ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2022 р. Справа№ 910/18849/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022

у справі № 910/18849/21 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест"

про стягнення 112 914,44 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест" про стягнення 112 914,44 грн, з яких: 62 390,01 грн пені та 50 524,43 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-21-10672 від 23.04.2021.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" пеню у розмірі 62 390,01 грн, штраф у розмірі 50 524,43 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Рішення суду першої інстанції аргументовано тим, що позовні вимоги про стягнення пені та штрафу розраховані позивачем правильно, а тому визнаються місцевим господарським судом обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню у заявленому позивачем обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 по справі № 910/18849/21 та прийняти нове рішення, у якому зменшити на 50 % розмір пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача через несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань по поставці товару.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, на думку відповідача, є не з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема, місцевим господарським судом:

- не з`ясовано наявність/відсутність збитків у позивача на вимогу ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України;

- інші обставини, необхідні для застосування ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, а саме: ступінь виконання зобов`язання (поставки вапна) відповідачем; майновий стан сторін; причини неналежного виконання зобов`язання; незначність прострочення; наслідки порушення зобов`язання; поведінка винної особи.

При цьому, щодо терміну поставки, відповідач наголошує на тому, що саме, відлік строку виконання зобов`язання має розпочинатися з дати укладення додаткової угоди 24.05.2021.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок вказавши, що відповідачем в обґрунтування своїх вимог та заперечень не надано суду належних доказів щодо поважності причини неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення строків поставки.

При цьому, позивач наголошує на тому, що визначений договором строк поставки за вказаною додатковою угодою не змінюється, а тому зобов`язання відповідача повинні виконуватися саме у встановленому договірному порядку, а не з дати укладення додаткової угоди до договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2022, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 910/18849/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/18849/21. Вирішено відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 910/18849/21.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/18849/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 910/18849/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

До Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого долучено оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 910/18849/21; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 910/18849/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

23.04.2021 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест" (постачальник) укладено договір поставки № 53-122-01-21-10672 (далі також - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Згідно з п. 1.2 договору предметом поставки по даному договору є товар (44920000-5 вапно будівельне), який передбачений специфікацією № 1 до даного договору.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3 договору (в редакції додаткової угоди № від 24.05.2021) ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 2 521 300,00 грн, крім того ПДВ - 504 260,00 грн. Загальна сума договору (вартість продукції) становить 3 025 560,00 грн.

У п. 3.1 договору сторонами погоджено, що строк (період) поставки продукції за договором визначено по 20.12.2021. Продукція поставляється постачальником окремими партіями (поетапно), рівномірне регулярне відвантаження - не більше 2-х піввагонів разово (яри поставці з/д транспортом) або 4-х завантажених причепів на добу (при поставці автотранспортом), на умовах DDP, згідно Incoterms-2010. Поставка кожної окремої партії здійснюється протягом 30 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки від замовника. Кількість та асортимент кожної окремої партії продукції, яка повинна бути поставлена, визначається заявкою.

Місце поставки товару та вантажоодержувач:

- при поставці залізничним транспортом - залізнична станція Рафалівка Львівської залізниці код 355105, код вантажоодержувача 4646 - ВП "Рівненська АКТ" ДП "НАЕК "Енергоатом";

- при поставці автомобільним транспортом - 34400, м. Вараш, Рівне, Рівненська обл., ВП "Рівненська АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом".

У п. 6.1 договору сторони погодили, що оплата за поставлену продукцію здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки, за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН.

Згідно з п. 8.3 договору датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної замовником. Ризик випадкового пошкодження або знищення продукції переходить до замовника з моменту поставки продукції.

Відповідно до п. 9.1 договору, у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання зобов`язань по договору.

Сторонами погоджено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій передбачених пунктом 9.1. даного договору становить 2 роки (п. 9.2. договору).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного договору - по 01.03.2022, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків (п. 12.1 договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач, невчасно виконав взяті на себе зобов`язання за видатковими накладними №№ 36, 40, 41, 42, 46, 47, 48, 49, 53, 56, 59, 60, 64, 67 та не поставив продукцію у визначені договором строки. У зв`язку з цим позивач просить суд першої інстанції стягнути з відповідача 62 390,01 грн пені та 50 524,43 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" пеню у розмірі 62 390,01 грн, штраф у розмірі 50 524,43 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вказувалось між сторонами виникли правовідносини з поставки товару згідно договору, за яким відповідач зобов`язався поставити позивачу товар, а позивач зобов`язався прийняти і оплатити товар.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору 27.04.2021 позивачем було направлено відповідачу рекомендованим листом заявку № 1 за № 7667/041 від 27.04.2021 на поставку вапна будівельного в об`ємі 500,00 тонн. Зазначений лист вручено відповідачу - 05.05.2021, про що зазначено у повідомленні про вручення поштового відправлення.

Також, 30.04.2021 позивачем було направлено відповідачу рекомендованим листом заявку № 2 за № 7909/041 від 30.04.2021 на поставку вапна будівельного в об`ємі 500,00 тонн. Зазначений лист вручено відповідачу 05.05.2021, про що зазначено у повідомленні про вручення поштового відправлення.

В межах договору постачальник поставив, а замовник прийняв товар, що підтверджується видатковими накладними, зокрема, № 36 від 06.06.2021 на суму 91 371,91 грн, № 40 від 10.06.2021 на суму 112 187,76 грн, № 41 від 11.06.2021 на суму 98 966,06 грн, № 42 від 16.06.2021 на суму 106 439,20 грн, 46 від 23.06.2021 на суму 106 983,80 грн, № 48 від 26.06.2021 на суму 113 276,96 грн, № 47, 49 від 27.06.2021 на суму 705 984,17 грн, № 53 від 01.07.2021 на суму 99 298,88 грн, № 56 від 03.07.2021 на суму 407 845,49 грн, № 59 від 06.07.2021 на суму 100 993,19 грн, № 60 від 11.07.2021 на суму 406 332,71 грн, № 64 від 12.07.2021, № 67 від 16.07.2021 на суму 110 493,46 грн.

Водночас, у п. 3.1 договору сторони погодили, що поставка кожної окремої партії здійснюється протягом 30 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки від замовника.

Тобто, відповідно до вказаного положення договору зобов`язання з поставки товару відповідач мав виконати не пізніше 04.06.2021.

Натомість, відповідачем було поставлено товар з прострочкою за вказаними вище накладними, а саме: по видатковій накладній № 36 від 06.06.2021 на суму 91 371,91 грн з простроченням у 1 день; по видатковій накладній № 40 від 10.06.2021 на суму 112 187,76 грн з простроченням у 5 днів; по видатковій накладній № 41 від 11.06.2021 на суму 98 966,06 грн з простроченням у 6 днів; по видатковій накладній № 42 від 16.06.2021 на суму 106 439,20 грн з простроченням у 11 днів; по видатковій накладній № 46 від 23.06.2021 на суму 106 983,80 грн з простроченням у 18 днів; по видатковій накладній № 48 від 26.06.2021 на суму 113 276,96 грн з простроченням у 21 день; по видатковій накладній № 47, 49 від 27.06.2021 на суму 705 984,17 грн з простроченням у 22 дні; по видатковій накладній № 53 від 01.07.2021 на суму 99 298,88 грн з простроченням у 26 днів; по видатковій накладній № 56 від 03.07.2021 на суму 407 845,49 грн з простроченням у 28 днів; по видатковій накладній № 59 від 06.07.2021 на суму 100 993,19 грн з простроченням у 31 день; по видатковій накладній № 60 від 11.07.2021 на суму 406 332,71 грн з простроченням у 36 днів; по видатковій накладній № 64 від 12.07.2021 на суму 103 958,24 грн з простроченням у 37 днів; по видатковій накладній № 67 від 16.07.2021 на суму 110 493,46 грн з простроченням у 41 день.

Статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно умов договору, у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % вказаної вартості (п. 9.1. договору).

Посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань, на підставі п. 9.1 договору позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача за вказаними накладними пеню в загальному розмірі 62 390,01 грн, а також штраф у загальному розмірі 50 524,43 грн за прострочення поставки понад 30 днів на накладними №№ 59, 60, 64, 57.

Зважаючи на зазначене, судом першої інстанції визнано правомірним нарахування позивачем відповідачу пені у розмірі 62 390,01 грн та штрафу в розмірі 50 524,43 грн, у зв`язку з неналежним виконанням останнім зобов`язань за договором.

Водночас, місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем заявлялась заява про зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій, зокрема розміру пені до 22 680,00 грн та розміру штрафу до 25 225,00 грн.

Вказана вище заява відповідача була мотивована виконання відповідачем зобов`язань у повному обсязі, незначним строком прострочення, непомірно значним розміром санкцій, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За правилами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам: наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром заборгованості, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши подані сторонами докази, на підтвердження своїх вимог і заперечень, враховуючи положення ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, суд першої інстанції дійшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів, стосовно того, що відповідачем в обґрунтування своїх вимог та заперечень не надано суду належних доказів щодо поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, а також не надано доказів намагання уникнути або мінімізувати випадки порушення строків поставки.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія не вважає цей випадок виключним та не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому, заперечення відповідача щодо терміну поставки, а саме, відлік строку виконання зобов`язання має розпочинатися з дати укладення додаткової угоди 24.05.2021, колегію суддів відхиляться, оскільки у п. 3.1 договору визначений строк поставки та вказаною додатковою не змінювався, а тому зобов`язання мають виконуватися саме у встановленому договором порядку.

З огляду на вказані вище обставини, які обґрунтовані матеріалами справи, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 в частині відмови у задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

В свою чергу, викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально підтвердженні та належним чином оцінені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Відтак, суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 910/18849/21 - без змін.

Матеріали справи № 910/18849/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко