ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2022 р. Справа№ 910/16671/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Полякова Б.М.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 29.06.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.08.2021 (повний текст складено 30.08.2021)

у справі №910/16671/19 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Контейт"

про стягнення 2 320 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення суми гарантії №2549-1216/RIS3v від 13.12.2016, яка видана відповідачем та якою забезпечено належне виконання зобов`язань за договором на виконання будівельних робіт, у розмірі 2 320 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 позовні вимоги Міністерства оборони України задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на користь Міністерства оборони України 2 320 000 грн суми банківської гарантії та 34 800 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19 скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також скаржник звернувся із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення складено 30.08.2021 та оскаржуване рішення отримано 04.12.2021.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вимога була підписана неуповноваженою особою, а наданих банку документів не було достатньо для встановлення порушення ТОВ "Ріст" забезпеченого гарантією зобов`язання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза М.Г., Полякова Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16671/19.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/16671/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19. Відновлено Приватному акціонерному товариству "Айбокс Банк" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19. Призначено справу до розгляду на 10.03.2022. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

11.02.2022 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19 без змін.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 у зв`язку перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/16671/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2022 для розгляду справи №910/16671/19 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Призначено справу до розгляду на 29.06.2022.

24.05.2022 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Представники позивача та відповідача з`явилися в судове засідання 29.06.2022 та надали пояснення по суті апеляційної скарги.

Представник третьої особи в судове засідання 29.06.2022 не з`явився. Про поважність неявки в суд не повідомив, клопотань та заяв з цього приводу не надав.

Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки третя особа про дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності третьої особи.

В судовому засіданні 29.06.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 28.12.2016 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріст" (генпідрядник) укладено договір №303/3/12/344-16 підряду на виконання будівельних робіт (45000000-7) будівництва табірного містечка для розміщення бригади у польовому таборі 235 Міжвидового Центру підготовки підрозділів (МЦПП), с. Улянівка (с. Михайлівка) Миколаївської обл. "II пусковий комплекс "Будівництво їдальні, лазне-прального комплексу, контрольно-перепускного пункту, зовнішнього електропостачання з будівництвом ТП, об`єктів інженерного забезпечення (очисні споруди побутових вод, котельня, інженерні мережі тепло-, електро-, водопостачання та каналізаційні стоки), благоустрій території".

Відповідно до п. 1.2 договору, генпідрядник зобов`язується виконати та здати у 2018 році згідно договірної ціни та кошторису, роботи з будівельних робіт (45000000-7) будівництва табірного містечка для розміщення бригади у польовому таборі 235 Міжвидового Центру підготовки підрозділів (МЦПП), с. Улянівка (с. Михайлівка) Миколаївської області" ІІ пусковий комплекс "Будівництво їдальні, лазне-прального комплексу, контрольно-перепускного пункту, зовнішнього електропостачання з будівництвом ТП, об`єктів інженерного забезпечення (очисні споруди побутових вод, котельня, інженерні мережі тепло-, електро-, водопостачання та каналізаційні стоки), благоустрій території", ширф 16-43 (об`єкт), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказані роботи.

Пунктом 11.4 договору передбачено, що генпідрядник забезпечує виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 1 відсотка від суми договору наданням оригіналу банківської гарантії від 13.12.2016 №2549-1216/RIS3v на суму 2 320 000,00 грн, що складає 1 відсоток від договірної ціни об`єкта.

Відповідно до гарантії №2549-1216/RIS3v від 13.12.2016, Публічне акціонерне товариство "Айбокс Банк" (гарант) зобов`язується заплатити за ТОВ "Ріст" (принципал), Міністерству оборони України (бенефіціар) кошти в розмірі, що не перевищують 2 320 000,00 грн, в якості забезпечення виконання договору, який буде укладено між бенефіціаром та принципалом, згідно повідомлення про намір укласти договір під час застосування переговорної процедури, відповідно до оголошення №UA-2016-11-08-00099-c, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу. Гарант бере на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання виплатити бенефіціару суму у разі невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору, …, але в будь-якому разі суму, що не перевищує 2 320 000,00 грн, протягом 10 робочих днів з дня отримання ним: першої письмової вимоги бенефіціара з посиланням на цю гарантію за підписами уповноважених осіб, у якій має зазначатися номер і дата договору, сума належна до сплати, а також, що сума, яку бенефіціар вимагає сплатити, повинна бути виплачена йому у зв`язку із невиконанням принципалом умов договору. Сума гарантії залишається незмінною. Будь-які вимоги або повідомлення стосовно цієї гарантії мають бути надіслані банку в письмовій формі до моменту закінчення терміну дії цієї гарантії. Строк дії банківської гарантії до 02.03.2019 включно.

26.12.2018 Міністерство оборони України звернулося до банку із вимогою за вих. №303/3/12/1878 від 22.12.2018 про перерахування суми грошового забезпечення у розмірі 2 320 000,00 грн за банківської гарантією №2549-1216/RIS3v від 13.12.2016, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором.

Вказана вимога підписана представником Міністерства оброни України, начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, полковником О. Галушко.

У відповідь на зазначену вимогу банк листом за вих. №630/12.б/б-01 від 05.02.2019 повідомив Міністерство оборони України, що вимога не може бути задоволена, оскільки до вимоги не долучено документів, що підтверджують повноваження підписанта вимоги, із поданої вимоги не вбачається за можливе дійти висновку, що з вимогою до банку звернулася належна юридична особа та що інтереси даної особи представлені вповноваженою нею особою; крім того, до вимоги не додано документів, які підтверджували настання гарантійного випадку.

Позивач направив відповідачу повторну вимогу за вих. №303/3/12/179 від 20.02.2019 про сплату суми гарантії та надав банку документи на підтвердження заявлених вимог. До вимоги долучено: належним чином завірені копії довіреностей від 05.02.2018 №220/141/д, від 26.01.2019 №220/186/д, копію претензії №303/34/46 від 19.07.2018, копію листа-відповіді ТОВ "Ріст" №532 від 10.08.2018, копію висновку ТПП України №2103/2/21-10.4 від 20.07.2018 та копію додаткової угоди №10 від 2008.2018 до договору.

У відповідь на повторну вимогу, ПрАТ "Айбокс Банк" відмовив позивачу у виплаті гарантії, посилаючись на підписання вимоги неуповноваженою особою та зазначив, що неналежне виконання умов договору мало місце у зв`язку із істотними змінами обставин, що знаходилися поза волею принципала.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач безпідставно відмовив у виплаті банківської гарантії, а тому позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення суми банківської гарантії.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач зазначає, що вимога про виплату гарантії була підписана неповноважною особою. Крім того, відповідач зазначає, що невиконання принципалом умов договору мало місце з незалежним від волі принципала обставин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що гарантом не виконано взятих на себе безумовних та безвідкличних зобов`язань протягом 10 робочих днів сплатити бенефіціару за його письмовою вимогою суму у розмірі, що не перевищує визначеної банківською гарантією грошової суми забезпечення виконання договору підряду,у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 2 320 000,00 грн. забезпечення за гарантією №2549-1216/RIS3v від 13.12.2016 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 563 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземній валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004, гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку; гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що гарантія - це односторонній правочин, за яким гарант приймає на себе обов`язок сплатити бенефіціару на його вимогу певну грошову суму внаслідок невиконання боржником (принципалом) взятих на себе зобов`язань, забезпечених гарантією. Основна функція гарантії полягає в забезпеченні належного виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.

Отже, підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

Відповідно до ст. 565 ЦК України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги. Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Таким чином,колегія суддів зазначає, що при вирішенні спору про стягнення коштів за гарантією мають бути з`ясовані наступні обставини: 1) чи настав гарантійний випадок; 2) чи відповідає пред`явлена кредитором (бенефіціаром) гаранту письмова вимога про сплату грошової суми або додані до неї документи умовам гарантії; 3) чи дотримано строку подання заяви із вимого про сплату гарантії.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 5.1.1 договору в редакції додаткової угоди №8 від 02.03.2018 встановлено, що термін завершення виконання будівельних робіт визначається відповідно до Уточненого календарного Графіку виконання робіт, але не пізніше 24.08.2018.

19.07.2018 позивач направив генпідряднику претензію із вимогою виконати взяті на себе за договором зобов`язання та сплати штрафні санкції.

У відповідь на зазначену претензію генпідрядник направив позивачу відповідь за вих. №532 від 10.08.2018, у якій зазначив про відмову у задоволенні претензії позивача в частині сплати штрафних санкцій, в решті вимог генпідрядник повідомив, що докладає усі зусилля для виконання взятих на себе зобов`язань.

20.08.2018 між сторонами договору підписано додаткову угоду №10 до договору, з якої вбачається, що сторони дійшли згоди у зв`язку із відставанням генпідрядника від графіка виконання робіт більше ніж на 20 діб розірвати договір №303/3/12/344-16 від 8.12.2016. Договір вважається розірваним з 17.09.2018, крім зобов`язань щодо здійснення взаєморозрахунків.

Таким чином, у вказаній додатковій угоді №10 до договору сторонами визнано факт порушення генпідрядником термінів виконання робіт.

Крім того, Міністерство оборони України звернулося із позовом до ТОВ "Ріст" про стягнення заборгованості за неналежне виконання ТОВ "Ріст" зобов`язань за договором №303/3/12/344-16 на виконання будівельних робіт від 28.12.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2021, яке набрало законної сили 01.06.2021 встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів сплачених за будівельні роботи, виконання яких не підтверджено за результатами перевірки фактично виконаних робіт на об`єкті є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 71 407 990,03 грн.

Зазначеним рішенням позовні вимоги Міністерства оборони України задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Контейт" (змінена назва ТОВ "Ріст") на користь Міністерства оборони України кошти сплачені за будівельні роботи, виконання яких не підтверджено за результатами перевірки фактично виконаних робіт на об`єкті у розмірі 71 407 990,03 грн, пеню за порушення строків виконання будівельних робіт за договором у розмірі 1 696 379,00 грн, штраф за порушення строків виконання будівельних робіт за договором у розмірі 882 351,00 грн, пеню за порушення строків повернення будівельного майданчику за договором та додатковою угодою №10 у розмірі 16 240 000,00 грн, штраф за порушення строків повернення будівельного майданчику за договором та додатковою угодою №10 у розмірі 16 240 000,00 грн, витрати по проведенню судової будівельно-технічної експертизи та судовий збір.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що факт порушення ТОВ "Ріст" (змінено найменування на ТОВ "Контейт") своїх зобов`язань, які забезпечені гарантією встановлений та доказування не потребує.

Водночас, доводи скаржника щодо того, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 51 ГПК України взято до уваги рішення суду та встановлено обставину, яка не мала юридичної сили для скаржника, колегією суддів оцінюються критично, оскільки, факт невиконання (неналежного виконання) Генпідрядником умов Договору підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи, а рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у справі №910/16737/18 додатково підтверджується факт порушення Генпідрядником зобовящань за умовами договору підряду від 28.12.2016 №303/3/12/344-16.

З огляду на зазначене в сукупності, судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано відхилено доводи відповідача щодо відсутності вини генпідрядника у невиконанні умов договору.

Водночас, колегією суддів встановлено та вбачається із матеріалів справи, що гарантія №2549-1216/RIS3v від 13.12.2016, видана в забезпечення належного виконання зобов`язань за договором на виконання будівельних робіт №303/3/12/344-16 від 28.12.2016, є безумовною та безвідкличною, і строк дії банківської гарантії - до 02.03.2019 включно.

22.12.2018 та 20.02.2019 позивач пред`явив відповідачу вимоги про сплату суми гарантії.

У відповідь на зазначені претензії відповідач відмовив у виплаті гарантії. Зокрема, у листі від 01.03.2019 відповідач повідомив позивача, що з вимогою звернулася неналежна юридична особа і що інтереси такої особи не представлені уповноваженим представником бенефіціара, та доказів настання гарантійного випадку.

Відповідно до пункту 2 Розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004 (далі - Положення №639) визначено, що: безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром; безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Пунктом 2 Глави 4 Положення №639 передбачено, що одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Відповідно до п. 3 Глави 4 Положення №639 сплата за вимогою/повідомленням коштів бенефіціару за гарантією здійснюється банком-гарантом (резидентом) на умовах і в строки, передбачені гарантією для оплати вимоги/повідомлення, та згідно з інструкціями і реквізитами, зазначеними в тексті гарантії та/або у вимозі/повідомленні, отриманими від бенефіціара/банку бенефіціара або іншого банку. Банк-гарант (резидент) здійснює перерахування коштів з рахунку, на якому обліковувалися кошти принципала для грошового забезпечення (покриття) гарантії, або з інших відповідних рахунків банку-гаранта (резидента). Якщо гарантія надавалася за рахунок іншого забезпечення, прийнятного для банку, то банк-гарант вирішує питання щодо погашення заборгованості принципала шляхом звернення стягнення на предмет застави або договірного списання коштів з поточних/депозитних рахунків принципала, або шляхом проведення інших дій, передбачених законодавством України (за умови, якщо це передбачено договором).

Посилання скаржника та не, що вимоги на виплату гарантії були підписані неуповноваженою на те особою спростовуються долученими до повторної вимоги копіями довіреностей №220/141/Д від 05.02.2018 та №220/186/Д від 26.01.2019, за якими Галушко А.О. є уповноваженою Міністерством оборони України особою на вчинення від імені останнього дій, зокрема, на виконання функцій замовника договорів підряду на виконання робіт з будівництва (реконструкції) та капітального ремонту військових об`єктів для потреб Збройних Сил України, а також на здійснення інших дій, пов`язаних з їх виконанням.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач, як банк-гарант, у зв`язку з порушенням принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, зобов`язаний був сплатити кошти бенефіціару за його вимогою без виконання будь-яких інших умов.

Доводи скаржника щодо відсутності порушень третьою особою забезпеченого гарантією зобов`язання суперечать встановленим обставинам та зібраним доказам, тому є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, з огляду на невиконання гарантом взятих на себе безумовних та безвідкличних зобов`язань протягом 10 робочих днів сплатити бенефіціару за його письмовою вимогою суму у розмірі, що не перевищує визначеної банківською гарантією грошової суми забезпечення виконання договору підряду, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та правмірного висновку, що позовні вимоги про стягнення 2 320 000,00 грн забезпечення за гарантією №2549-1216/RIS3v від 13.12.2016 є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі №910/16671/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/16671/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 11.07.2022.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

Б.М. Поляков