ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Черкаси справа № 925/437/22

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш»

до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно»

про стягнення 272798,10 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» ( вул. Варшавська, 1, м. Ковель, Волинська область, 45007, код 31533318) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» (проспект Хіміків, 76, м. Черкаси, 18005, код 00204033) про стягнення заборгованості за договором поставки від 08.04.2021 № 63: 235032,00 грн основний борг, 14037,53 грн пеня, 21622,94 грн інфляційні нарахування, 2105,63 грн три відсотки річних та відшкодування судових витрат: 4092,00 грн сплаченого судового збору, 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання з оплати отриманого товару за укладеним договором. Правовими підставами визначив статті 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 629, 665, 691,692, 712 Цивільного кодексу України (ЦК України), статті 193, 222 Господарського кодексу України (ГК України), посилаючись, зокрема, на обов`язковість умов укладеного між сторонами договору.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; розгляд справи по суті призначено на 30 червня 2022 року.

Відповідно до поданої суду заяви про часткове визнання позову, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) ПрАТ «Черкаське хімволокно» визнає вимоги позивача, а саме в частині стягнення 235032,00 грн заборгованості, 14037,53 грн пені, 2105,63 грн 3 % річних, 21622,94 грн інфляційних втрат та 4 092,00 грн судового збору і не заперечує проти ухвалення судом рішення про їх задоволення. Одночасно, в зв`язку з скрутним матеріальним становищем, відповідач просить зменшити пеню (14037,53 грн) на 50 % та в порядку статті 331 ГПК України відстрочити виконання рішення суду на один рік з моменту ухвалення такого рішення. Відповідно до прохальної частини заяви відповідач просить суд:

1) зменшити заявлений розмір пені на 50 % до 7018,76 грн;

2) прийняти часткове визнання позову відповідачем і задовольнити вимоги позивача, в частині стягнення 235032,00 грн заборгованості, 7018,76 грн пені, 2105,63 грн 3 % річних, 21622,94 грн інфляційних втрат та 4092,00 грн судового збору судового збору;

3) відмовити позивачеві в задоволенні вимог в частині стягнення 50 % пені та стягнення судових витрат на правничу допомогу;

4) в порядку статті 331 ГПК України відстрочити виконання рішення суду на один рік з моменту ухвалення такого рішення.

У відповіді на відзив на позов, позивач, беручі до уваги, що розмір нарахованої ним пені за порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором (14037,53 грн) у порівнянні із загальним розміром заявлених вимог (272798,10 грн) невеликий, зазначає, що вирішення питання про задоволення заяви відповідача про зменшення на 50 відсотків розміру стягнення пені, нарахованої за договором, залишає на розсуд суду. Оскільки, на час звернення відповідача із заявою про відстрочення виконання судового рішення, рішення суду не прийнято, вважає, що така заява не може бути предметом розгляду судом до його прийняття та набрання законної сили.

Представник позивача (адвокат) подав заяву, у якій просить суд вирішити під час розгляду справи питання розподілу судових витрат позивача на правову допомогу, які той має понести у зв`язку із розглядом справи, та стягнути з відповідача на користь позивача 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 169 ГПК України визначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач скористався визначеним Господарським процесуальним кодексом України правом на подання заяви про зменшення штрафних санкцій.

У судовому засіданні, що відбулося 30.06.2022 за відсутності представників сторін, суд дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи; було підписано вступну та резолютивну частини судового рішення без його проголошення.

Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі обставини.

04 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Черкаське хімволокно» в інтересах якого діє Відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ» (покупець, відповідач) був укладений договір поставки № 63 СЗ (договір).

Відповідно до умов договору позивач зобов`язався поставити у власність відповідачу обумовлені специфікацією вироби (запчастини для модернізації пиложивильників), а відповідач прийняти та сплатити за поставлений товар (п. 1.1).

Право власності на товар переходить до відповідача з дати підписання акту приймання-передачі товару (п. 2.5).

Загальна вартість договору складає 335760,00 грн (п. 3.1), оплату якої покупець здійснює на підставі рахунку постачальника у такому порядку: 30% від вартості товару, що становить 100728,00 грн, протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати отримання рахунку, в якості передплати (п. 3.2.1); остаточна оплата у розмірі 70 % від вартості товару, що становить 235032,00 грн протягом 30 календарних днів з дня прийняття товару, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі (п. 3.2.2).

Договір підписаний представниками сторін, підписи посвідчені їх печатками.

Позивач виконав умови договору у повному обсязі, що підтверджується актом приймання-передання товару згідно з специфікацією від 31.12.2021.

Отже, згідно з умовами договору, остаточний розрахунок за поставлений товар відповідач мав здійснити до 30.01.2022

Відповідач виконав умови договору щодо оплати за поставлений товар частково: сплатив в якості передплати на підставі рахунку позивача 100728,00 грн, що підтверджується випискою з рахунку ТОВ «ВО «Ковельсільмаш».

У зв`язку із неналежним виконанням умов договору відповідачем, відповідно до умов договору позивач нарахував пеню в розмірі 14037,53 грн за несвоєчасну оплату товару за період з 01.02.2022 по 20.05.2022, а також на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України 2105,63 грн 3% річних та 216221,94 грн інфляційних втрат.

Вказані обставини стали підставою для звернення із позовом до суду.

Предметом спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення боргу за договором поставки, у зв`язку з тим, що товар не був оплачений.

Судом встановлено, що позивач здійснив поставку запчастин для модернізації пиложивильниківу, що підтверджується актом прийому-передачі та визнається сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено.

Не містять матеріали справи й належних та допустимих доказів спростування правомірності правочину.

Відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Спірні правовідносини сторін виникли з укладеного між ними договору, який за своєю правовою природою є договором поставки.

На підставі ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України між сторонами договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 202 ГК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, позивач в порядку захисту своїх порушених прав на своєчасне одержання боргу в сумі 235032,00 грн вправі вимагати від відповідача примусового виконання своїх зобов`язань шляхом стягнення з нього на свою користь вказаної суми коштів.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо обґрунтованості позову в частині стягнення пені.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п. 6.1 договору, у разі порушення будь-якою із сторін зобов`язань, що виникли з моменту підписання цього договору, винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 6.12 договору, у разі несвоєчасної оплати за товар, постачальник вправі вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Розрахунок пені є вірним та відповідає обставинам справи.

Відповідач просить суд зменшити нараховану до стягнення пеню на 50% з урахуванням того, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» є соціально-значимим підприємством, енергогенеруючою та теплогенеруючою компанією, яка забезпечує послугами з опалення та гарячого водопостачання приблизно 60% мешканців м. Черкаси, бюджетних, соціальних і промислових об`єктів; скрутного фінансового становища, що підтверджується фінансовою звітністю; незначного прострочення виконання зобов`язання; відсутні докази завдання позивачу збитків через порушення відповідачем зобов`язань за договором та внаслідок невиконання умов договору.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (абз. 1 п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011).

Так, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Подібних висновків щодо розміру штрафних санкцій дійшла Велика Палата Верховного Суду 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц; у справі № 902/417/18 від 18.03.2020.

Суд вважає обставини, які відповідач просить врахувати при вирішенні питання щодо зменшення пені, достатніми та з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості задовольняє клопотання відповідача.

Зокрема, суд враховує, що термін прострочення є нетривалим, захищеність майнових інтересів позивача забезпечена нарахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

Отже, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення 7018,76 грн пені.

Щодо обґрунтованості позову в частині стягнення інфляційних та 3% річних за весь час прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є обставиною, за наявності якої суб`єкт господарювання не несе відповідальності за порушення господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати і 3% річних за своєю правовою природою не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Беручи до уваги вказані в розрахунку позивача суму зобов`язання, період нарахування, здійснивши перевірку правильності нарахування, судом встановлено, що позивачем вірно здійснено розрахунки та нарахування, позов в цій частині належить задовольнити в заявленому розмірі: 2105,63 грн 3% річних, 21622,94 грн інфляційних втрат.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення господарський суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ст. 331 ГПК України суд може розстрочити виконання судового рішення за заявою сторони спору. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідачем не надано в справі доказів про існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Крім того, відповідачем не враховано інтереси позивача при відстроченні виконання рішення на умовах відповідача, відсутні докази реальності виконання судового рішення через рік після його ухвалення судом, отже суд у задоволені клопотання відповідача відмовляє.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. а результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивач вказав про те, що попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, який очікує понести у зв`язку з розглядом справи складає 15000,00 грн та заявляв вимогу про розподіл судових витрат.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, представник позивача адвокат Бігдан О.А. надав копії договору про надання правової допомоги від 10.05.2022, додатку № 1 від 01.06.2022 до договору про надання правової допомоги від 10.05.2022, акту виконаних робіт від 17.06.2022 за договором про надання правової допомоги від 10.05.2022.

10 травня 2022 року між Адвокатським бюро «Бігдан Олексій» (бюро) в особі керуючого бюро, адвоката Бігдана Олексія Антоновича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1665 від 30.08.2019, видане Радою адвокатів Рівненської області), що діє на підставі статуту бюро, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та позивачем (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання надати клієнту за винагороду необхідну правову з питань стягнення у судовому порядку заборгованості Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» перед клієнтом за договором поставки № 63 СЗ від 04.08.2021.

Згідно з п. 3.1 договору визначення розміру винагороди (гонорару), який сплачується клієнтом на користь бюро, умови, строки, порядок розрахунків, сторони оговорюють в додатку до цього договору, який є невід`ємною частиною договору.

01 червня 2022 року між ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» та бюро укладений додаток № 1 до договору, яким встановлювався перелік та вартість послуг бюро, що можуть надаватися під час виконання договору.

Пунктом 1.4 договору визначений перелік послуг, що може надавати бюро в межах виконання договору.

Згідно з п. 1.2. 1.1 додатку сторони домовилися, що вартість години роботи бюро під час надання послуг складає 1500,00 грн. Вартість гонорару за фактично надані послуги за договором, складається з вартості відповідної кількості годин, витрачених бюро па послуги, визначені п. 1.4 цього додатку до договору.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 додатку за наслідками надання зазначених у п. 1.4 цього додатку послуг, бюро складає акт виконаних робіт та направляє його для підписання клієнту.

Клієнт зобов`язаний сплатити вартість наданих бюро згідно з п. 1.2 цього додатку послуг в строк тридцять календарних днів із дати підписання акту, шляхом внесення в касу бюро або перерахування на розрахунковий рахунок.

Відповідно до акту виконаних робіт від 17.06.2022, підписаного позивачем, бюро в межах виконання договору про надання правової допомоги, надані такі послуги:

- правовий аналіз справи (вивчення та аналіз положень чинного законодавства, судової практики тощо), надання правового висновку чотири години, що складає 6000,00 грн, виходячи з розрахунку 1500,00 грн/год.;

- підготовка, складання позову, формування додатків до позову три години, що складає 4500,00 грн, виходячи з розрахунку 1500 грн/год.;

- підготовка, складання відповіді на відзив одна година, що складає 1500,00 грн, виходячи з розрахунку 1500 грн/год.

Наданими доказами підтверджується розмір витрат, які позивач має понести у зв`язку із отриманням правничої допомоги під час розгляду справи, в розмірі 12000,00 грн.

Отже, доведено належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката за розгляд справи в розмірі 12000,00 грн. При цьому, клопотання щодо зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу до суду від відповідача не надходило.

Заперечення відповідача проти судових витрат на правничу допомогу зводяться до недоведеності їх понесення, що спростовується матеріалами справи, досліджено судом, та наведених вище висновків суду не спростовують.

Вирішення судом питання щодо зменшення розміру пені не впливає на розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зменшення розміру штрафних санкцій, витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору відшкодовуються з відповідача у повному обсязі, аналогічне твердження викладено у Постанові Пленуму ВГСУ від 21.03.2013 № 7 (п. 4.3).

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» (, 18005, м. Черкаси, вул. Хіміків, 76) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» (, м. Ковель, вул. Варшавська, 1):

235032,00 грн основного боргу,

7018,76 грн пені,

21622,94 грн інфляційних нарахувань,

2105,63 грн трьох відсотків річних,

4092,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору,

12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У задоволення клопотання Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» про відстрочення виконання рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 05 липня 2022 року.

Суддя О.В. Чевгуз