ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 921/636/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Білоуса В.В., Васьковського О.В.,

за участі секретаря судового засідання Кравченко О.В.

учасники справи:

боржник - Леськів Ірина Ярославівна ,

кредитор - Головне управління ДПС у Тернопільській області,

представник кредитора - Гукалюк Назарій Петрович (в режимі відеоконференції),

арбітражний керуючий Шимечко Андрій Ярославович,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу (в режимі відеоконференції),

Головного управління ДПС у Тернопільській області

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області

від 05.05.2021

у складі судді: Хома С.О.,

та постанову Західного апеляційного господарського суду

від 30.09.2021

у складі колегії суддів: Матущака О.І., (головуючий), судді - Бонк Т.Б., судді - Бойко С.М.

у справі за заявою

Леськів Ірини Ярославівни

про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 16.11.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи Леськів Ірини Ярославівни (далі - боржник, Леськів І.Я. ); введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Сидорака Олексія Олексійовича (далі - арбітражний керуючий Сидорак О.О.).

2. 16.11.2020 оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи Леськів І.Я .

3. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16.11.2020 у справі № 921/636/20 в частині призначення керуючим реструктуризацією боргів боржника Леськів І.Я. арбітражного керуючого Сидорака О.О. скасовано; в цій частині прийнято нове рішення про призначення керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Шимечка Андрія Ярославовича.

Короткий зміст вимог заявника

4. 11.12.2020 до суду надійшла заява (№ 3388/10/19-00-05-03-18/27300 від 11.12.2020 (вх. № 9175 від 11.12.2020)) Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання грошових вимог, в якій просило визнати грошові вимоги на загальну суму 31 901,27 грн.

5. 23.02.2021 до суду від ГУ ДПС у Тернопільській області надійшла заява (вх. № 1567 від 23.02.2021) про уточнення грошових вимог, загальний розмір яких становить 11 788,43 грн. Грошові вимоги обґрунтовані наявністю заборгованості по платежах, що обліковуються Головним управлінням ДПС у Тернопільській області та складається із:

- платежу: єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування на суму 8 426,09 грн. (основний платіж 8 086,09 грн.; штрафна санкція - 340 грн.);

- податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичним особами за результатами річного декларування на суму 170,00 грн. (штрафна санкція);

- платежу: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 3 192, 34 грн. (основний платіж 1 827,08 грн., пеня 1 365,26 грн.).

Розгляд справи місцевим судом та прийняте ним рішення

3. Ухвалою від 05.05.2021 Господарський суд Тернопільської області заяву № 3388/10/19-00-05-03-18/27300 від 11.12.2020 (вх. № 9175 від 11.12.2020) з урахуванням Заяви (вх. № 1567 від 23.02.2021) про уточнення кредиторських вимог Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання кредиторських вимог задовольнив частково;

визнав грошові вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області в розмірі 3 362,34 грн.;

черговість задоволення грошових вимог кредитора:

-на суму 4 204,00 грн. - судовий збір за подання заяви про визнання кредитором (перша черга);

- 1 827,08 грн. по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (основний платіж) - вимоги другої черги.

- 170 грн. по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (штрафна санкція) та 1 365,26 грн. по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (пеня) - вимоги третьої черги;

решту грошових вимог відхилив.

3.1. Місцевий суд зазначив, що грошові вимоги на суму 3 362,34 грн., що виникли у зв`язку наявністю заборгованості по платежу "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" у розмірі 3 192,34 грн. та штрафна санкція у розмірі 170 грн. є обґрунтованими та документально підтвердженими, тому підлягають визнанню.

3.2. Суд відхилив решту грошових вимог, оскільки зобов`язання по платежу "єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування" на суму 8 426,09 грн. (основний платіж 8 086,09 грн.; штрафна санкція - 340 грн.) виникли у боржника, коли боржником проводилась господарська діяльність як фізичною особою-підприємцем.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції та прийняте ним рішення

4. Постановою від 30.09.2021 Західний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнив частково;

ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05.05.2021 у справі №921/636/20 змінив, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови;

судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишив за скаржником.

4.1. Апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції правильно встановлено, що заборгованість по платежу за єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування виникла у боржника в момент, коли боржником здійснювалася господарська діяльність як фізичною особою-підприємцем. Разом з тим, суд апеляційної інстанції, з огляду на положення пункту 97.3. статті 97 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та статті 52 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не погодився із висновками суду першої інстанції про те, що такі грошові вимоги не можуть бути визнані судом як заборгованість боржника у справі про неплатоспроможність.

4.2. Суд встановив, що відповідно до інформації з інтегрованої картки платника податків заборгованість по платежу єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування (в т. ч. зазначені штрафні санкції) на суму 9 790,12 грн. обліковується, починаючи з 01.10.2013. При цьому, суд встановив, що боржником частково здійснено сплату заборгованості: 26.06.2019 на суму 1 194,03 грн та 26.12.2019 - 170 грн, тому загальний розмір заборгованості становить 8 426,09 грн.

4.3. Апеляційний суд зауважив, що із грошовими вимогами до боржника ГУ ДПС у Тернопільській області звернулося лише 11.11.2020, тобто поза межами визначеного 1095 денного строку для стягнення податкового боргу, тому кредиторські вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області на суму податкового боргу у розмірі 8 426,09 грн підлягають відхиленню, оскільки в силу імперативних приписів статей 101, 102 ПК України такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

5. Головне управління ДПС у Тернопільській області 04.01.2022, звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05.05.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2021, а також з клопотанням про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження.

6. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 921/636/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., судді - Білоус В.В., Васьковський О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2022.

7. Ухвалою Верховного Суду від 02.02.2022 касаційну скаргу залишено без руху відповідно до положень статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

8. Ухвалою від 04.05.2022 Верховний Суд задовольнив клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження;

поновив Головному управлінню ДПС у Тернопільській області строк на касаційне оскарження;

відкрив касаційне провадження у справі № 921/636/20 за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Тернопільській області на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05.05.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2021;

повідомив учасників справи, що розгляд касаційної скарги Головного управління ДПС у Тернопільській області на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05.05.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 відбудеться 21.06.2022 о 12:00.

9. Ухвалою від 08.06.2022 Верховний Суд задовольнив клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

10. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

11. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (21.06.2022) від учасників справи не надійшло обґрунтованих заяв чи клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т. ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 21.06.2022.

12. З урахуванням положень Закону України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами), Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (від 22.05.2022 № 2263-IX), Верховний Суд дійшов висновку за можливе розглянути справу № 921/636/20 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(ГУ ДПС у Тернопільській області)

13. Скаржник доводив, що Західним апеляційним Господарським судом не взято до уваги правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 911/388/20 (п. 8.28. постанови) та не застосовано положення частини шістнадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

14. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

15. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

16. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника, зазначених у пункті 13 описової частини цієї постанови.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

17. Предметом розгляду у цій справі є подана Головним управлінням ДПС у Тернопільській області до суду у межах справи про неплатоспроможність заява про розгляд кредиторських вимог, які виникли як заборгованість по платежах фізичної особи-підприємця Леськів І.Я. та яка обліковується Головним управлінням ДПС у Тернопільській області.

Здійснюючи перегляд цієї справи у касаційному порядку, Верховний Суд враховує таке.

18. Положення частини першої статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визначають, що:

грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви;

кредитором є юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

18.1. Відповідно до частини першої статті 122 КУзПБ, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

18.2. Положеннями частини першої статті 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Адміністратор за випуском облігацій, який діє як конкурсний кредитор, подає заяву з вимогами до боржника з урахуванням вимог статті 93-1 цього Кодексу.

18.3. Крім того, частиною другою статті 45 КУзПБ визначено, що кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті;

- забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення;

- забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим;

- склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника;

- майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею;

- кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

- копії відповідних заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майна.

19. Відповідно до пункту 1.3 статті 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

19.1. Отже, положення ПК України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

20. Водночас положеннями частини першої статті 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що дія зазначеного Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

20.1. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

20.2. Положеннями частини другої статті 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що виключно цим Законом визначаються зокрема принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

20.3. Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

20.4. Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Щодо суті касаційної скарги

21. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, заборгованість по платежу єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування (в т. ч. зазначені штрафні санкції) на суму 9 790,12 грн. обліковується, починаючи з 01.10.2013. При цьому, апеляційний суд встановив, що боржником здійснювалося часткове погашення заборгованості (26.06.2019 на суму 1 194,03 грн. та 26.12.2019 - 170 грн.), внаслідок чого загальний розмір заборгованості становить 8 426,09 грн.

21.1. Відмовляючи у визнанні заявлених податковим органом кредиторських вимог, місцевий суд виходив з того, що відсутність у фізичної особи статусу фізичної особи-підприємця унеможливлює звернення податкового органу з кредиторськими вимогами у справі про неплатоспроможність фізичної особи за зобов`язаннями, які виникли під час здійснення фізичною особою діяльності саме як фізичною особою-підприємцем.

21.2. Надаючи оцінку такому висновку місцевого суду, апеляційний суд дійшов висновку про можливість звернення податкового органу з кредиторськими вимогами у справі про неплатоспроможність фізичної особи за зобов`язаннями, які виникли під час здійснення фізичною особою діяльності. Разом з тим, апеляційний суд змінив обґрунтування щодо підстав відмови у визнанні грошових вимог ГУ ДПС у Тернопільській області у сумі 8 426,09 грн., оскільки суд дійшов висновку, що в цьому випадку підставою для відмови у визнанні заявлених кредиторських вимог є недотримання заявником спеціального строку, передбаченого статтею 102 ПК України. Тобто з дня початку ведення обліку заборгованості заявником по платежу єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування (01.10.2013) до звернення із заявою з грошовими вимогами до боржника (11.11.2020) минуло понад 1095 днів.

22. Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок апеляційного суд про можливість звернення податкового органу з кредиторськими вимогами у справі про неплатоспроможність фізичної особи за зобов`язаннями, які виникли під час здійснення фізичною особою господарської діяльності.

22.1. Системний аналіз положень статті 42 Конституції України, статті 50 ЦК України дає підстави для висновку, що статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право фізичної особи на заняття підприємницькою діяльністю, тобто самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, яка здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому, юридичний статус "фізична особа - підприємець" сам по собі не впливає і ніяким чином не обмежує будь-які правомочності фізичної особи, які випливають з її цивільної право-, та дієздатності.

22.2. Принципи здійснення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою.

З огляду на зазначене, встановлений судами факт втрати статусу фізичної особи підприємця боржником, з огляду на фактичні обставини встановлені у цій справі, не спростовує правильності висновків суду апеляційної інстанції про можливість звернення податкового органу з кредиторськими вимогами у справі про неплатоспроможність фізичної особи за зобов`язаннями, які виникли під час здійснення фізичною особою підприємницької діяльності.

23. Разом з тим, Верховний Суд, здійснивши аналіз доводів, викладених у касаційній скарзі, частково погоджується зі скаржником про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду з огляду на таке.

23.1. За загальним правилом розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється судами з урахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами ПК України, які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання, якщо такі зобов`язання виникають до моменту порушення справи про банкрутство.

23.2. Положеннями пункту 1.1. статті 1 ПК України передбачено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

23.3. За змістом підпункту 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

23.4. Системний аналіз положень статей 101, 102 ПК України дозволяє зробити висновок про те, що ПК України встановлено універсальний граничний строк давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу, який становить 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення податкового органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі № К/9901/99/17 (807/2097/16), від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16, від 19.09.2019 у справі № 910/11620/18, від 31.10.2019 у справі № 925/1242/15, від 05.12.2019 у справі № 910/1678/19.

23.5. З огляду на зазначене при розгляді грошових вимог контролюючого органу до боржника як платника податків належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності щодо стягнення з боржника податкового боргу, який у пункті 102.4. статті 102 ПК України встановлено у 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 923/1092/16, від 17.04.2019 № 43/75-15/7-б, від 19.09.2019 № 910/11620/18, від 24.10.2019 у справі № 906/665/17). При цьому, у разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції нараховані на такий борг, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16 (К/9901/99/17), від 13.05.2021 у справі № 913/84/20).

24. Разом з тим, системний аналіз положень статті 1, частин першої, другої статті 2, статей 12 - 14 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" дає підстави для висновку про те, що облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначено виключно Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

24.1. Крім того, аналіз положень статті 1 КУзПБ дає підстави для висновку, що законодавцем також розмежовано такі грошові зобов`язання боржника як податки, збори (обов`язкових платежів) та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування. При цьому, до складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Водночас кредитором є юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень.

24.2. Зазначене дає підстави для висновку про те, що хоча законодавцем і визначено контролюючий орган, уповноважений відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, однак положення ПК України не поширюються на відносини щодо порядку сплати, відстрочення чи розстрочення сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

24.3. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 09.07.2020 у справі № 914/1195/19, від 27.07.2021 у справі № 911/388/20, від 31.01.2019 у справі № 802/983/18-а.

25. Верховний Суд звертає увагу, що згідно з частиною шістнадцятою статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

25.1. Відтак, різна правова природа строку давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені та строку давності стягнення податкового боргу не дає підстав для висновку щодо можливості застосування строку, передбаченого статтями 101, 102 ПК України, у цьому випадку.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про можливість застосування до заявлених податковим органом кредиторських вимог положень ПК України строку, передбаченого положеннями статті 102 ПК України.

26. Також Верховний Суд звертає увагу, що, розглядаючи грошові вимоги контролюючого органу до боржника як платника ЄСВ, зокрема, у цьому випадку - заявлені у розмірі нарахованого платежу "єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування" на суму 8 426,09 грн., суду першочергово належить встановити час та підстави виникнення такого зобов`язання та нарахованих штрафних санкцій, які саме штрафні санкції були застосовані до боржника (недоїмка, пеня, штраф), наявність чи відсутність обставин оскарження боржником такого нарахування в судовому чи позасудовому порядку, настання строку сплати основного зобов`язання та дослідити можливість визнання чи відхилення заявлених податковим органом кредиторських вимог з урахуванням положень статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

26.1. Відтак, виходячи з цих даних, суд повинен перевірити дотримання спеціальних норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо порядку нарахування ЄСВ та достеменно з`ясувати, з якого моменту у контролюючого органу виникло право нараховувати штрафні санкції платнику ЄСВ та яким чином було таке право реалізовано.

26.2. Разом з тим, апеляційним судом питання щодо дотримання контролюючим органом спеціальних норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо порядку нарахування ЄСВ та штрафних санкцій, а також строків давності для стягнення контролюючим органом наявного боргу, в тому числі пені за таким зобов`язанням не досліджувалось.

27. Статтею 236 ГПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

27.1. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

27.2. Відтак, оскаржувана у справі постанова апеляційної інстанцій в частині відхилення кредиторських вимог Головного управління ДПС у Тернопільській області на суму 8 426,09 грн. зазначеним вимогам не відповідає.

28. Колегія суддів зазначає, що право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на обґрунтоване рішення. У справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 ЄСПЛ зазначив, що лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя.

28.1. У Рішенні ЄСПЛ "Мала проти України" від 17.11.2014 суд погодився з доводами заявниці про наявність порушення статті 6 Конвенції у випадку ненадання судом оцінок аргументові заявниці, що мав ключове значення для результатів провадження.

28.2. Аналогічно, у цій справі, ненадання судом належної оцінки всім обставинам справи, колегія суддів вважає таким процесуальним порушенням, яке виключає справедливість постановленого судового рішення в розумінні статті 6 Конвенції.

28.3. У зв`язку з зазначеним колегія суддів дійшла висновку, що недоліки у вирішенні спору, яких припустився апеляційний господарський суд, свідчать про передчасність здійснених висновків при розгляді кредиторських вимог ГУ ДПС у Тернопільській області в частині вимог по нарахуванню боржнику ЄСВ та штрафних санкцій за несплату єдиного соціального внеску.

29. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція, відповідно до статті 300 ГПК України, не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

29.1. Відтак, встановивши зазначені порушення та з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі № 921/636/20 в частині відхилення кредиторських вимог Головного управління ДПС у Тернопільській області на суму 8 426,09 грн. підлягає скасуванню, а справа у скасованій частині - направленню на новий судовий розгляд до апеляційного суду.

29.2. При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції слід врахувати зазначене у мотивувальній частині цієї постанови, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, встановити наявність/відсутність усіх обставин, з якими закон пов`язує можливість нарахування та стягнення ЄСВ та штрафних санкцій за його несплату, і в залежності від встановленого та вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

30. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

31. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 310 ГПК України).

32. З огляду на порушення апеляційним судом приписів статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та неповноту дослідження обставин, встановлених судом у справі №921/636/20, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

33. Під час нового розгляду, апеляційному суду належить врахувати викладене вище, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи та здійснити оцінку щодо наявності чи відсутності підстав для визнання кредиторських вимог Головного управління ДПС у Тернопільській області з урахуванням положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та, за наслідками встановлених обставин та дослідження наявних в матеріалах справи доказів, вирішити питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення або відмови у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Тернопільській області про розгляд кредиторських вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Судові витрати

34. Суд дійшов висновку, що постанова апеляційного суду у справі № 921/636/20 в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому розподіл судових витрат відповідно до статті 129 ГПК України Верховним Судом не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 308, 310, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі №921/636/20 скасувати, справу направити на новий апеляційний розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді В.В. Білоус

О.В. Васьковський