ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2022м. ДніпроСправа № 904/832/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф., розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро", смт. Царичанка, Царичанський р-н, Дніпропетровська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Люкс Драйв" м.Нікополь, Дніпропетровська обл.

про стягнення грошових коштів у сумі 139 620,08 грн.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 139 620,08 грн., що складають вартість товару поставлену за видатковою накладною №89 від 22.11.2021, якість якого не відповідає умовам договору №081021 від 08.10.2021.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання вугільної продукції в частині поставки товару, якість якого не відповідає умовам спірного договору.

У відзиві на позов відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі та зазначає про те, що у позивача при прийнятті товару не було жодних зауважень щодо характеристики спірної продукції, у тому числі відносно її якості.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що позивач в порушення умов пункту 5.3 спірного договору та пункту 18 Інструкції № п-7 не здійснив офіційний виклик представника відповідача для проведення якості продукції.

Також відповідач вказує про те, що товар був поставлений 22.11.2021, отже перевірка якості повинна була відбутися до 12.12.2021, але відбулася 29.12.2021, а акт про фактичну якість складений 03.01.2022, тобто приймання продукції за якістю відбулося з простроченням встановленого строку.

На думку відповідача, самостійне проведення перевірки якості викликає сумніви, оскільки неможливо встановити той факт, що вугілля відібране для перевірки, було саме тим вугіллям, яке поставлено 22.11.2021 відповідачем позивачеві за спірним договором.

Також неможливо перевірити чи були дотримані вимоги ДСТУ 4096-2002 при відборі проб вугілля для дослідження.

Відповідач звертає увагу суду на те, що в акті від 03.01.2022 було зазначено про те, що товар підлягає поверненню постачальнику для проведення заміни у двадцятиденний термін, проте вказаний акт не був надісланий на адресу останнього з наведеною пропозицією щодо заміни товару.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що позивач при здійсненні перевірки якості товару порушив вимоги діючого законодавства та договору, наданий висновок не є належним доказом поставки неякісного товару у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

У відповіді на відзив, позивач з доводами відповідача не погоджується та зазначає про те, що відповідачем в порушення умов спірного договору не було надано посвідчення якості продукції, у зв`язку з чим позивач здійснив перевірку якості на відповідність умовам, які були погоджені сторонами в договорі.

Крім того, позивач вказує про те, що не мав змоги здійснити офіційний виклик представника відповідача для проведення якості продукції, як зазначено в пункті 5.3 договору, оскільки у відповідача відсутній факс, у зв`язку з чим останній був змушений звернутися до альтернативного телекомунікаційного засобу - листування в месенджерах.

Щодо строків приймання по якості товару позивач вказує про те, що з долучених до матеріалів справи скріншотів листування вбачається, що спір щодо якості поставленого товару виник 07.12.2021 і лише через всілякі намагання представника відповідача уникнути явки для відбору проб та складання відповідного акту невідповідності за якістю, позивач втратив час і був змушений самостійно здійснити перевірку якості поставленого товару для фіксації неналежної якості спірного товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2022 відкрито провадження у справі № 904/832/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи № 904/832/22, на адресу останнього, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських, формувань надсилалась ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2022.

Станом на 18.05.2022 конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на викладене та з метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 904/832/22, господарським судом передано інформацію по даній справі Товариству з обмеженою відповідальністю "Авто-Люкс Драйв" за допомогою телефонограми.

02.03.2022 від відповідача електронним засобом зв`язку через канцелярію суду надійшло клопотання про продовження строку для подачі відзиву на позов.

Ухвалою суду від 07.06.2022 продовжено відповідачу строк для подачі відзиву на позов до 24.06.2022.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на викладене та згідно з частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, а рішення підписано без його проголошення.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині поставки товару, якість якого не відповідає умовам спірного договору.

08.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Люкс Драйв" (Постачальник) укладено Договір постачання вугільної продукції № 0810/21 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити згідно з умовами цього договору вугільну продукцію. Найменування, ціна, кількість, якість, терміни й умови постачання, термін оплати продукції та інші відомості, необхідні для використання цього договору, зазначені в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору поставка продукції на адресу Покупця або за його реквізитами здійснюється на умовах, зазначених у специфікаціях (додатках) до цього Договору. При необхідності зміни реквізитів відвантаження Покупець зобов`язаний письмово повідомити Постачальника про ці зміни перед початком відвантаження.

При тлумаченні цього Договору мають силу Міжнародні правила тлумачення торгових термінів «Incoterms» у редакції 2010 року (пункт 2.2 Договору).

Згідно з пунктом 3.1 Договору загальна вартість товару складає суму, визначену на підставі доданих до Договору специфікацій.

Умови оплати визначаються у специфікаціях до цього Договору (пункт 3.3 Договору).

Якість продукції повинна відповідати кількості (вазі), зазначеній у накладних (пункт 4.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.3 Договору приймання продукції за якістю здійснюється за даними, вказаними в посвідченнях якості вантажовідправника. При проведенні перевірки якості показників продукції сторони враховують базову похибку випробування, згідно ДСТУ 4096-2002.

В пункті 4.4 Договору сторони дійшли згоди про те, що Покупець має право перевірити виконання Постачальником своїх зобов`язань щодо якості продукції. У випадку, якщо при прийманні продукції за якістю Покупцем буде виявлено невідповідність фактичних даних про якість продукції порівняно з даними, зазначеними в специфікаціях (посвідченнях) про якість понад базової похибки випробування, згідно ДСТУ 4096-2002, приймання продукції за якістю здійснюється з обов`язковим викликом представників підприємства-виробника в порядку і строки, передбачені «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № П-7.

Спільне приймання продукції за якістю здійснюється сторонами у відповідності з ДСТУ 7493:2013 (п. 7 Порядок проведення контрольного випробування у споживача) в наступному порядку:

Вантажоодержувач за участю представників Вантажовідправника здійснює випробування продукції (відбір, підготовка проб до лабораторного дослідження) згідно ДСТУ 4069-2002. З лабораторної проби готують три примірника: один примірник (контрольна проба) відправляють у вуглехімічну лабораторію споживача (Вантажоодержувача) для визначення показників якості, другий примірник арбітражна проба, а третій надається представнику Вантажовідправника.

У разі якщо різниця між результатами контрольної проби та показниками якості, вказаними в посвідченнях про якість знаходиться в межах базової похибки випробування згідно ДСТУ 4096-2002, приймання здійснюється за даними, вказаними в посвідченнях про якість Вантажовідправника.

У разі якщо різниця між результатами контрольної проби та показників якості, вказаними в посвідченнях про якість вище базової похибки випробування, згідно ДСТУ 4096-2002, приймання продукції за якістю здійснюється за даними контрольного випробування.

Якщо різниця між результатами аналізів проби споживача та контрольної проби вище допустимих значень, встановлених відповідними стандартами на випробування, вантажовідправник має право вимагати виробництва аналізів арбітражної проби в лабораторії погодженої споживачем і Постачальником. Результати аналізів арбітражної проби є остаточними для обох сторін.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 31.12.2021, а по фінансових зобов`язаннях до повного їх виконання. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору (пункт 9.2 Договору).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору протягом одного місяця до закінчення строку його дії він вважається пролонгованим на наступний рік на тих самих умовах, які передбачені Договором (пункт 9.3 Договору).

Сторонами підписано Специфікацію на вугільну продукцію від 08.10.2021 до Договору № 0810/21 від 08.10.2021, відповідно до якої визначено найменування вугільної продукції вугілля АО 25-70мм; кількість тон 22,00; ціна за 1 тону без ПДВ 5 416,67 грн.; сума з ПДВ 143 000,09 грн.

Пунктом 2 цієї специфікації сторони погодили, що ціна за вугілля, зазначена в цій специфікації вказана на умовах DDP Царичанський р-н, смт. Царичанка, вул. Царичанська, 168, згідно Інкотермс 2010.

Умови оплати: 100% протягом 5-ти банківських днів за фактом поставки товару згідно рахунку-фактури Постачальника (пункт 3 специфікації).

Допустиме відхилення від кількості (обсягу) вугілля: +/- 10% (пункт 4 специфікації).

Період відвантаження: жовтень-листопад 2021 рік (пункт 5 специфікації).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем поставлено позивачу продукцію на загальну суму 139 620,08 грн. в кількості 21,48 тон, що підтверджується видатковою накладною № 89 від 22.11.2021, копія якої долучена до матеріалів справи.

Позивачем здійснено оплату за поставлений товар на загальну суму 143 000,09 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12917 від 23.11.2021, у зв`язку з чим відповідачем повернуто позивачеві переплату у сумі 2 280,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 46 від 31.01.2022.

Звертаючись з даним позовом позивач зазначає про те, що в процесі використання спірного товару за призначенням позивач виявив, що спірний товар не відповідає заявленій якості, у зв`язку з чим останній здійснив самостійне дослідження якості продукції.

Відповідно до Висновку щодо вуглепетрографічного аналізу вугільної проби, затвердженого заступником директора з наукової роботи Інституту геотехнічної механіки ім. М.С. Полякова, директором технічних наук, членом кореспондентом НАН України Круковським О.П. від 29.12.2021 зроблено висновок про те, що поставлене вугілля не відповідає заявленій в специфікації якості товару та не відповідає вимогам ДСТУ 7146:2010 та положенням ГОСТ 19242-73 «Вугілля буре, кам`яне та антрацит. Класифікація за розміром кусків».

За результатами Висновку щодо вуглепетрографічного аналізу вугільної проби від 29.12.2021 був складений акт про фактичну якість і комплектність продукції від 03.01.2022, в якому, зокрема, зазначено, що відповідно комісією було відібрано пробу вугілля з поставленої партії товару за Договором № 0810/21 від 08.10.2021 для проведення вуглепетрографічного аналізу вугільної проби в Інституті геотехнічної механіки ім. М.С. Полякова. Згідно наданих результатів аналізу проби вугілля воно не відповідає за низкою показників. За висновками комісії партія вугілля АО 25-70 мм, що надійшла за видатковою накладною № 89 від 22.11.2021 підлягає поверненню постачальнику для проведення зміни у двадцятиденний термін.

Як зазначає позивач, відповідач ухилився від здійснення обміну спірного товару, у зв`язку з чим стоном на 13.03.2022 вугілля кам`яне марки АО 25-70 мм належної якості останньому не було поставлено.

Вказані обставини і стали причиною для звернення позивача з даним позовом до господарського суду за захистом свої прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Господарські договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань.

Так, статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, згідно статті 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які є одним із видів господарських зобов`язань, - це цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Так, спір у даній справі виник у зв`язку з порушенням, на думку позивача, відповідачем взятих на себе зобов`язань з передачі позивачу товару належної якості.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено статтею 175 ГК України.

Відповідно до пункту 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

В силу частини 1 статті 268 Господарського кодексу України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. При цьому, згідно частиною 4 цієї норми, постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляється, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом із товаром, якщо інше не передбачено у договорі.

Майже аналогічні положення про якість товарів, що поставляються, визначені і нормами Цивільного кодексу України.

Спору щодо наданих товаросупроводжувальних документів, в тому числі, по якості поставленого товару, сторони не мають.

Так, відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу статті 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно частиною 1 статті 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідачем було порушено умови договору, в частині поставки товару належної якості.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що відповідно до пункту 4.4 спірного Договору Покупець має право перевірити виконання Постачальником своїх зобов`язань щодо якості продукції. У випадку, якщо при прийманні продукції за якістю Покупцем буде виявлено невідповідність фактичних даних про якість продукції порівняно з даними, зазначеними в специфікаціях (посвідченнях) про якість понад базової похибки випробування, згідно ДСТУ 4096-2002, приймання продукції за якістю здійснюється з обов`язковим викликом представників підприємства-виробника в порядку і строки, передбачені «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № П-7.

Спільне приймання продукції за якістю здійснюється сторонами у відповідності з ДСТУ 7493:2013 (п. 7 Порядок проведення контрольного випробування у споживача) в наступному порядку:

Вантажоодержувач за участю представників Вантажовідправника здійснює випробування продукції (відбір, підготовка проб до лабораторного дослідження) згідно ДСТУ 4069-2002. З лабораторної проби готують три примірника: один примірник (контрольна проба) відправляють у вуглехімічну лабораторію споживача (Вантажоодержувача) для визначення показників якості, другий примірник арбітражна проба, а третій надається представнику Вантажовідправника.

У разі якщо різниця між результатами контрольної проби та показниками якості, вказаними в посвідченнях про якість знаходиться в межах базової похибки випробування згідно ДСТУ 4096-2002, приймання здійснюється за даними, вказаними в посвідченнях про якість Вантажовідправника.

У разі якщо різниця між результатами контрольної проби та показників якості, вказаними в посвідченнях про якість вище базової похибки випробування, згідно ДСТУ 4096-2002, приймання продукції за якістю здійснюється за даними контрольного випробування.

Якщо різниця між результатами аналізів проби споживача та контрольної проби вище допустимих значень, встановлених відповідними стандартами на випробування, вантажовідправник має право вимагати виробництва аналізів арбітражної проби в лабораторії погодженої споживачем і Постачальником. Результати аналізів арбітражної проби є остаточними для обох сторін.

Господарський суд звертає увагу на те, що складання позивачем акту про фактичну якість і комплектність продукції від 03.01.2022 та проведення дослідження спірного товару за яким складено висновок щодо вуглепетрографічного аналізу вугільної проби від 29.12.2021, проводилося останнім в односторонньому порядку

Окремо, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що останній викликав представника Постачальника в порядку і строки, передбачені «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № П-7.

Крім того, посилання позивача про те, що відповідач був обізнаний про те, що останній має намір здійснити перевірку якості поставленого товару, господарським судом до уваги не приймається з огляду на наступне.

Так, в підтвердження того, що відповідач був повідомлений про перевірку якості продукції, позивачем надано роздруківки з електронного листування, з посиланням на те, що дане листування відбулося між уповноваженими представниками сторін.

Оцінюючи надані позивачем роздруківки електронної переписки в якості належного доказу погодження строків поставки товару, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Роздруківки електронної переписки не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Тобто надані позивачем скріншоти електронної переписки не можуть бути використані як доказ у справі, оскільки не відповідають вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", не містять електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення.

Зазначене відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду від 28.12.2019 у справі №922/788/19.

Крім того, у договорі, укладеному сторонами, не наведено умов щодо можливості електронного листування під час його виконання, щодо погодження між сторонами відповідних адрес для електронного листування та переліку осіб, уповноважених вести таке листування.

З огляду на вищезазначене, враховуючи положення статті 86 Господарського процесуального кодексу України, судом не приймає до уваги в якості доказів роздруківки з електронного листування, надані позивачем на підтвердження того факту, що відповідач був належним чином повідомлений про те, що відбудеться перевірка якості спірного товару.

За встановлених обставин, складений позивачем акт про фактичну якість і комплектність продукції від 03.01.2022 на підставі висновку щодо вуглепетрографічного аналізу вугільної проби від 29.12.2021, господарським судом не береться до уваги, як належний та допустимий доказ, з огляду на порушення порядку визначеного сторонами у пункті 4.4 спірного договору, та в силу приписів Інструкції П - 7.

Відповідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України до кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Будь-яких інших належних доказів, які б свідчили про поставку відповідачем товару неналежної якості, до матеріалів справи залучено не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту постачання відповідачем на його адресу, товару неналежної якості.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволоення вимог позивача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Люкс Драйв" про стягнення грошових коштів у сумі 139 620,08 грн. відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 11.07.2022.

Суддя І.Ф. Мельниченко