ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року Справа № 903/886/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 11.04.2022 р. та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2022 р. у справі № 903/886/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніра"

до Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича

про стягнення 220 420,79 грн

за участю представників сторін:

позивача - Нестеришин Т.С.;

відповідача - Кушнірук А.В.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніра" (далі - позивач, ТОВ "Ніра") звернулося до Господарського суду Волинської області із позовом про стягнення з Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича (далі - відповідач, ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Юнака Сергія Петровича) 176 040, 17 грн - інфляційних втрат та 44 380, 62 грн - 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність рішення Господарського суду Волинської області від 10.03.2021 р. та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 р. у справі № 903/13/21 про стягнення з ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича на користь ТОВ "Ніра" 1 063 692, 90 грн - боргу та 51 621, 58 грн - судового збору. Позивач вказує на те, що неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати заборгованості за договором від 15.03.2019 р. № 1/150319 є підставою для стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 11.04.2022 р. у справі № 903/886/21 позов задоволено частково. Стягнуто з ФГ "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича на користь ТОВ "Ніра" 176 040, 17 грн - суми збитків від інфляції, 44 162, 81 грн - 3 % річних та 3 303, 05 грн витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення 217, 81 грн - 3 % річних відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що наявність судових рішень про стягнення суми боргу за договором не припиняє правовідносин сторін цього договору та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення.

Додатковим рішенням Господарського суду Волинської області від 26.04.2022 р. у справі №903/886/21 стягнуто з ФГ "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича на користь ТОВ "Ніра" 19980, 23 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення мотивоване тим, що вартість адвокатських послуг по даній справі, яка перевірена судом та підтверджена матеріалами справи, підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ч. 4 ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. на суму 19 980, 23 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 220 202, 98 грн заборгованості та 3 303,05 грн судового збору, прийняти нове рішення, яким зменшити розмір нарахованих збитків, завданих інфляцією та відсотків річних до 10 % від суми стягнення, а саме до 22 042, 08 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- через недосягнення сторонами згоди щодо вартості ріпаку в силу п. 1.4 договору, у відповідача не виникло обов`язку з поставки товару, відтак у позивача відсутні правові підстави нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних за порушення строків;

- при винесенні рішення судом першої інстанції не була врахована правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18, у якій суд дійшов висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2022 р. відкрито провадження за апеляційною скаргою ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 11.04.2022 р. у справі № 903/886/21; розгляд скарги призначено на 30.06.2022 р. об 11:00 год.

Також не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення суду, прийняти рішення, яким зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та складністю справи, витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру;

- апелянт посилається на правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 07.11.2019 р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 р. у справі № 922/2685/19.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2022 р. відкрито провадження за апеляційною скаргою ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2022 р. у справі №903/886/21; розгляд скарги призначено на 30.06.2022 р. об 11:30 год.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2022 р. розгляд скарг було відкладено на 13.07.2022 р. об 10:15 год.; об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 11.04.2022 р. та додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2022 р. у справі № 903/886/21.

ТОВ "Ніра" надіслало до суду відзиви на апеляційні скарги ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 11.04.2022 р. та додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2022 р. у справі № 903/886/21, в яких посилається на обставини порушення відповідачем своїх зобов`язань по договору щодо відшкодування вартості наданих матеріалів на суму 1 063 692, 90 грн, а також правомірність вимог позивача про стягнення 1 063 692, 90 грн, що встановлено постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 р. у справі № 903/13/21, а тому доказуванню не потребує. Оскільки борг відповідача за договором є грошовим зобов`язанням перед позивачем, тому сплата відповідачем боргу в силу положень ч. 2 ст. 625 ЦК України повинна була бути здійснена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Однак, відповідачем був сплачений борг лише в частині основної суми заборгованості без урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

Позивач вважає, що висновок Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі №902/417/18 не є релевантним та не може застосовуватися при розгляді цієї справи.

Також суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням розміру задоволених судом вимог, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19 986 грн є співмірними та доведеними належними і допустимими доказами, не спростованими відповідачем, а тому такими, що підлягають стягненню. Відповідачем у даній справі не було заявлено клопотання про зменшення начебто неспівмірного, на його думку, розміру витрат на професійну правничу допомогу. Незаявлення такого клопотання позбавляє суд першої інстанції процесуальної можливості зменшення заявленого до розподілу розміру судових витрат на професійну правничу допомогу. ГПК України не передбачає та не допускає можливості заявлення такого клопотання на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Позивач вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 980, 23 грн являється співмірним, реальним та розумним.

Також позивач вважає безпідставним посилання відповідача на правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 07.11.2019 р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 р. у справі № 922/2685/19.

З огляду на викладене, позивач просить суд апеляційні скарги ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 11.04.2022 р. та додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2022 р. у справі №903/886/21 - залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

В судовому засіданні 13.07.2022 р. представник відповідача підтримав доводи апеляційних скарг, просить суд задоволити їх вимоги, скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 220 202, 98 грн заборгованості та 3 303, 05 грн судового збору, прийняти нове рішення, яким зменшити розмір нарахованих збитків, завданих інфляцією та відсотків річних до 10 % від суми стягнення, а саме до 22 042,08 грн. та скасувати додаткове рішення суду, прийняти рішення, яким зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 13.07.2022 р. заперечив доводи апеляційних скарг, просить відмовити в їх задоволенні, а судові рішення - залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень, зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 15.03.2019 р. між ТОВ "Ніра" та ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича було укладено договір № 1/150319, згідно з умовами котрого ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака С.П. зобов`язалося своїми силами виконати для ТОВ "Ніра" комплекс робіт по вирощуванню ріпаку на земельних ділянках, право користування якими належить йому, загальною площею 126 гектарів.

Відповідно до умов договору врожай ріпаку, що буде зібраний на виконання цього договору, повинен бути доставлений ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака С.П. на зерновий склад за адресою: Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Ганни Жежко, 9 в строк до 15.08.2019 р. (п. 1.3. договору).

Кількість ріпаку, що ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака С.П. вирощує на виконання умов цього договору, визначається як вартість наданих матеріально-технічних цінностей відповідно до п. 1.6 цього договору, поділена на ринкову вартість зерна (ріпаку), погоджену сторонами. В разі, якщо вартість зерна додатково сторонами не погоджена, ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака С.П. відшкодовує ТОВ "Ніра" вартість наданих матеріалів (п. 1.4. договору).

Для виконання цього договору ТОВ "Ніра" надає ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака С.П. матеріально-технічні цінності (мінеральні добрива, моторне паливо та оливи, пестициди, запасні частини та інше) , а саме ТОВ "Ніра" надає карбамід у кількості 250 тонн, вартістю 3 433 219,18 грн ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака С.П. використовує передані ТОВ "Ніра" матеріально-технічні цінності в своїй діяльності без права передачі таких цінностей третім особам (п. 1.6. договору).

Сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019р., проте в будь-якому разі до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 1.13. договору).

На виконання умов даного договору згідно замовлень відповідача № 001 від 22.03.2019 р., № 002 від 02.04.2019 р., № 003 від 03.04.2019 р., позивач поставив відповідачу карбамід на загальну суму 3 441 438,36 грн, що підтверджується видатковою накладною № 137 від 18.03.2019 р.

У визначений договором строк відповідач ріпак не поставив, у зв`язку з чим виникло зобов`язання по оплаті вартості карбаміду.

Позивач 12.10.2020 р. направив відповідачу претензію № 12/10-20-2 про відшкодування вартості карбаміду в сумі 3 441 438, 36 грн. Претензія була залишена без відповіді та реагування.

15.02.2021 р. відповідач подав заяву № 06-505 від 05.02.2021 р. про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог по угоді № 1/150319 від 15.03.2019р. на суму 2 377 745,46 грн.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 10.03.2021 р. у справі № 903/13/21 (суддя Кравчук А.М.) стягнуто з ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака С.П. на користь ТОВ "Ніра" 1 063 692,90 грн - боргу, 1 827 403,77 грн - пені, 860 359,59 грн - штрафу, 48 294,14 грн - судового збору; в позові на суму 3 079 798, 88 грн - відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 р. апеляційну скаргу ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака С.П. було задоволено. Рішення Господарського суду Волинської області від 10.03.2021 р. у справі № 903/13/21 скасовано в частині стягнення 1 827 403,77 грн - пені та 860 359,59 грн - штрафу. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті рішення залишено без змін, викладно резолютивну частину рішення Господарського суду Волинської області від 10.03.2021 р. у справі № 903/13/21 в наступній редакції: "позов задоволити частково. Стягнути з Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніра" 1 063 692, 90 грн - боргу та 51 621, 58 грн - судового збору. В позові про стягнення 2 377 745,46 грн - боргу, 2 529 457,13 грн - пені та 860 359,59 грн - штрафу - відмовити.

На виконання рішення Господарського суду Волинської області від 10.03.2021 р. з врахуванням постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 р. у справі №903/13/21 було видано накази від 06.07.2021 р. № № 903/13/21-1, 903/13/21-2, 903/13/21-3.

Відповідачем було повністю погашено заборгованість, що підтверджується платіжними дорученнями № 3684 від 28.07.2021 р. на суму 272 374 грн та № 3703 від 04.08.2021 р. суму 842 940,48 грн.

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача 176 040, 17 грн - інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.11.2020 р. по 04.08.2021 р. та 44 380, 62 грн - 3 % річних, нарахованих за період з 27.10.2020 р. по 04.08.2021 р.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що за змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Рішення Господарського суду Волинської області від 10.03.2021 р. з врахуванням постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 р. у справі №903/13/21, встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару за договором від 15.03.2019 р. № 1/150319, що і стало підставою для стягнення з ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича на користь ТОВ "Ніра" 1063692,90 грн боргу та 51 621, 58 грн судового збору.

Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, було встановлено факт поставки позивачем відповідачу товару за договором від 15.03.2019 р. № 1/150319, факт настання строку оплати за вказаним договором та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 1 063 692, 90 грн.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено апеляційним судом, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 176 040, 17 грн - інфляційних втрат за період з 01.11.2020 р. по 04.08.2021 р. та 44 380, 62 грн - 3 % річних від простроченої суми за період з 27.10.2020 р. по 04.08.2021р.

Дані нарахування позивачем було здійснено починаючи з 27.10.2020 р., виходячи з положень ст. 530 ЦК України (з дня спливу семиденного строку від дня пред`явлення вимоги позивача) та із врахуванням тієї обставини, що позивачем було направлено відповідачу вимогу/претензію від 12.10.2020 р. № 12/10-20-2 про сплату боргу в розмірі 3 441 438,36 грн та вручено зазначену вимогу 19.10.2020 р.

В свою чергу, позивачем були враховані обставини сплати відповідачем боргу, а саме: 05.02.2021 р. у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог по договору № 1/150319 від 15.03.2019 р. на суму 2 377 745,46 грн.; 28.07.2021 р. у зв`язку із сплатою боргу на суму 272 374 грн (платіжне доручення № 3684 від 28.07.2021 р.) та 04.08.2021 р. у зв`язку із сплатою боргу на суму 842 940, 48 грн (платіжне доручення №3703 від 04.08.2021р.). А також нарахування було здійснено позивачем за період прострочки платежів з 27.10.2020 р. по 05.02.2021 р. із наявної на той час суми боргу 3 441 438, 36 грн; за період прострочки платежів з 06.02.2021 р. по 28.07.2021 р. із наявної на той час суми боргу 1 063 692, 90 грн; за період прострочки платежів з 29.07.2021 р. по 04.08.2021 р. із наявної на той час суми боргу 791 318, 90 грн.

Враховуючи те, відповідачем порушено строк виконання зобов`язання за договором від 15.03.2019 р. № 1/150319, а заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати основного боргу в сумі 1 063 692, 90 грн стягнута судовими рішеннями у справі № 903/13/21, тому позивач набув права на нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

Здійснивши перевірку правильності здійснених позивачем нарахувань 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 176 040, 17 грн - інфляційних втрат та 44 162, 81 грн - 3 % річних.

При цьому суд вказує, що при здійснені розрахунку річних, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення річних (близька за змістом правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі №910/13064/17, від 13.06.2018 р. у справі № 922/1008/16, від 27.05.2019 р. у справі №910/20107/17, від 25.02.2020 р. у справі № 910/2615/18, від 11.11.2021 р. №922/449/21). А відтак, підставним буде нарахування 3 % річних починаючи з 27.10.2020 р. по 04.02.2021 р. на суму боргу 3 441 438, 36 грн, з 05.02.2021 р. по 27.07.2021 р. на суму боргу 1 063 692,90 грн та з 28.07.2021 р. по 04.08.2021 р. на суму боргу 791 318,90 грн. Тому в позові в частині стягнення з відповідача 217, 81 грн - 3 % річних суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.

При цьому, доводи скаржника про те, що через недосягнення сторонами згоди щодо вартості ріпаку в силу п. 1.4 договору, у відповідача не виникло обов`язку з поставки товару, тому у позивача відсутні правові підстави для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки обставини порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором від 15.03.2019 р. № 1/150319 на суму 1 063 692, 90 грн та правомірності вимог позивача про стягнення вказаної суми встановлені судовими рішеннями у справі № 903/13/21, а тому враховуючи приписи ч. 4 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягають. Натомість предметом розгляду даного спору є стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання з відшкодування (сплати) вартості поставленого товару, а не за його непоставку.

Також суд вказує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591 цсі 8) зроблено правовий висновок про те, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягав у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ІІК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд в постанові від 17.11.2021 р. у справі №910/221 13/17, від 10.11.2021 р. у справі № 2-7250/11-ц, від 15.09.2021 р. у справі № 917/682/20.

Отже, оскільки борг відповідача за договором є грошовим зобов`язанням перед позивачем, то сплата вказаного боргу в силу положень ч. 2 ст. 625 ЦК України повинна бути здійснена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Окрім того, посилання апелянта на позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18, колегія суддів оцінює критично, оскільки, як встановлено Верховним Судом у справі № 902/417/18, у пункті 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару.

Натомість, у даній справі, яка розглядається, апеляційним судом встановлено, що сторони договору від 15.03.2019 р. № 1/150319 не погоджували зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому при зверненні до суду та розрахунку заборгованості відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, позивач керувався загальною нормою, встановленою ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 зроблено правовий висновок щодо можливості зменшення судом нарахованих до стягнення відсотків річних, однак про право на зменшення розміру судом суми інфляційних втрат у вказаній постанові не зазначено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що обставини справи №902/417/18, на яку посилається апелянт, та обставини даної справи не є подібними, а тому відсутні підстави для застосування у даному спорі висновків Великої Палати Верховного Суду наведених у справі № 902/417/18.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, викладених у додатковому рішенні Господарського суду Волинської області від 26.04.2022 р. у даній справі, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Згідно зі ст. 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Тобто, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19. Подібні висновки також викладено в постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.

Апеляційний господарським суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивач в суді першої інстанції просив стягнути на його користь із ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. - 20 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені ТОВ "Ніра" у зв`язку з розглядом судом даної справи.

В підтвердження надання адвокатом Нестеришиним Т.С. для ТОВ "Ніра" послуг з професійної правничої допомоги в суді під час розгляду справи стороною надано ордер серії АА №1139930 від 20.02.2022 р., договір про надання правової (правничої) допомоги від 09.01.2019 р., додаткову угоду № 10 від 05.10.2021 р. до договору, акт приймання-передання правової (професійної правничої) допомоги від 12.04.2022 р. на суму 30 000 грн.

Дослідивши надані позивачем докази, суд приймає до уваги те, що згідно п. 1.1. договору про надання правової (правничої) допомоги від 09.01.2019 р., який укладений між Адвокатським бюро "Нестеришина" та ТОВ "Ніра" (клієнт), бюро зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової (правничої) допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно п. 1.3. договору, сторони мають право у додаткових угодах до цього договору конкретизувати вид правової (правничої) допомоги, яка надається бюро клієнту, обсяг і вартість такої правової (правничої) допомоги. Такі додаткові угоди після їх підписання сторонами стають невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.3., за надання правової допомоги клієнт сплачує бюро гонорар у розмір, що визначатиметься сторонами в актах приймання-передання наданих послуг та/або додаткових угодах до договору в залежності від обсягу та складності наданих послуг (правової допомоги), з урахуванням вимог, що передбачені Правилами адвокатської етики. Факти надання правової допомоги оформляються актами приймання-передання наданих послуг.

В свою чергу, додатковою угодою № 10 від 05.10.2021 р. до договору від 09.01.2019 р., сторони погодили наступні види правової (професійної правничої) допомоги, послуг, їх орієнтовний обсяг та вартість, зокрема:

- підготовка позовної заяви ТОВ "Ніра" до Господарського суду Волинської області до ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. про стягнення 220 420, 79 грн інфляційних втрат та 3 % річних за неналежне виконання ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. умов договору № 1/150319 від 15.03.2019 р.: орієнтовна кількість годин - 5, вартість однієї години надання правової допомоги 3000 грн;

- підготовка, за необхідності, процесуальних документів (відповіді на відзив, пояснень, клопотань. заяв тощо), вартість однієї години надання правової допомоги - 3000 грн;

- представництво в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій: вартість участі в одному засіданні - 6000 грн;

- підготовка та подання апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції: орієнтовна кількість годин 8, вартість однієї години надання правової допомоги - 3000 грн;

- підготовка та подання касаційної скарги або відзиву на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції: орієнтовна кількість годин 10, вартість однієї години надання правової допомоги - 3000 грн.

Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, адвокат Нестеришин Т.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 5477 від 05.12.2013 р.) є адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність у АБ "Нестеришина".

Згідно акту приймання-передання правової (професійної правничої) допомоги від 12.04.2022 р., підписаного договірними сторонами, загальна вартість наданих послуг складає 30 000 грн, а з детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом по даній справі, вбачається, що вартість послуг на визначену суму включає:

- аналіз матеріалів, підготовка та подання позовної заяви з документами, що до неї додаються, на адресу ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. та Господарського суду Волинської області, кількість годин 5, ціна за годину 3 000 грн, загальна суму 15 000 грн;

- складення та подання відповіді на відзив на адресу ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. та Господарського суду Волинської області, клопотань про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, інших заяв, кількість годин 3, ціна за годину 3 000 грн, загальна суму 9 000 грн;

- представництво в Господарському суді Волинської області інтересів ТОВ "Ніра" (в режимі відеоконференції та безпосередньо в суді, 1 засідання, ціна за годину 6 000 грн, загальна суму 6 000 грн.

Разом з тим, позивачем у поданому до суду першої інстанції клопотанні від 12.04.2022 р. вказано про те, що, враховуючи принцип співмірності та обставину того, що у попередньому розрахунку розміру судових витрат, які очікувало понести ТОВ "Ніра", було вказано орієнтовну суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн, просить стягнути з відповідача саме вказану суму судових витрат.

Позивачем згідно з вимогами ст. 74 ГПК України було доведено надання йому послуг з професійної правничої допомоги на суму 20 000 грн, вартість даних послуг на визначену суму підтверджена належними та допустимими доказами, відповідає обсягу виконаних робіт (наданих послуг).

Суд зазначає, що за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19).

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вартість адвокатських послуг, яка перевірена судом та підтверджена матеріалами справи підлягає стягнення з відповідача на користь позивача у відповідності до ч. 4 ст. 129 ГПК України - пропорційно розміру задоволених вимог, на суму 19 980, 23 грн.

На думку суду даний розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції відповідає у повній мірі критерію реальності таких витрат, розмір витрат доведений, документально обгрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат з урахуванням складності справи.

Апеляційним господарським судом не встановлено того, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та складністю справи, або ж витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому такі доводи апелянта суд не приймає до уваги.

Щодо посилань відповідача на правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 07.11.2019 р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 р. у справі № 922/2685/19, то суд апеляційної інстанції вказує, що обставини викладені у даних справах та обставини справи №903/886/21 не є подібними, а посилання скаржника на вказані позиції суду касаційної інстанції не є підставою для скасування додаткового рішення суду у даній справі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятих ним судових рішень у даній справі та дійшов правильних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 11.04.2022 р. та додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2022 р. у справі № 903/886/21 необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 11.04.2022 р. у справі №903/886/21 покладаються на апелянта згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 11.04.2022 р. та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2022 р. у справі №903/886/21 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складено 14 липня 2022

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.