РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.07.2022Справа № 910/19290/21
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ"

до 1) акціонерного товариства "Банк "Портал"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-ремонт"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариства з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод"

товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ"

про визнання договору застави №25 від 29.04.2016 року недійсним

При секретарі судового засідання: Габорак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Явтушенко О.А., представник за ордером серія АЕ № 1100779 від 04.11.2021;

від відповідача-1: Морозова О.В., довіреність № 0901-21/1 від 01.09.21;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи 1: Куцмида В.І., представник за ордером серія СА №1024212 від 24.01.2022,

від третьої особи 2: Куцмида В.І., представник за ордером серія СА №1024234 від 24.01.2022.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) акціонерного товариства "Банк "Портал", 2) товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-ремонт" про визнання договору застави № 25 від 29.04.2016 року недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

21.12.2021 через відділ діловодства суду позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви з доданими документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 25.01.2022 та зобов`язано позивача надати суду оригінали всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви (для огляду). Залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариство з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" та товариство з обмеженою відповідальністю "РКДЗ".

24.01.2022 через відділ діловодства суду від відповідача-1 було подано відзив на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 відкладено підготовче засідання на 15.02.2022.

26.01.2022 на адресу суду від товариства з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" надійшли пояснення.

08.02.2022 через відділ діловодства суду було подано від позивача відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів.

11.02.2022 через відділ діловодства суду було подано від акціонерного товариства "Банк "Портал" заяву щодо застосування строків позовної давності.

14.02.2022 на адресу суду від товариства з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" надійшли пояснення щодо відзиву на позовну заяву.

14.02.2022 на адресу суду було повернуто поштове відправлення ухвали від 25.01.2022 у справі 910/19290/21, яке не було вручено товариству з обмеженою відповідальністю "Укртранс-ремонт".

В судовому засіданні 15.02.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 15.03.2022.

16.02.2022 до канцелярії суду від товариства з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" надійшло клопотання про долучення доказів.

Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" запроваджено воєнний стан з 5:30 год. 24.02.2022, у зв`язку з чим судове засіданні 15.03.2022 не відбулося.

Позивачем електронною поштою без ЕЦП направлено до суду заяву від 14.03.2022 (зареєстрована 07.04.2022) в якій останній просить суд у зв`язку з воєнним станом в країні та відсутності сполучення між містами відкласти судове засідання у даній справі на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2022 призначено судове засідання на 14.06.2022.

Через відділ діловодства від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 14.06.2022 не з`явились представники позивача та відповідача-2, хоча про дату та час судового засідання повідомленні належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 05.07.2022.

В судове засідання 05.07.2022 представник відповідача-2 не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача підтримав позовні вимог, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача-1 заперечував проти позову, просив суд відмовити та застосувати строки позовної давності.

Представник третіх осіб 1 та 2 підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та третіх осіб 1, 2, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранс-ремонт" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №2/2016, відповідно до п.1.1 якого продавець зобов`язується продати (передати у власність), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити: магістральний тепловоз №1271 (секція А, Б), моделі 2М62, 1986 року випуску, після капітального ремонту в об`ємі КР-1, у кількості 1 (однієї) одиниці.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

30.03.2016 року між сторонами договору укладено акт прийому-передачі тепловоза по договору купівлі-продажу №2/2016 від 21.03.2016 року, відповідно до якого продавець передав у власність, а покупець прийняв наступний товар: магістральний тепловоз №1271 (секція А, Б), моделі 2М62, 1986 року випуску, бувший у використанні, після капітального ремонту в об`ємі КР-1, у кількості 1 (однієї) шт вартістю 10 000 000,00 грн.

31.03.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранс-ремонт" (комісіонер) та товариством з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" (комітент) укладено договір комісії №03/2016, відповідно до п.1.1 якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату від свого імені укласти за рахунок комітента договір щодо купівлі-продажу магістрального тепловоза №1271 (секція А, Б), моделі 2М62, 1986 року випуску, після капітального ремонту в об`ємі КР-1 у кількості 1 (однієї) одиниці.

Відповідно до статті 1011 ЦК України з договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Частиною 1 статті 1012 ЦК України передбачено, що договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ч.3 статті 1012 ЦК України).

Відповідно до п.1.2 договору комісії мінімальна ціна продажу тепловоза становить 14 352 000 грн., у тому числі ПДВ 20% - 2 392 000,00 грн.

Комісіонер отримує від комітента виключне (ексклюзивне) право продажу тепловоза на території України та за її межами терміном до 30 травня 2016 року (п.1.4 договору комісії).

Згідно з п.2.1.2 договору комісії комісіонер відповідно до цього договору зобов`язується: прийняти у комітента тепловоз, призначений для продажу відповідно до умов цього договору, в строк до 11 квітня 2016р., та вжити всіх необхідних заходів для його належного збереження.

Комісіонер зобов`язаний виконати доручення щодо продажу в строк до 30 травня 2016р. (п.7.1 договору комісії).

31.03.2016 року між сторонами договору підписано акт прийому-передачі тепловоза по договору комісії №03/2016 від 31.03.2016, відповідно до умов якого крмітент передав для подальшого продажу, а комісіонер прийняв наступний товар: магістральний тепловоз №1271 (секція А, Б), моделі 2М62, 1986 року випуску, бувший у використанні, після капітального ремонту в об`ємі КР-1, у кількості 1 (однієї) шт вартістю 14 352 000,00 грн.

В подальшому між сторонами 19.12.2018 року укладено додаткову угоду №4 до договору комісії №03/2016 від 31.03.2016 якою сторонами внесено зміни до п.1.4 та 7.1 договору комісії та виклали їх в наступній редакції:

п. 1.4 комісіонер отримує від комітента виключне (ексклюзивне) право продажу тепловоза на території України та за її межами терміном до 01.07.2019р.

п.7.1 комісіонер зобов`язаний виконати доручення щодо продажу в строк до 01.07.2019р.

У зв`язку з неотримання від комісіонера звіту про виконання умов договору комісії, позивач звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-ремонт" з вимогою вих. №195 від 04.11.2019 щодо повернення тепловоза.

Однак, як зазначено позивачем, належним йому магістральний тепловоз №1271 (секція А, Б), модель 2М62, 1986 року випуску товаристваом з обмеженою відповідальністю "Укртранс-ремонт" повернутий не був, а наитомість його було виявлено правоохоронними органами із перебитим номером на 1274 у локомотивному депо м. Коростень.

14.11.2019 року відповідні відомості про кримінальні правопорушення були несені правоохоронними органами до ЄРДР за №0001402 з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України, ч. 4 ст. 190 КК України. У вказаному кримінальному провадженні позивач має статус потерпілого.

Постановою Коростенської місцевої прокуратури про визнання речовими доказами від 15.02.2021 тепловоз №2М62-1274, що мав першочерговий номер 2М62-1271 та належить ТОВ «М-ЛИТ» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001402 від 14.11.2019 та передано на відповідальне зберігання власнику - ТОВ «М-ЛИТ», встановивши місце зберігання за адресою: м. Полтава, вул. Гайового, 30.

Як зазначено позивачем, у квітні 2021 року з офіційного сайту https://reyestr.court.gov.ua позивачу стало відомо, що в провадженні Північного апеляційного господарського суду перебуває апеляційна скарга ТОВ «РКДЗ» на рішення господарського суду м. Києва від 09.02.2021 у справі №910/10715/20 за позовом акціонерного товариства «Банк «Партал» до товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранс-Ремонт» та товариства з обмеженою відповідальністю «РКДЗ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна. Так, вказаним рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу №6/2017 від 23.05.2017, укладений між ТОВ Укртранс-Ремонт» та ТОВ «РКДЗ»; зобов`язано ТОВ «РКДЗ» пловернути ТОВ Укртранс-Ремонт» майно: магістральний тепловоз моделі М62 №1271-2, 1986 року випуску, стягнуто з ТОВ «Укртранс-Ремонт» та з ТОВ «РКДЗ» -на користь акціонерного товариства «Банк «Портал» витрати по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції у вказаній справі дійшов висновку про те, що фактично предметом договору купівлі-продажу № 6/2017, укладеного між ТОВ «Укртранс-Ремонт» (продавець) та ТОВ «РКДЗ» (покупець) був магістральний тепловоз моделі М62 № 1271-2, 1986 року, після капітального ремонту в обсязі КР-2, переобладнаний з тепловозу двохсекційного типу 2М62, заводський №1271, рік побудови 1986, який в свою чергу нібито перебував у заставі АТ «Банк «Портал» згідно договору застави № 25 від 29.04.2016 року.

Також, восени 2021 року з офіційного сайту https://reyestr.court.gov.ua позивачу стало відомо, що у провадженні господарського суду м. Києва перебуває заява ТДВ «Коростенський щебзавод» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду м. Києва від 03.12.2020 року у справі №910/10580/20 за позовною заявою акціонерного товариства «Банк «Портал» до товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранс-Ремонт» та товариства з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна. Так, вказаним рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу № 5/2017 від 23.05.2017 р., укладений між ТОВ «Укртранс-Ремонт» та ТОВ «Коростенський щебзавод»; зобов`язано ТОВ «Коростенський щебзавод» повернути ТОВ «Укртранс-Ремонт» майно - магістральний тепловоз моделі М62 № 1271-1, 1986 року випуску, отримане за договором купівлі-продажу № 5/2017 від 23.05.2017 р., стягнуто з ТОВ «Укртранс-Ремонт» на користь акціонерного товариства «Банк «Портал» судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції у вказаній справі дійшов висновку про те, що фактично предметом договору купівлі-продажу № 5/2017, укладеного між «Укртранс-Ремонт» (продавець) та та ТОВ «Коростенський щебзавод» (покупець) був магістральний тепловоз моделі 462 № 1271-1, 1986 року, після капітального ремонту в обсязі КР-2, переобладнаний з тепловозу двохсекційного типу 2М62, заводський №1271, рік побудови 1986, який в свою чергу нібито перебував у заставі АТ «Банк «Портал» згідно договору застави № 25 від 29.04.2016 року.

Позивач зазначає, що зазначені вище обставини передання в заставу тепловозу та відповідно укладення договору застави № 25 від 29.04.2016 року не відповідають дійсності, оскільки тепловоз двохсекційний типу 2М62, заводський №1271, рік побудови 1986, належить ТОВ «М-ЛИТ» та ніколи ним не передавався в заставу АТ «Банк «Портал», а тому не може бути предметом договору застави № 25 від 29.04.2016 року.

У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати недійсним договір застави №25 від 29.04.2016 року укладений між ПАТ «Банк «Портал» (заставодержатель), правонаступником якого є акціонерне товариство «Банк «Портал» та товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранс-ремонт».

Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

29.04.2016 між публічним акціонерним товариством «Банк «Портал» (заставодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранс-ремонт» (заставодавець) укладено договір застави № 25, відповідно до умов якого заставодавець передає в заставу банку належне йому нерухоме майно, а саме тепловоз двохсекційний типу 2М62, заводський №1271, рік побудови 1986, у складі:секція А заводський №5476 (рама тепловозу заводський №5474, рама переднього візку ТЗМ2.35.05.0001 зав. №449, рама заднього візку ТЗМ2.35.05.0001 зав. №459), секція Б заводський №5475 (рама тепловозу заводський №5475, рама переднього візку ТЗМ2.35.05.0001 зав. №456, рама заднього візку ТЗМ2.35.05.0001 зав. №425), адреса стоянки: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 37, балансовою вартістю 11 960 000,00 грн (відповідно до довідки заставодавця №55/04-16 від 28 квітня 2016 року), і оціночною вартістю 10 800 000,00 грн з ПДВ відповідно до "Звіту про незалежну оцінку магістрального тепловозу 2М62 №1271 (секція А, секція Б), виконаного СПД-ФО Стеценко Валерієм Анатолійовичем на дату оцінки 04 листопада 2015 року (далі - предмет застави).

Пунктом 1.2 договору застави № 25 передбачено, що право власності заставодавця на предмет застави підтверджується договором поставки б/н від 08 липня 2014 року, Актом прийому-передачі товару від 03.10.2014 по договору поставки від 08.07.2014, Формулярами №2133.00.00.000 ФО ж.-д. №2М62-1271 секція А та №2133.00.00.000 ФО ж.-д. №2М62-1271, які видані Ворошиловоградским тепловозобудівельним заводом ім. Жовтневої революції.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч.2, 3 статті 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

Тобто, заставодавцем завжди має бути власник речі або особа, якій належить майнове право, оскільки передача в заставу означає можливість продажу предмета застави.

Згідно з статтею 11 Закону України «Про заставу» заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.

Як вбачається з вищевикладеного, на момент укладення договору застави №25 від 29.04.2016 власником тепловозу №1271 (секція А, Б), моделі 2М62, 1986 року випуску є товариство з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ», яке в свою чергу не передавало предмет застави у заставу, а також у встановленому порядку не передавало майна з правом застави, не надало згоди на передачу майна в заставу.

Натомість діючи в супереч ст. 583 ЦК України та статті 11 Закону України «Про заставу» та не будучи власником майна, а саме: тепловозу №1271 (секція А, Б), моделі 2М62, 1986 року випуску ТОВ «Укртранс-ремонт» уклало з АТ «Банк «Портал» договір застави №25 від 29.04.2016 року, за умовами якого ТОВ «Укртранс-ремонт» передало у заставу АТ «Банк «Портал» : тепловоз №1271 (секція А, Б), моделі 2М62, 1986 року випуску.

Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи той факт, що договір застави №25 від 29.04.2016 року за своїм змістом суперечить вимогам статті 583 ЦК України та статті 11 Закону України «Про заставу», суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про визначння недійсним договору застави №25 від 29.04.2016 року.

Відповідачем 1 подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначено, що відповідно до договору застави обтяження заставою предмету застави внесено до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, про що свідчить витяг №49532392 від 05.05.2016р., тому позивач міг дізнатися про порушення свого права 05.05.2016 року. Відтак, звертаючи до суду із позовом від 23.11.2021 року позивачем подано позов із порушенням трирічного строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 Цивільного кодексу України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст.261 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Таким чином, доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, оскільки позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В свою чергу, відповідач повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Так, додатковою угодою №4 від 19.12.2018 року до договору комісії №03/2016 від 31.03.2016 строк дії договору комісії було продавжено до 01.07.2019р.

Таким чином, саме з цього строку позивачу стало відомо про порушення його права щодо повернення тепловоза.

Отже, звертаючись до Господарського суду міста Києва з позовом у даній справі - 23.11.2021, позивач не пропустив строк позовної давності, що спростовує доводи відповідача-1 про протилежне та наявності підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до заявлених вимог.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ч.4 ст. 75, ст.ст. 79, 123, 129, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір застави №25 від 29.04.2016, укладений між акціонерним товариством «Банк «Портал» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 5-А, ) та товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранс-ремонт» (01042, м. Київ, вул. Іонна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. А., оф. 914, ).

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранс-ремонт» (01042, м. Київ, вул. Іонна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. А., оф. 914, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» (53221, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 300, ) судовий збір в розмірі 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп.

4. Стягнути з акціонерного товариства «Банк «Портал» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 5-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» (53221, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 300, ) судовий збір в розмірі 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 14.07.2022 року.

Суддя С.М.Мудрий