ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 Справа № 917/191/22

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, )

до Фізичної особи-підприємця Вакуленка Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 )

про стягнення 23382.73 грн,

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Вакуленка Олександра Миколайовича про стягнення заборгованості за Договором № б/н від 05.07.2019 року у розмірі 23382.73 грн. (18738.95 грн. - заборгованість за кредитом; 3215.92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 953.20 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 474.66 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом.).

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач порушив умови укладеного кредитного договору б/н від 05.07.2019 року, не повернув позивачу кредитні кошти у передбачений договором термін.

Ухвалою від 21.02.22 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 917/191/22 без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Судом встановлено, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа-підприємець Вакуленко Олександр Миколайович, місцезнаходження якого зазначене: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, при зверненні з позовом до суду позивачем не надані докази того, що вказана відповідачем фізична особа є підприємцем; у суду була відсутня можливість перевірити дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців для підтвердження того, що відповідач є фізичною особою-підприємцем.

Ухвалою від 25.04.22 суд постановив звернутися до Лубенської міської ради з запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 та зобов`язати Лубенську міську раду надіслати на адресу Господарського суду Полтавської області інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .

Лубенська міська рада на виконання ухвали суду повідомила, що ОСОБА_1 зареэстрований за адресою: АДРЕСА_2

Суд зазначає, що сторони були належним чином та завчасно повідомлені про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи.

Так, ухвала суду від 21.02.22, згідно з якою суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, була надіслана учасникам справи 22.02.2022 року рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.

Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення копія ухвали позивачем отримана 15.03.22, відповідачем - 11.03.22.

Строк для подачі відповідачем відзиву на позовну заяву сплив.

Станом на 05.07.2022 року відповідач відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань не подав.

Згідно ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки.

Прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

05.07.2019 року Фізичною особою-підприємцем Вакуленком Олександром Миколайовичем підписано із використанням електронного цифрового підпису заявку на отримання послуг «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький».

Як вбачається зі змісту заяви про отримання послуг "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи підприємця "Підприємницький"", при її підписанні клієнт на підставі статті 634 Цивільного кодексу України у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання послуги "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи підприємця "Підприємницький"", що розміщенні на офіційному сайті АТ КБ "Приватбанк" у мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, та які разом із заявою на відкриття рахунку та анкетою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі умови), цією заявкою становлять кредитний договір між банком та клієнтом.

Підписанням цієї заявки клієнт висловлює свою пряму і безумовну згоду на встановлення банком будь якого розміру кредитного ліміту за послугою "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи підприємця "Підприємницький"". Розмір ліміту може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому умовами, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку.

Кредитний договір вступає в силу з моменту підписання клієнтом цієї заявки шляхом накладення електронного цифрового підпису у Приват24 для бізнесу.

У заяві зазначено, що клієнт просить надати кредит за послугою "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи підприємця "Підприємницький"" шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунку НОМЕР_2 .

Мета отримання кредиту поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта.

Вид кредиту овердрафтів кредит.

Мінімальний розмір кредитного ліміту становить 10000грн. Максимальний розмір ліміту 100000грн.

Розмір відсоткової ставки становить 30%.

Розмір щомісячної комісії (в т.ч. пільговий період) 0,5% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня, в будь який з днів за попередній місяць.

Пільговий період 55 днів.

Термін користування кредитом 12 місяців.

Враховуючи, що заява про отримання послуг "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи підприємця "Підприємницький"" підписана відповідачем 22.08.2018, то саме ця дата є датою укладення кредитного договору.

За даними Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк відповідач не повернув кредитні кошти, надані згідно з договором б/н від 05.07.2019 р., що стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою про стягнення з ФОП Вакуленка Олександра Миколайовича 111 117 грн. 13 коп. заборгованості за Договором № б/н від 05.07.2019 року у розмірі 23382.73 грн. (18738.95 грн. - заборгованість за кредитом; 3215.92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 953.20 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 474.66 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом.).

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: заявка на отримання послуг «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, довідка про розміри встановлених кредитних лімітів на поточному рахунку відповідача, виписки по рахунку відповідача та ін.

Докази відповідача в спростування вимог Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк в матеріалах справи відсутні.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

За змістом ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлене договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

Стаття 181 ГК України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до норм ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як зазначено вище, 05.07.2019 року Фізичною особою-підприємцем Вакуленком Олександром Миколайовичем підписано із використанням електронного цифрового підпису заявку на отримання послуг «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький».

Таким чином, 05.07.2019 року між сторонами було укладено кредитний договір, який складається з умов, визначених у вищевказаній заяві.

Водночас, обґрунтовуючи свої вимоги в даній справі, позивач посилається на те, що відповідач підписанням зазначеної заяви приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, що разом із заявою складають кредитний договір, який за своєю правовою природою є договором приєднання.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заявку на отримання послуг «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький», а також те, що вказаний документ на момент отримання Фізичною особою-підприємцем Вакуленком Олександром Миколайовичем кредитних коштів містив умови, на які посилається позивач.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Фізичною особою-підприємцем Вакуленком Олександром Миколайовичем кредитного договору.

Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки останній не є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем свого обов`язку за договором щодо надання відповідачу 20 000,00 грн. кредитних коштів в межах кредитного ліміту (згідно з випискою по рахунку відповідача), внаслідок чого у відповідача виник обов`язок повернути кредит.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів ст. 1049 Цивільного кодексу України суму кредиту повернув не в повному обсязі. Дана обставина відповідачем не спростована.

Судом встановлено, що заборгованість Фізичної особи-підприємця Вакуленка Олександра Миколайовича за наданим кредитом в сумі 18 738,95 грн. за договором б/н від 05.07.2019 р. підтверджена документально та не спростована відповідачем.

Також, судом встановлено, що заявка на отримання послуг «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький» містить розміри кредитного ліміту, відсоткової ставки, щомісячної комісії та строк користування кредитом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та щомісячної комісії, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення 18738.95 грн. (заборгованість за кредитом); 3215.92 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом); 474.66 грн. (заборгованість по комісії за користуванням кредитом), підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в розмірі 953.20 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У заяві позичальника від 05.07.2019 року відсутні умови договору щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

При цьому, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту, в тому числі розмір і порядок нарахування пені, позивач посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті: pb.ua.

Однак, як зазначалось вище, судом не приймається вищезазначений Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як належний доказ виникнення у позивача та відповідача відповідних взаємних цивільних прав та обов`язків, а тому посилання позивача на вказані умови є безпідставним.

Таким чином, враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення у даній справі пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, підстави для задоволення вимог АТ КБ ПриватБанк в даній частині відсутні.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 18738.95 грн. (заборгованість за кредитом); 3215.92 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом); 474.66 грн. (заборгованість по комісії за користуванням кредитом), всього - 22 429,53 грн. Решта позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк у даній справі задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 379,86 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Вакуленка Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, ) 18738.95 грн. (заборгованість за кредитом); 3215.92 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом); 474.66 грн. (заборгованість по комісії за користуванням кредитом); а також 2379.86 грн. судового збору.

3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки, встановлені ГПК України (ст.ст.256,257 ГПК України).

Повне рішення складено 05.07.2022 р.

Суддя Киричук О.А.