в силу п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України тягне за собою закриття провадження у справі в цій частині.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині стягнення 1 188 580,80 грн основного боргу та 9508,65 грн 3% річних. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Концерну "СоюзЕнерго" 56 814,12 грн інфляційних втрат, 3191,26 грн 3% річних, 9957,06 грн витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 повернуто Концерну "СоюзЕнерго" з Державного бюджету України 9575,79 грн судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 292719 від 23.06.2021.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, предметом розгляду в апеляційній інстанції є законність стягнутого судом першої інстанції розміру судового збору.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині стягнення судового збору не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судового збору судова колегія враховує таке.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) до відповідача про стягнення 1 258 094,83 грн, з якої: заборгованість у розмірі 1 188 580,80 грн, інфляційні втрати у розмірі 56 814,12 грн та 3 % річних у розмірі 12 699,91 грн.

У ході розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач сплатив на рахунок позивача суму заборгованості в розмірі 1 188 580,80 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення № 8081 від 11.08.2021 на суму 100 000,00 грн, № 8556 від 20.08.2021 на суму 100 000,00 грн, № 9065 від 28.08.2021 на суму 100 000,00 грн, № 9230 від 01.09.2021 на суму 100 000,0 грн, № 9360 від 02.09.2021 на суму 100 000,0 грн, № 9636 від 09.09.2021 на суму 50 000,00 грн, № 9885 від 15.09.2021 на суму 100 000,00 грн, № 10090 від 20.09.2021 на суму 100 000,00 грн, № 10490 від 23.09.2021 на суму 50 000,00 грн, № 10697 від 28.09.2021 на суму 88 580,80 грн, № 10897 від 01.10.2021 на суму 50 000,00 грн, № 11118 від 06.10.2021 на суму 50 000,00 грн, № 11188 від 08.10.2021 на суму 100 000,00 грн, № 11596 від 20.10.2021 на суму 50 000,00 грн, № 11810 від 23.10.2021 на суму 50 000,00 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1 188 580,80 грн відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що укладена між сторонами угода про зарахування зустрічних однорідних вимог свідчить про припинення зобов`язань відповідача в частині сплати позивачу 3% річних в сумі 9508,65 грн, що в силу п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України тягне за собою закриття провадження у справі в цій частині.

На підставі ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що після відкриття судом першої інстанції провадження у даній справі відповідачем було сплачено заборгованість, а також укладено між сторонами угода про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог щодо 9508,65 грн 3% річних, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом за результатами розгляду даної справи правомірно стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 9957,06 грн, виходячи із суми заборгованості (50 %) та 3 % річних, в частині яких було закрито провадження у справі, та покладення судового збору незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.

З огляду на вказані вище обставини, які обґрунтовані матеріалами справи, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 в частині стягнення судового збору у розмірі 9957,06 грн прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі в частині стягнення судового збору відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі № 910/10526/21 - без змін.

Матеріали справи № 910/10526/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.07.2022 після виходу судді Тарасенко К.В. з відпустки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко