ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р. м. Київ Справа № 911/3310/21

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Д.С.Бабяка, розглянувши матеріали

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ», м. Львів

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», Київська область, м. Бровари

про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», Київська область, м. Бровари

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ», м. Львів

про стягнення заборгованості

представники:

від позивача (відповідача за зустрічним) не з`явився

від відповідача (позивача за зустрічним) не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» б/н від 05.11.2021 (вх.№3275/21 від 10.11.2021) до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» про стягнення заборгованості за Договором поставки зернових культур №04-20-07 від 16.06.2020 у сумі 632208,40 грн., з яких 516482,00 грн. основного боргу, 23304,41 грн. 3% річних та 92421,99 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 26.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/3310/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.12.2021 року.

До суду від представника відповідача надійшла заява б/н від 20.12.2021 (вх. №29393/21 від 20.12.2021) про відкладення підготовчого засідання.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у судове засідання 21.12.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 21.12.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи за 15.02.2022 року.

Ухвалою суду від 05.01.2022 року зустрічну позовну заяву б/н від 21.12.2021 року (вх. №283 від 21.12.2021) Підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» про стягнення штрафних санкцій за Договором поставки зернових культур №04-20-07 від 16.06.2020 року у сумі 499010,88 грн. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та призначено судове засідання на 15.02.2022 року.

До суду від відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним) надійшов відзив на зустрічну позовну заяву б/н від 12.01.2022 року (вх. №915/22 від 17.01.2022), в якому відповідач у задоволенні зустрічної позовної заяви просить відмовити.

До суду від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) надійшло клопотання б/н від 12.01.2022 року (вх. №917/22 від 17.01.2022) про долучення відомостей про фінансовий стан товариства.

До суду від позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним) надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заява б/н від 07.02.2022 року (вх. №2931/22 від 09.02.2022).

До суду від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) надійшло клопотання б/н від 14.02.2022 року (вх. №3324/22 від 15.02.2022) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 15.02.2022 року відкладено підготовче засідання на 22.03.2022 року.

Судове засідання, призначене на 22.03.2022 року не відбулося.

Ухвалою суду від 10.05.2022 року розгляд справи призначено на 07.06.2022 року.

До суду від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) надійшла заява б/н від 02.06.2022 року (вх. №468/22 від 06.02.2022) про розгляд справи без участі його представника.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним), належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 07.06.2022 року не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 07.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 21.06.2022 року.

До суду від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшла заява б/н, б/д (вх. №569/22 від 20.06.2022) про розгляд справи без його участі.

До суду від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшло клопотання б/н від 20.06.2022 року (вх. №7129/22 від 21.06.2022) про відкладення розгляду справи.

Статтею 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні одного з представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, враховуючи наявність в матеріалах справи передбачених ГПК України заяв по суті справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення судового засідання та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважних представників сторін.

Крім того, судом враховано обмеження встановленими Господарським процесуальним кодексом України процесуальними строками терміну розгляду справи та приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» (за договором - постачальник) та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (за договором - покупець) 16.06.2020 року укладено Договір №04-20-07 поставки зернових культур (далі Договір), згідно умов п.п. 1.1, якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставляти покупцю протягом строку дії цього Договору зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти, тощо (далі - продукція), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти й оплатити поставлену продукцію.

Згідно п. 1.2 Договору, загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим Договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами, що укладаються сторонами протягом строку дії цього Договору, та які після їх підписання уповноваженими представниками сторін є невід`ємними частинами цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, ціна на продукцію, що поставляється за цим Договором, встановлюється у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього Договору і є його невід`ємними частинами.

Загальна сума Договору складається з загальної вартості продукції поставленої постачальником та прийняття покупцем на умовах цього Договору протягом строку його дії. Асортимент (вид) продукції, що є предметом поставки за цим Договором, визначається у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього Договору і є його невід`ємними частинами (п. п. 2.3, 3.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію узгодженими партіями та згідно укладених сторонами додаткових угод до цього Договору.

Відповідно до п. 4.4 Договору, право власності на продукцію, що поставляється за цим Договором, переходить від постачальника до покупця з моменту фактичного прийняття продукції покупцем у місці поставки, вказаному в п. 4.3 цього Договору, що підтверджується підписом уповноваженої особи покупця на відповідній товарно-транспортній накладній.

Згідно п. 5.2 Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється на умовах відстрочення платежу - протягом 20 банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи покупця про прийняття продукції, та за умови надання постачальником всіх документів, передбачених п. 4.6 цього Договору, та виконання постачальником умов п. 4.7. цього Договору.

Пунктом 7.6 Договору визначено, що за прострочення платежу покупець на письмову вимогу постачальника сплачує постачальнику суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 (три) проценти річних від простроченої суми.

У п. 9.1 Договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020 року включно, але, у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, що залишились не виконаними на момент припинення дії Договору.

На виконання умов Договору позивачем за первісним позовом поставлено відповідачу за первісним позовом продукції на загальну суму 2466482,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №101 від 18.06.2020, №102 від 21.06.2020, №242 від 02.10.2020, №348 від 07.11.2020, №353 від 09.11.2020, №356 від 10.11.2020, №368 від 15.11.2020.

Відповідач за первісним позовом за поставлену позивачем за первісним позовом продукцію розрахувався частково у сумі 516482,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ», які додано до матеріалів справи.

Решта вартості поставленої позивачем за первісним за зустрічним позовом продукції відповідачем за зустрічним позовом не оплачена, у зв`язку із чим, за останнім утворилась заборгованість у сумі 632208,40 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з первісним позовом.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за первісним позовом в порушення умов Договору отриману від первісного позивача продукцію оплачено частково, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 516482,00 грн., що відповідачем за первісним позовом не спростовано, доказів сплати решти боргу суду не надано. Розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, а тому, вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 516482,00 грн. заборгованості за поставлену продукцію є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім стягнення основного боргу, у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за Договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленої продукції, позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 23304,41 грн. 3% річних та 92421,99 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за первісним позовом за кожною накладною окремо з зазначенням періодів таких нарахувань згідно виконаного ним розрахунку.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок 3% річних у сумі 23304,41 грн. та інфляційних втрат у сумі 92421,99 грн., судом встановлено, що такий розрахунок є обґрунтованим, арифметично вірним, а тому, вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявлених сумах.

Таким чином, первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач за первісним позовом просив суд зазначити в рішенні про нарахування відсотків та інфляційних втрат до моменту виконання рішення, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Згідно ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Враховуючи наявність боргу та заявлене позивачем за первісним позовом клопотання, суд дійшов висновку про можливість зазначення в рішенні про нарахування 3% річних органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення, до моменту виконання рішення згідно ч. 10 ст. 238 ГПК України, починаючи з 05.11.2021 року до моменту погашення боргу первісним відповідачем за формулою: сума 3% річних = сума залишку боргу х 3% х кількість днів прострочення : 365.

При цьому, суд зазначає, що аналіз ст. 238 ГПК України свідчить про те, що суд може зазначити у рішенні лише про подальше (до виконання рішення) нарахування відсотків або пені.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом просить суд встановити в рішенні зазначений механізм нарахування, в тому числі, і по відношенню до стягуваної суми інфляційних втрат.

Проте, інфляційні втрати за своєю суттю до відсотків або пені не належать, а тому, суд не вважає за можливе застосувати механізм нарахування, визначений ч. 10 ст. 238 ГПК України, до інфляційних втрат, які є предметом стягнення у даній справі.

Стосовно зустрічних позовних вимог Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» про стягнення 218718,14 грн. пені та 280292,74 грн. штрафу за Договором поставки №04-20-07 від 16.06.2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки, асортимент (вид) продукції, що є предметом поставки за цим договором, визначається у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами.

Згідно п. 4.1 Договору, постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію узгодженими партіями та згідно укладених сторонами додаткових угод до цього договору.

Між ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» та ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» укладено додаткові угоди до Договору, а саме, додаткову угоду №1 від 16.06.2020 року, №2 від 02.10.2020 року, №3 від 05.11.2020 року, №4 від 10.11.2020 року, №5 від 13.11.2020 року, якими узгоджено найменування продукції, обсяг поставки, ціну за тону продукції, період поставки та адресу поставки.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, за вказаними додатковими угодами постачальник здійснив поставки лише частково. При цьому, у видаткових накладних відсутня прив`язка поставки до конкретної додаткової угоди. Віднесення видаткової накладної до конкретної додаткової угоди здійснено з урахуванням ціни продукції та періоду нарахування, оскільки, в додатковій угоді визначено ціну продукції та період поставки.

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що згідно додаткової угоди №4 від 10.11.2020 року, відповідач за зустрічним позовом зобов`язався за період з 10.11.2020 по 24.11.2020 поставити 120 тон зерна за ціною 7100,00 грн., а згідно додаткової угоди №5 від 13.11.2020 року, відповідач за зустрічним позовом зобов`язався за період з 13.11.2020 по 27.11.2020 поставити 500 тон зерна за ціною 8300,00 грн. Однак, відповідачем за зустрічним позовом за вказаними додатковими угодами не було поставлено зерно у кількості 492,74 тони на загальну суму 4004182,00 грн.

Відповідно до п. 4.5 Договору, поставка продукції постачальником покупцю здійснюється на умовах DDP (Інкотермс-2010) склад покупця, за адресою, вказаною в п. 4.3 цього Договору.

Згідно Інкотермс-2010, поставка на умовах DDP передбачає, що продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до цього місця. Покупець несе відповідальність за розвантаження.

Отже, на умовах поставки DDP постачальник зобов`язаний поставити продукцію власними силами на склад покупця, тому при поставці товару (продукції) на умовах DDP відповідальність за непоставку чи не повну поставку продукції лягає повністю на постачальника.

Крім того, умови щодо зобов`язання постачальника поставити продукцію на склад покупця передбачено в п.п. 4.2, 4.3 Договору, а строки та обсяги поставки продукції обумовлені сторонами в додаткових угодах.

Отже, сторонами узгоджено, що постачання продукції здійснюється транспортом постачальника. Місцем поставки та розвантаження продукції, визначеним покупцем за цим договором, є Червонослобідське МПД ДП «УКРСПИРТ» за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Червона Слобода, вул. Заводська, 3.

Як вбачається із зустрічного позову, визначені сторонами строки поставки погоджених обсягів продукції ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» дотримано не було, у зв`язку з чим ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "УКРСПИРТ" звернулося із зустрічним позовом про стягнення з ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» 218718,14 грн. пені та 280292.74 грн. штрафу за Договором поставки №04-20-07 від 16.06.2020 року.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також, частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 7.3 Договору, за порушення строків поставки продукції постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період порушення, від вартості несвоєчасно поставленої або непоставленої продукції за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

З долученого до матеріалів справи розрахунку вбачається, що позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом пеню, нараховану на заборгованість відповідача за зустрічним позовом за видатковою накладною №356 від 10.11.2020 за період з 25.12.2020 по 25.05.2021 на суму 27541,28 грн. та за видатковою накладною №368 від 15.11.2020 за період з 28.12.2020 по 28.05.2021 на суму 191176,86 грн. Перевіривши наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок пені, судом встановлено, що такий розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ГК України, суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 672 від 28.07.2010 р. «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості», утворено Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на базі майна Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «УКРСПИРТ»), державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, зазначених в абзаці третьому цього пункту, з віднесенням підприємства до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства. Здійснено реорганізацію державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства, згідно з додатками 1 і 2, шляхом приєднання до Державного підприємства «УКРСПИРТ» та шляхом виділу майна, з використанням якого виготовляється підакцизна продукція, і передачі такого майна до Державного підприємства «УКРСПИРТ».

Згідно п.п. 1.1, 6.6 статуту ДП «УКРСПИРТ», затвердженого наказом Мінекономіки №543 від 15.03.2021 р., Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України і є державним комерційним підприємством. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

З урахуванням зазначеного, ДП «УКРСПИРТ» є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Розмір штрафу, визначений позивачем за зустрічним позовом у сумі 280292,74 грн., нарахований на заборгованість відповідача за зустрічним позовом за видатковими накладними №356 від 10.11.2020 та №368 від 15.11.2020, є арифметично вірним та обґрунтованим.

Крім того, суд зазначає, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 ст. 231 ГК України.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки, згідно ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі №910/12876/19, у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17, від 17.05.2018 року у справі №910/6046/16, від 25.05.2018 року у справі №922/1720/17, від 9.09.2018 року у справі №903/647/17, від 08.08.2018 року у справі №908/1843/17.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом правомірно заявлено до стягнення з відповідача за зустрічним позовом пеню та штраф, а тому, заперечення відповідача за зустрічним позовом щодо неможливості подвійного стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання не приймаються судом до уваги.

Відповідач за зустрічним позовом у відзиві на зустрічну позовну заяву зазначив про наявність підстав для зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), оскільки, позивач за зустрічним позовом не звертався з приводу здійснення ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ поставки товару, письмової заявки не надавав, що свідчить про недобросовісність позивача за зустрічним позовом та створення ним таких умов, що унеможливлюють виконання даного договору з боку відповідача за зустрічним позовом. Також, на підтвердження скрутного матеріального становища, відповідачем за зустрічним позовом до матеріалів справи долучено оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за грудень 2021 р., оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за грудень 2021 р., оборотно-сальдову відомість по рахунку 311 за грудень 2021 р., які, на переконання відповідача за зустрічним позовом, свідчать про тяжкий фінансовий стан підприємства.

Позивач за зустрічним позовом проти зменшення штрафних санкцій заперечив та зазначив, що штрафні санкції в даному випадку застосовуються до ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» не тільки за неналежне виконання зобов`язання, але і компенсують понесені ДП «УКРСПИРТ» збитки.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку щодо відсутності підстав для зменшення розміру заявлених позивачем за зустрічним позовом до стягнення пені та штрафу з огляду на наступне.

До матеріалів справи відповідачем за зустрічним позовом не додано належних і достатніх доказів, які підтверджують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, зокрема, щодо неможливості здійснення ним вчасної поставки продукції позивачу за зустрічним позовом та доказів на підтвердження намагань відповідача за зустрічним позовом виконати зобов`язання за Договором вчасно. Відповідачем за зустрічним позовом подано оборотно-сальдові відомості за грудень 2021 року, в той час як прострочення поставок відбувалось у 2020 році.

Згідно ч. 2 ст. 216 ГК України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі - відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд зазначає, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому, слід враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Суд враховано правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки, неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Отже, вирішуючи у даній справі питання щодо можливості зменшення, за клопотанням зустрічного відповідача, суми неустойки, що заявлена до стягнення зустрічним позивачем, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Однак, наведені відповідачем за зустрічним позовом доводи не свідчать про виключність зазначених ним обставин та про вжиття останнім будь-яких заходів для недопущення порушення зі свого боку господарського зобов`язання з вчасної поставки продукції. Таким чином, відповідачем за зустрічним позовом не доведено наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру штрафу та пені.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та штрафу, заявлених до стягнення за зустрічним позовом.

Таким чином, вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 499010,88 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), у разі задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

На підставі викладеного, судом у даній справі в частині стягнутих сум здійснюється зарахування грошових вимог за первісним та зустрічним позовами, у зв`язку з чим з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» підлягає стягненню 17471,12 грн. основного боргу, 23304,41 грн. 3% річних, 92421,99 грн. інфляційних втрат, що складає різницю між розміром задоволених позовних вимог за первісним позовом та розміром задоволених позовних вимог за зустрічним позовом.

Також, позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом судові витрати.

У первісній позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які первісний позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема, 311918,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Станом на день прийняття рішення, позивачем за первісним позовом, не надано доказів підтвердження понесення заявлених очікуваних судових витрат (витрат на правову допомогу), отже, підстави для вирішення судом питання щодо розподілу витрат позивача за первісним позовом на професійну правничу допомогу відсутні.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4, ч. 9 ст. 129 ГПК України, за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом, а за зустрічним позовом - на відповідача за зустрічним позовом.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про здійснення зустрічного зарахування відповідних сум судового збору та про стягнення різниці між ними у розмірі 1997,97 грн. судового збору з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ».

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» (79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Промислова, 50/52, ) 516482 (п`ятсот шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 00 коп. основного боргу, 23304 (двадцять три тисячі триста чотири) грн. 41 коп. 3% річних, 92431 (дев`яносто дві тисячі чотириста тридцять одну) грн. 99 коп. інфляційних втрат, 9483 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят три) грн. 13 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, нараховувати 3% річних за формулою: сума 3% річних = сума залишку боргу х 3% х кількість днів прострочення: 365, починаючи з 05.11.2021 року до моменту виконання рішення.

4. Зустрічний позов Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» про стягнення штрафних санкцій задовольнити повністю.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» (79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Промислова, 50/52, ) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ) 218718 (двісті вісімнадцять тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 14 коп. пені, 280292 (двісті вісімдесят тисяч двісті дев`яносто дві) грн. 74 коп. штрафу, 7485 (сім тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн. 16 коп. витрат зі сплати судового збору.

6. Провести зустрічне зарахування присуджених до стягнення сум за первісним та зустрічним позовами та стягнути різницю між ними.

7. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» (79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Промислова, 50/52, ) 17471 (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят одну) грн. 12 коп. основного боргу, 23304 (двадцять три тисячі триста чотири) грн. 41 коп. 3% річних, 92431 (дев`яносто дві тисячі чотириста тридцять одну) грн. 99 коп. інфляційних втрат, 1997 (одну тисячу дев`ятсот дев`яносто сім) грн. 97 коп. витрат зі сплати судового збору.

8. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.07.2022 року.

Суддя Д.Г. Заєць