ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022м. ДніпроСправа № 904/9505/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 22 494 382 грн. 97 коп. за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0081-02024

Представники:

від позивача: Сапунцов В.Д., довіреність № 16/12-40 від 16.12.2021, адвокат;

від відповідача: Бова О.Ю., довіреність №308/пу/2022 від 30.01.2022, адвокат.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 02.12.2021 № 01/55496, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" заборгованість в сумі 22 494 382 грн. 97 коп., з яких: 171 600 грн. 49 коп. - пеня, 5 970 149 грн. 97 коп. - штраф 7%, 11 204 617 грн. 70 коп. - інфляційні втрати, 5 148 014 грн. 81 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0081-02024

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг з передачі електричної енергії за період з липня 2019 по березень 2020.

Ухвалою господарського суду від 20.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 20.01.2022.

Ухвалою господарського суду від 20.01.2022 підготовче засідання відкладено на 08.02.2022.

25.01.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 17.01.2022 № б/н, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказує про незаконність вимог позивача, з огляду на наявність судового рішення у справі № 904/399/20, яке набрало законної сили, та яке підтверджує відсутність факту заборгованості у відповідача за спірним договором у спірному періоді, на яку позивачем нараховані штрафні санкції. Що є предметом розгляду у даній справі. Крім того, відповідач стверджує, що сам факт нарахування позивачем послуг з передачі при здійсненні експорту електричної енергії не відповідає нормам матеріального права та міжнародно-правовим зобов`язанням України, що підтверджено відповідною практикою Верховного Суду. Також просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог в частині стягнення 171 60 грн. 49 коп. пені, 5 970 149 грн.97 коп. штрафу.

У засіданні 08.02.2022 позивач надав клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою господарського суду від 08.02.2022 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за заявою позивача, підготовче засідання призначене на 03.03.2022; клопотання позивача про зупинення провадження у справі залишено на розгляді у суду.

23.02.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив від 21.02.2022 № 01/8694, в якій на спростування заперечень відповідача вказує, що порядок оплати врегульовано спірним договором, положення якого є обов`язковими в силу ст. 629 ЦК України. Крім того, зазначає,що новою моделлю ринку електричної енергії передбачено надання оператором системи передачі доступу до своїх електричних мереж на недискримінаційній та прозорій основі всім користувачам системи передачі, в тому числі при здійсненні експорту та імпорту. Пунктом 7 частини третьої статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належить, в тому числі, встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та тарифів на послуги з передачі електричної енергії. Порядком встановлення (формування) тарифу на послуги з передачі електричної енергії, затвердженому постановою НКРЕКП від 22.04.2019 № 585 (зі змінами) враховано, що ця послуга надається, у тому числі, і при експорті електричної енергії. Порядком формування тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, затвердженому постановою НКРЕКП від 22.04.2019 № 586 (зі змінами) враховано, що послуга з диспетчеризації надається, в тому числі, при експорті та імпорті електричної енергії. Отже, врахування позивачем вартості послуги з передачі електричної енергії в обсягах експортованої електроенергії при розрахунку вартості послуги за спірним договором є обґрунтованим та не суперечить, як умовам договору так і вимогам Кодексу системи передачі. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності зазначив, що своєчасно звернувся до суду із даним позовом, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, оскільки з 12.03.2020 та по цей час на всій території України офіційно установлений карантин, визначена ст.. 258 ЦК України позовна давність в один рік продовжена на строк дії карантину. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У призначений судом час 03.03.2022 підготовче засідання не відбулося у зв`язку з обставинами, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах військової агресії Російської Федерації проти України.

Ухвалою господарського суду від 03.03.2022 доведено до відома сторін, що про дату та час розгляду справи буде повідомлено додатковою ухвалою суду.

Ухвалою господарського суду від 26.05.2022 підготовче засідання по справі призначене на 14.06.2022.

08.06.2022 на електронну адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив від 03.06.2022 № б/н, в яких просив поновити строк на подання цих заперечень, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У підготовчому засіданні 14.06.2021 суд без виходу до нарадчої кімнати оголосив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду від 14.06.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні 05.07.2022.

Ухвалою господарського суду від 01.07.2022 за клопотанням позивача ухвалено судове засідання, призначене на 05.07.2022 о 15:00 год., провести у режимі відеоконференції за участю представника позивача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

У судовому засіданні 05.07.2022 позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та заявах по суті справи, просив позов задовольнити; відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та заявах по суті справи, просив у задоволенні позову відмовити.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2019 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (Оператор системи передачі) та Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (Користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0081-02024 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого за цим договором ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга), а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього договору.

Згідно з пунктами 9.1-9.2 договору ОСП взяв на себе зобов`язання забезпечувати надання Послуги з дотриманням установлених показників якості надання цих Послуг відповідно до глави 2 розділу XI Кодексу системи передачі, а Користувач здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за Послугу на умовах, визначених цим договором.

За умовами пункту 4.1. договору для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг Послуги. Визначення фактичного обсягу Послуги у розрахунковому місяці здійснюється: для ОСР на підставі даних щодо обсягів технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ОСР;

для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника;

для споживачів електричної енергії, які мають намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, незалежно від точки приєднання на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;

для споживачів електричної енергії, які приєднані до мереж ОСП, незалежно від способу купівлі електричної енергії (в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку) на підставі

даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;

для виробників електричної енергії на підставі даних щодо обсягів електричної енергії, необхідної для забезпечення власних потреб електричних станцій, на яких відсутня генерація.

Планова та фактична вартість Послуги (грн.) за цим договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу Послуги (МВттод) за розрахунковий період на тариф, встановлений Регулятором (грн/МВттод). На вартість Послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. (п.5.1 договору)

Ціна договору визначається згідно з діючим на момент надання Послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, встановленим Регулятором, та оприлюднюється ОСП на власному веб-сайті в мережі Інтернет. (п. 3.1. договору)

Згідно з умовами п.п 6.1., 6.5 договору Розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць. Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі Послуги, який ОСП надає Користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою Системи управління ринком (далі - Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

У разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги, Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо Користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі Послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей. (п.6.6 договору).

За умовами п. 6.7. договору у випадку порушення Користувачем термінів розрахунку, ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань. За прострочення понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Пунктом 14.1. договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019 р. Якщо Користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Договір припиняє свою дію, якщо одна зі Сторін перестає бути учасником ринку електричної енергії з дати, зазначеної у заяві Сторони, що вирішила позбутися статусу учасника ринку електричної енергії добровільно. В іншому випадку цей договір припиняє свою дію з дати набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. (п.14.3 договору).

Позивач стверджує, що на виконання умов договору у період з липня 2019 по березень 2020 надав відповідачу Послугу і надсилав відповідні акти приймання-передачі Послуги.

Згідно з актами загальна фактична вартість наданої позивачем послуги (визначена згідно з п. 5.1 договору шляхом множення фактичного обсягу Послуги на тариф) склала:

- за липень 2019 - 19 837 100,93 грн з ПДВ;

- за серпень 2019 - 18 917 182,27 грн з ПДВ;

- за вересень 2019 - 6 438 881,62 грн з ПДВ;

- за жовтень 2019 - 6 481 954,80 грн з ПДВ;

- за листопад 2019 - 5 487 215,98 грн з ПДВ;

- за грудень 2019 - 5 961 440,54 грн з ПДВ;

- за січень 2020 - 7 663 582,08 грн з ПДВ;

- за лютий 2020 - 7 282 976,40 грн з ПДВ;

- за березень 2020 - 7 217 521,92 грн з ПДВ.

Таким чином, згідно із вказаними актами загальна фактична вартість наданої позивачем Послуги за липень 2019 - березень 2020 складає 85 287 856,54 грн з ПДВ.

Позивач зазначає, що в порушення умов договору відповідач зазначену вартість отриманої Послуги не сплатив, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 85 287 856, 54 грн.

У зв`язку із чим позивачем на підставі п. 6.7. договору нараховані до сплати відповідачу пеня у загальному розмірі 171 600 грн. 49 коп. за період з 30.08.2019 по 26.11.2021 та 7% штрафу в розмірі 5 970 149 грн. 97 коп.

Із посиланням на норми ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 11 204 617 грн. 70 коп. за період з вересня 2019 по листопад 2021 та 3% річних в сумі 5 148 014 грн. 81 коп. за період з 30.08.2019 по 26.11.2021.

Доказів оплати вказаної спірної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є правомірність нарахування позивачем пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у січні 2020 Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просило стягнути з Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля грошові кошти в розмірі 85 287 856,54 грн. за надані послуги з передачі електричної енергії в період із липня 2019 по березень 2020, відповідно до умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0081-02024.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2020, у задоволенні заявлених вимог відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 09.03.2021, постановленою відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України за наслідками розгляду касаційної скарги ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2020, закрито касаційне провадження.

Рішення судів першої та другої інстанції у справі № 904/399/20 мотивовані наступним:

- нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії не передбачено умовами укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії;

- оскільки протягом липня - листопада 2019 відповідач не здійснював постачання електричної енергії споживачам, а всі обсяги електроенергії були поставлені ним виключно на експорт, згідно умов укладеного договору у відповідача відсутній обов`язок здійснювати сплату послуг щодо передачі спірних обсягів електричної енергії, поставленої ним на експорт;

- обов`язок щодо сплати тарифу за передачу, зокрема, щодо обсягів експортованої електричної енергії було запроваджено із прийняттям постанови НКРЕКП, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 №360 Про затвердження змін до Кодексу системи передачі, яка набула чинності 08.02.2020. Враховуючи те, що частиною предмета спору є вимога про стягнення послуг за період липень 2019 - січень 2020, тобто за період, що передує прийняттю Постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, а також те, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, правові підстави для стягнення з відповідача відповідної частини заборгованості за вказаний період відсутні;

- відмовляючи у стягненні плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом лютого-березня 2020, суди виходили з того, що на момент прийняття рішення судом першої інстанції у даній справі, дія постанови НКРЕКП від 07.02.2020 №360 Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі була зупинена ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №640/3041/20 в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, пунктів 6.2, 6.5 глави 6 Розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, що виключає підстави для нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом решти спірного періоду (лютий-березень 2020). При цьому, судом апеляційної інстанції також зазначено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі № 640/3041/20 залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020, яким визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову НКРЕКП від 07.02.2020 №360 в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, пунктів 6.2, 6.5 глави 6 Розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309.

- посилаючись на приписи ст. 11 ГПК України, ч.ч. 1, 6, 11 ст. 2 Закону України Про ринок електричної енергії, суди дійшли висновку, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії, порушує міжнародні зобов`язання України, передбачені статтею 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, ратифікованого Верховної Радою України 15.12.2010 року. З огляду на викладене, враховуючи неправомірність дій позивача щодо нарахування послуг з передачі на обсяги експортованої електричної енергії, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.

У жовтні 2021 Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд справи за новивиявленими обставинами, за змістом якої просило скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з передачі електричної енергії за період лютий-березень 2020 та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 14 500 498,32 грн.

Подану заяву мотивовано тим, що відповідно до мотивувальних частин судових рішень першої та апеляційної інстанцій, суди, відмовляючи позивачу в частині стягнення плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії за період лютого-березня 2020, виходили з того, що на момент прийняття цих рішень, дія постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 № 360 Про затвердження змін до Кодексу системи передачі була зупинена ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2020 у справі № 640/3041/20, а в подальшому, рішенням цього суду від 13.07.2020, яке було залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020, визнана протиправною в частині змін до пунктів 5.1., 5.3., 6.6. глави 5, пунктів 6.2., 6.5. глави 6 розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу систем передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 309, що виключає підстави для нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії у цей період часу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.09.2021, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі 640/3041/20 про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 - скасовано.

Таким чином, як зазначає позивач, постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 вважається прийнятою 07.02.2020 та набула чинності 08.02.2020, а відтак, тимчасове зупинення дії наведеної постанови НКРЕКП в порядку забезпечення позову та її визнання протиправною і нечинною адміністративним судом першої інстанції, рішення якого на сьогодні є скасованим, не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати послуги позивача за лютий-березень 2020.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2021, залишеною без змін ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.05.2022, у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/399/20 від 02.07.2020 року відмовлено; рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/399/20 від 02.07.2020 залишено в силі.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, господарський суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що факт скасування Верховним Судом рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі 640/3041/20 про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, не може вважатися новивиявленою обставиною в розумінні положень п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України, оскільки зазначені обставини не існували на час ухвалення рішень у справі № 904/339/20.

Окремою та самостійною підставою для відмови в задоволені позову у справі, про перегляд якої подається заява, стали висновки суду про те, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії, порушує міжнародні зобов`язання України, передбачені статтею 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, ратифікованого Верховної Радою України 15.12.2010.

Крім того, неврахування судового рішення у справі № 640/3041/20, скасування якого позивач вважає підставою для перегляду рішення суду по справі 904/399/20, не мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте у справі, що переглядається (рішення про відмову в задоволенні позову), а отже, факт скасування судового рішення у справі № 640/3041/20 позбавлений такої необхідної ознаки існування нововиявлених обставин, як істотність для розгляду справи.

Водночас, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 05.05.2022 у справі № 904/399/20 зазначив, що поновлення дії постанови НКРЕКП від 07.02.2020 №360 внаслідок скасування судових рішень, які визнавали її протиправною та незаконною в частині змін до п.п. 5.1, 5.3, 5.6 гл. 5, п.п. 6.2, 6.5 гл. 6 розд. XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, якими було запроваджено обов`язок експортерів оплачувати послуги з передачі електричної енергії при експорті, не було б підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом лютого-березня 2020, оскільки зміни до договору про надання послуг з передачі електричної енергії з урахуванням даної постанови не вносились.

Господарський суд зазначає, що з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Крім того, згідно з положеннями статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Разом з тим, оскільки рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2020 у справі № 904/399/20 набрало законної сили, то відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України, не підлягає доказуванню факт відсутності у відповідача заборгованості перед возивачем у розмірі 85 287 856 гри. 54 коп. за спірним договором в період з липня 2019 по березень 2020, на яку позивач посилається як на підставу для нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

Таким чином, відсутність заборгованості, відповідно до умов п. 6.7 договору та ст. 625 ЦК України, виключає правові підставі для нарахування позивачем штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних втрат та свідчить про безпідставність позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За встановлених обставин, позивач, в порушення ст. ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, не довів належними та допустимими доказами наявність підстав та правомірність нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, розглянувши клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, господарський суд зазначає таке.

Відповідно до статей 256, 258 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З огляду на вказані норми Цивільного кодексу України, обставини щодо пропуску строку позовної давності не досліджуються судом, оскільки позов не підлягає задоволенню з підстав його необґрунтованості.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення заборгованості в сумі 22 494 382 грн. 97 коп. за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0081-02024 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 14.07.2022

Суддя І.А. Рудь