ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" липня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/116/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Н. Церковної за участю секретаря судового засідання І. Гусевик, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Фізичної особи підприємця Гриців Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до відповідача Фізичної особи підприємця Прощенко Інни Олександрівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) стягнення 47 811, 00 грн

Представники сторін:

Від відповідача - ОСОБА_2

Від третьої особи - Троцюк Олександр Степанович

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Фізична особа підприємець Гриців Олександр Михайлович звернувся до Фізичної особи підприємця Прощенко Інни Олександрівни про стягнення заборгованості в сумі 47811,00 грн. Позовні вимоги мотивовані порушенням домовленостей за договором №13/02-1 від 13.02.20219 року на поставку взуття.

Ухвалою суду від 16.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якогї постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 15.03. 2022 року.

14 березня 2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву згідно якого останній позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить суд закрити провадження у даній справі.

Крім того, 14.03.2022 року на адресу суду надійшла заява від гр. ОСОБА_1 про залучення останнього у дану справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Разом з тим, 15.03.2022 року судове засідання не відбулося, тому ухвалою від 02.05.2022 року призначено розгляд справи у судове засідання на 17.05. 2022 року.

Ухвалою суду від 17.05.2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ). Зобов`язано позивача протягом 3 - х днів з моменту отримання даної ухвали надіслати на адресу третьої особи копію позовної заяви з додатками, докази чого надати суду. Розгляд справи відкладено на 08 червня 2022 року.

03 червня 2022 року від третьої особи на адресу суду надійшли письмові пояснення з приводу позовних вимог, згідно яких, ОСОБА_1 заперечує, щодо позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні останніх.

Ухвалою суду від 08.06.2022 року розгляд справи відкладено на 06.07.2022 року.

05 липня 2022 року на адресу суду від позивача надійшла заява від 27.06.2022 року про залишення позову без розгляду, підписана уповноваженим представником - адвокатом Назарко А.Р. (чиї права договором про надання правової допомоги не обмежені).

В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи щодо вказаної заяви не заперечив та просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до приписів п.5. ч.1 ст. 226 ГПК України : суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Згідно до ч.2-4 цієї статті : про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету. Ухвалу про залишення позову без розгляду може бути оскаржено. Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Враховуючи вищевикладене, заява позивача підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до приписів ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила , за ухвалою суду в разі: залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

При вирішенні заяв відповідача та третьої особи про розподіл витрат пов`язаних з розглядом справи суд враховує наступне.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, відповідачем у своїй заяві про розподіл витрат від 03.06.2022 року заявлений попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які останній поніс у зв`язку з розглядом справи у розмірі 4 049,60грн.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору на стороні відповідача в аналогічній заяві за змістом від 03.06.2022 року заявлений попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які останній поніс у зв`язку з розглядом справи у розмірі 2 312,90грн.

Даною ухвалою задоволено клопотання позивача про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст.229 ГПК України .

Судом враховується, що статтею 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Так, відповідно до положень ч.ч. 5, 6 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Вказана норма передбачає надання оцінки судами діям позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а не обґрунтованості/необґрунтованості поданого позивачем позову. В той же час вищевказані приписи не встановлюють критеріїв для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

За змістом ГПК України (ст. 129 (розподіл судових витрат) та ст. 130 (розподіл судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду) при вирішенні питання про розподіл судових витрат у разі залишення позову (заяви) без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч.5 ст. 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною по відношенню до загальних правил розподілу судових витрат, встановлених ст.129 ГПК України. Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 904/9024/16, від 26.04.2021 у справі №910/12099/17, додаткових ухвалах від 12.07.2021 у справі № 903/317/20, від 02.09.2021 у справі № 922/2568/20.

За змістом ч. 5 ст. 130 ГПК України однією із умов для компенсації особі (одній стороні) здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, мають бути необґрунтовані дії іншої сторони, що і зумовили відповідні витрати під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом. Тобто стягнення з однієї сторони компенсації понесених іншою стороною витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій такої сторони.

Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

В силу положень ст. 74 ГПК України обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. А тому, стороні/особі, що заявляє про компенсацію здійснених нею витрат, внаслідок необґрунтованих дій іншої сторони (у разі залишення заяви без розгляду) необхідно довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії іншої сторони були ним вчинені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяла ця сторона недобросовісно; чи недобросовісна сторона мала на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів іншої сторони; чи були дії недобросовісної сторони умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується тощо. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі №924/804/20.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позов залишений без розгляду за заявою позивача, особам які заявили про стягнення на їхню користь судових витрат на правничу допомогу, необхідно довести які саме необґрунтовані дії були вчинені позивачем в ході розгляду даної справи та в чому вони полягали.

В обґрунтування поданих заяв від 03.06.2022 року відповідач та третя особа зазначає, що саме внаслідок необґрунтованих дій позивача, відповідач та третя особа змушені були понести судові витрати на правничу допомогу у справі. Зауважує, що позивач подав заяву про залишення позову без розгляду лише після спливу 4,5 місяців з дня подання до суду позовної заяви та отримання письмових пояснень від третьої особи, в результаті чого відповідач та третя особа змушені були понести суттєві витрати на правничу допомогу, пов`язану з розглядом відповідної справи та захистом від безпідставних судових звинувачень.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (п. 12 ч.3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 126 ГПК України).

Як вбачається із матеріалів справи відповідач та третя особа направили свої заяви про розподіл судових витрат позивачу 10.03.2022 року. По при це, позивачем залишено без уваги дані заяви.

Судом враховується, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 226 ГПК України, позивач вправі до початку розгляду справи по суті подати заяву про залишення позову без розгляду.

З огляду на викладене, суд враховує відсутність обов`язку у позивача пояснювати причини подання заяви про залишення позову без розгляду, поряд з тим, позивач і не надав пояснень стосовно таких своїх дій.

Окрім того, судом приймається до уваги, що ініціювання позивачем судового процесу призвело до необхідності відповідачу та третій особі здійснювати захист своїх інтересів у судовому порядку з залученням професійної правничої допомоги адвоката.

Суд враховує, що позивач може подати заяву про залишення позову без розгляду проте, позивач скористався таким правом через 4,5 місяці після відкриття провадження у справі та надання письмових пояснень третьої особи які фактично спростували наявність заборгованості, що у свою чергу призвело до витрат відповідача та третьої особи на професійну правову допомогу для захисту власних прав та інтересів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку встановлені обставини свідчать про необґрунтованість дій позивача. Тому наявні підстави для компенсації відповідачу та третій особі витрат на правову допомогу відповідно до ч. 5 ст. 130 ГПК.

Положеннями статті 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 статті 126 ГПК України).

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідачем до заяви про розподіл витрат від 03.06.2022 року було додано копію договору про надання правової допомоги №1 від 18.02.2022 року, укладеного між Фізичною особою підприємцем Прощенко Інною Олександрівною та адвокатом Троцюком О.С., детальний опис робіт (наданих послуг) від 01.06.2022 року на загальну суму 4 049,60 грн , квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 18.02.2022 року на загальну суму 3969,60 грн.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору на стороні відповідача до заяви про розподіл витрат від 03.06.2022 року було додано копію договору про надання правової допомоги №2 від 03.05.2022 року, укладеного між Фізичною особою підприємцем Прощенко Ігорем Миколайовичем та адвокатом Троцюком О.С., детальний опис робіт (наданих послуг) від 01.06.2022 року на загальну суму 2312,90 грн , квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 03.03.2022 року на загальну суму 2232,90 грн.

За змістом п. 1 ч.2 ст.126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вказане відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, та позиції Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 21.01.2020 року у справі № 904/1038/19.

Матеріалами справи підтверджено, що правову допомогу відповідачу та третій особі у справі надавав адвокат Троцюк Олександр Степанович на підставі договорів про надання правової допомоги та ордерів на надання правничої (правової) допомоги.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі №911/2686/18 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).

Судом також враховано, що позивачем не подано заяв про зменшення витрат на надання правничої допомоги.

Таким чином, господарський суд, оцінюючи обґрунтованість заяви відповідача та третьої особи, співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена відповідачем та третьою особою сума є співмірною зі складністю даної справи, розумною та справедливою.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04), заявник має право на відшкодування витрат у розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений (справа "Немайстер проти Австрії), у рішенні "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вивчивши надані сторонами документи (докази), приймаючи до уваги характер та обсяги виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд вважає, що розмір витрат відповідача та третьої особи на надання правової допомоги при вирішенні спору в даній справі обґрунтований, тому вимога щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 130, 226 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України; ст.7 ЗУ "Про судовий збір" , суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника Фізичної особи підприємця Гриців Олександра Михайловича про залишення позову без розгляду - задовольнити.

2. Залишити позов без розгляду, судові витрати покласти на позивача.

3. Заяву Фізичної особи підприємця Прощенко Інни Олександрівни про розподіл витрат пов`язаних з розглядом справи задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця Гриціва Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи підприємця Прощенко Інни Олександрівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 4 049,60 грн. витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних з розглядом справи №918/116/22.

4. Заяву Фізичної особи підприємця Прощенка Ігоря Миколайовича про розподіл витрат пов`язаних з розглядом справи задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця Гриціва Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 2232,90 грн. витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних з розглядом справи №918/116/22.

5. Наказ видати після спливу строку на апеляційне оскарження даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після її оголошення (підписання) 06.07.2022 року та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст.ст.254-259 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.год.

Суддя Н. Церковна