ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2022м. ДніпроСправа № 904/8506/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М., розглянув спір

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Державного підприємства "Дніпропетровськавтотранссервіс", м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд державного майна України, м. Київ

про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати у сумі 239 451,33 грн.

Представники:

від позивача не з`явився

від відповідача Зоц А.О.

від третьої особи Федорчук О.В.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в якому просить стягнути безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати у сумі 239 451,33 грн.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач використовував спірну земельну ділянку площею 0,1377 по вул. Шевченко, 32 у м. Дніпро, кадастровий номер № :02:393:0061 у період з 01.01.2018 о 31.12.2020, без виникнення у останнього права власності на землю, права постійного користування земельною ділянкою та права оренди земельної ділянки, без державної реєстрації, у зв`язку з чим Державне підприємство "Дніпропетровськавтотранссервіс" зберегло кошти, не сплачуючи орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою.

У відзиві на позов відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає про те, що позивачем здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати самостійно, без належного обґрунтування та без будь-яких посилань на нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, що суперечить положенням чинного законодавства України.

Таким чином, на думку відповідача, розрахунок позивача не є належним доказом, який підтверджує розмір безпідставно збережених коштів, оскільки такий розрахунок здійснений не на підставі витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який містять дані про нормативну грошову оцінку, що є основою для визначення розміру орендної плати.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що рішенням міської ради від 19.02.2019 № 221 з наступними змінами було затверджено Положення про комісію з визначення розміру збитків, заподіяних міській раді. Відповідно до вказаного Положення розрахунок суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельної ділянки за рахунок власника цієї ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, здійснюється на підставі акта, який фіксує порушення земельного чи екологічного законодавства, довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, довідки про сплату земельного податку або орендної плати за землю (у разі наявності), а також інших документів, необхідних для з`ясування обставин.

Проте, в порушення зазначеного Положення, позивачем не надано до позовної заяви жодного розрахунку суми коштів, які зберіг у себе відповідач за рахунок позивача, внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, що проведений уповноваженою комісією.

Також відповідач зазначає про те, що останньому не належить на праві власності нерухоме майно, яке розташовано на земельній ділянці площею 0, 1377 га по вул. Шевченко, 32 у м. Дніпро, спірний об`єкт нерухомості є державним майном, та не є власністю відповідача, а лише перебуває у останнього на балансі, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухому майно від 13.12.2021.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

В поясненнях третя особа зазначає про те, що право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :02:393:0061 належить Прокуратурі Дніпропетровської області.

Твердження позивача про належність державному підприємству «Дніпропетровськавтотранссервіс» права власності на спірне нерухоме майно, не відповідає дійсності.

Розрахунок позивача є неналежним доказом, який підтверджує розмір безпідставно збережених коштів, оскільки такий розрахунок здійснено не на підставі витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який містять дані про нормативну грошову оцінку, що є основою для визначення розміру орендної плати.

Ухвалою від 25.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.11.2021.

22.10.2021 позивачем подана заява про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно: адміністративна будівля літ. А-9, а-1 загальною площею 3345,1 кв.м., ґанки літ. а,а (1), трансформаторна підстанція літ Б-1, що розташоване на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади: кадастровий номер № :02:393:0061, площею 0,1377га, та належить відповідачу Державному підприємству "Дніпропетровськавтотранссервіс".

Ухвалою суду від 25.10.2021 заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою суду від 17.11.2021 підготовче засідання відкладено до 21.12.2021.

08.12.2021 на адресу суду надійшла заява про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Розгляд зазначеного вище клопотання відтерміновано до наступного засідання.

Ухвалою суду від 21.12.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 26.01.2022, та відкладено підготовче засідання до 28.12.2021.

Ухвалою суду від 28.12.2021 відкладено підготовче засідання до 19.01.2022 та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд державного майна України.

Ухвалою суду від 19.01.2022 підготовче засідання відкладалося до 26.01.2022, з наступним відкладенням до 16.02.2022.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим господарським судом завершено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.03.2022.

Ухвалою суду від 15.03.2022 визнано поважними причини, що унеможливили проведення судового засідання у справі, яке було призначено на 15.03.2022.

Ухвалою суду від 15.04.2022 розгляд справи призначено на 11.05.2022.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2022 ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2021 у справі № 904/8506/20 скасовано.

Прийнято нове рішення.

В задоволенні заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно: адміністративна будівля літ. А-9, а-1 загальною площею 3345,1 кв.м., ґанки літ. а, а (1), трансформаторна підстанція літ Б-1, що розташоване на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади: кадастровий номер № :02:393:0061, площею 0,1377 га, та належить Відповідачу - Державному підприємству "Дніпропетровськавтотранссервіс" відмовлено.

Доручено Господарському суду Дніпропетровської області за результатами розгляду справи № 904/8506/20 здійснити розподіл судових витрат за розгляд апеляційної скарги Фонду державного майна України та заяви Державного підприємства "Дніпропетровськавтотранссервіс" про приєднання до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2021 р. у справі № 904/8506/20.

11.05.2022 позивачем до канцелярії суду подано клопотання про призначення економічної експертизи.

Розгляд зазначеного вище клопотання відтерміновано до наступного засідання.

Ухвалою суду від 15.05.2022 розгляд справи відкладався до 15.06.2022.

У судовому засіданні 15.06.2022 представником позивача обґрунтовано подане клопотання про призначення економічної експертизи .

Заслухавши думку іншого учасника процесу, судом відповідно до частини 2 статті 207 Господарського Процесуального Кодексу України, залишено без розгляду заявлене клопотання.

Усне клопотання позивача про відкладення розгляду спору по суті, для надання йому можливості самостійно звернутися до експертної установи, також залишено без розгляду.

Заслухавши у судовому засіданні, яке відбулось 15.06.2022, вступне слово представників позивача та відповідача, господарський суд оголосив перерву до 04.07.2022.

У судове засідання, що відбулося 04.07.2022 представник позивача не з`явився, подавши через канцелярію суду 04.07.2022 клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю останнього з`явитися в судове засідання через перебування у лікарні.

Представники відповідача та третьої особи заперечували проти задоволення поданого позивачем клопотання.

За результатами розгляду клопотання, господарський суд вважає необхідним зазначити про таке.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що в межах наданих йому повноважень останнім, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

В матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору.

До того ж, як вже зазначалось вище, в судовому засіданні, що відбулося 15.06.2022 судом заслухано вступне слово позивача, а отже, проведення розгляду справи можливе без участі представника останнього.

Крім того, господарський суд зазначає, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, у зв`язку з чим вбачається можливим розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами, з залишенням без задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

04.07.2022 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, щодо наявності підстав для стягнення збитків завданих територіальній громаді міста Дніпра, у зв`язку з використанням відповідачем земельної ділянки без оформлених документів на землекористування та несплатою останнім орендної плата за користування земельною ділянкою.

В позовній заяві позивач зазначає про те, що у 2013 році Розпорядженням № 106-р Кабінету міністрів України від 04.03.2013 року спірна будівля передавалась в оперативне управління Генеральній прокуратурі.

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 67/36 від 26.06.2013 року земельна ділянка була передана у постійне користування Прокуратурі Дніпропетровської області. Проведена державна реєстрація права. Стосовно колишньої передачі будівлі в оперативне управління Генеральній прокуратурі та стосовно оформлення права користування земельною ділянкою позивач зазначає наступне.

Згідно п. 9. Положення про порядок передачі об`єктів державної власності, затвердженого постановою КМУ № 1482 від 21.09.1998 передача майна здійснюється в місячний термін з дня прийняття рішення про передачу.

На сьогоднішній день відсутня можливість реалізувати Розпорядження № 106-р новою структурою (Офіс Генерального прокурора) за відсутності законних на те підстав.

Таким чином, Розпорядження № 106-р Кабінету міністрів України від 04.03.2013 року на день розгляду справи не створює юридичних прав та обов`язків, у зв`язку з тим, що воно не було реалізовано в місячний термін, і є неактуальним.

Щодо рішення Дніпропетровської міської ради № 67/36 від 26.06.2013 року про передачу земельної ділянки у постійне користування Прокуратурі Дніпропетровської області (02909938), позивач зазначає про те, що Прокуратура Дніпропетровської області, яка зазначена у рішенні міської ради, не розпочинала користуватися земельною ділянкою. На день звернення позивача з позовом, Дніпропетровська обласна прокуратура, після реформування органів прокуратури не є належним землекористувачем в силу норм діючого законодавства, які не передбачають відповідного правонаступництва.

Отже, робить висновок позивач, рішення Дніпропетровської міської ради № 67/36 від 26.06.2013 є таким, що не створило юридичних прав та обов`язків як не реалізоване.

На даний момент, зазначений у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, користувач земельної ділянки та власник будівлі не співпадають в одній особі.

Позивач звертає увагу суду на те, що оскільки предмет позову не пов`язаний з правами та обов`язками органів прокуратури, жодний з яких не є належним землекористувачем, зобов`язання користувача земельної ділянки комунальної власності по фактичному розміщенню нерухомого майна, несе Державне Підприємство «Дніпропетровськавтотранссервіс» починаючи з дати відповідної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - семиповерхову будівлю, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченко,32.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує про те, що на теперішній час Державне підприємство «Дніпропетровськавтотранссервіс» володіє об`єктом нерухомого майна - семиповерхова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: об`єкт нерухомого майна: адміністративна будівля літ. А-9, а-1 загальною площею 3345,1 кв.м. ґанки літ а,а (1), трансформаторна підстанція літ Б-1, який перебуває у державній власності.

На даний момент будівля має сім поверхів, рік забудови 1982, фактично не експлуатується з причини аварійного стану.

Земельна ділянка на якій розташовано спірний об`єкт: кадастровий номер № :02:393:0061. площа 0,1377га, перебуває у комунальній власності територіальної громади (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Спірна земельна ділянка є сформованою з 29.07.2013 (витяг з публічної кадастрової карти), має кадастровий номер та чітко визначені межі і площу, відповідні дані містяться в Державному земельному кадастрі, тобто зазначена земельна ділянка є окремим об`єктом цивільних прав.

Також позивач зазначає, що підвідомча відповідачу будівля, тривалий час (більше 10 років) не використовується, її конструкції перебувають в аварійному та непридатному для нормальної експлуатації стані (категорії К4 технічного стану конструкцій та елементів будівлі), деформована, підлягає демонтуванню.

Також в зоні інтенсивної руйнації стін складається висока загроза для сусідніх будівель та мешканців, оскільки при руйнуванні зона розлітання блоків кладки може становити до 15 метрів (Звіт за результатами її інструментального обстеження будівлі громадського призначення за адресою вул. Шевченко,32 в м. Дніпро ДНВЗ ПДАБА 2020 рік).

Стан аварійної будівлі, її небезпеку для міста, терміновість вжиття негайних заходів для демонтажу підтверджують висновки проведених досліджень фахівцями у галузі будівництва, а також висновок судової будівельно-технічної експертизи.

Земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно відповідача кадастровий номер № :02:393:0061, площею 0,1377га, перебуває у комунальній власності територіальної громади. За користування земельною ділянкою по фактичному розміщенню будівлі власником нерухомого майна жодних оплат до місцевого бюджету не здійснюється, договір оренди на вказану земельну ділянку з Дніпровською міською радою не укладено.

Відповідач листів не отримує, не забезпечує ведення кореспонденції та зворотного зв`язку з питання землекористування та нерухомого майна.

Далі позивач вказує на те, що рішенням Дніпровської міської ради №12/57 від 20.05.2020 року було введено в дію з 01.01.2021 нормативну грошову оцінку земель міста Дніпра, де середня (базова) вартість 1 кв. м землі станом на 01.01.2019 - складала 644,05 грн.

Виходячи з показника нормативної грошової оцінки землі та згідно встановлених рішенням Дніпровської міської ради № 13/27 від 06.12.2017 зі змінами і доповненнями ставок земельного податку та розміру орендної плати за землю має розраховуватись ставка орендної плати за користування землями комунальної власності.

Так, для категорії земель громадської забудови у м. Дніпро для обслуговування «будівель громадської забудови» передбачена ставка річного розміру орендної плати за користування земельними ділянками у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки для юридичних осіб (п.3.15 додатку №1 до рішення Дніпровської міської ради № 13/27 від 06.12.2017).

Згідно технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста (виконаної на замовлення Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, договір №6/6 від 18.06.2019) земельна ділянка по вул. Шевченка у Соборному районі м. Дніпра згідно опису меж економіко-планувальних зон (додаток 4) віднесена до 2 економіко-планувальної зони.

Для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей ДЗК, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, застосовується із значенням 0,3. У разі якщо у відомостях ДЗК відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки застосовується із значенням 0,3.

Розрахунок суми недотриманої орендної плати позивачем здійснено виходячи з цільового призначення земельної ділянки - Землі житлової та громадської забудови (в публічній кадастровій карті України) та з урахуванням площі земельної ділянки 0.1377 га, зайнятої під нерухомим майном відповідача.

Позивачем наведено в позовній заяві розрахунок суми позову з застосуванням встановленого рішенням Дніпровської міської ради № 13/27 від 06.12.2017 коефіцієнта для визначення річної орендної плати за користування земельними ділянками певного цільового призначення та середньої нормативної грошової оцінки згідно рішення Дніпровської міської ради №12/57 від 20.05.2020, з якого вбачається наступне.

1377 м.кв * (644,05 *3) *3% = 79 817,11грн. * 3 = 239 451,33 грн., де: 1377 - площа земельної ділянки; (644,05*3) - середня нормативна грошова оцінка з застосуванням коефіцієнта функціонального використання земельної ділянки (технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста); 3% - відсоткова ставка розміру орендної плати; 79 817,11грн - річна орендна плата; 3 - останні три роки з 2018 2021.

Таким чином, згідно наведеного розрахунку розмір вартості майна безпідставно збереженого (заощадженого) відповідачем за період 01.01.2018 - 31.12.2021, становить 239 451,33 грн.

Позивач зазначає про те, що вказані обставини свідчать про те, що відповідачем спірна земельна ділянка за період з 01.01.2018 - 31.12.2021 використовувалася без правовстановлюючих документів на землю, а саме без договору оренди та не сплачувалася орендна плата, що призвело до ненадходження до міського бюджету земельних платежів, у зв`язку з чим позивачу завдано збитки на загальну суму 239 451,33 грн.

Вказані обставини стали причиною звернення позивача з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексуУкраїни власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до частин першої та другої зазначеної вище статті ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У главах 82 і 83 ЦК України визначено, що для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Водночас, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений, зокрема, у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).

При розгляді даної справи судом встановлено, що адміністративна будівля літ. А-9, а-1 загальною площею 3345,1 кв. м. ґанки літ а, а (1), трансформаторна підстанція літ Б-1, що розташована на земельній ділянці комунальній власності територіальної громади по вул. Шевченко, 32, м. Дніпро, кадастровий номер № :02:393:0061. площею 0,1377га, є державним майном та перебуває на балансі відповідача, який є фактичним користувачем земельної ділянки.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовував фактичний розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 239451,33 грн., що був визначений самостійно на підставі наведеного ним арифметичного розрахунку, без належних обґрунтувань та без будь-яких посилань на нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, що суперечить положенням чинного законодавства України, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше, ніж один раз на 5-7 років.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки

Крім того, згідно з абзацом першим пункту 289.1 Податкового кодексу України, для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).

Близький за змістом правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц, та Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 639/5391/19.

За таких обставин, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель.

Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а винятково на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 28 вересня 2020 року у справі № 922/4073/19, від 24 вересня 2020 року у справі № 922/3616/19, від 12 червня 2019 року у справі № 922/902/18, від 08 серпня 2019 року у справі № 922/1276/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2082/18, від 06 листопада 2019 року у справі № 922/3607/18).

Господарський суд вважає необхідним зазначити, що в матеріалах справи відсутня технічна документація, оформлена як витяг технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :02:393:0061. площею 0,1377га, зокрема, за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки.

Водночас, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 викладено висновки, згідно з якими обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про відсутність яких, у свою чергу, вказано судом під час розгляду даної справи.

При цьому, із наведених вище норм законодавства не вбачається можливості зазначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж оформлення витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Тому будь-які розрахунки, зроблені за відсутності такого витягу, для розрахунку безпідставно збережених коштів у розміру орендної плати, є необґрунтованими.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Господарський суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, розмір безпідставно збережених відповідачем коштів орендної плати за спірний період. Таким чином доводи позивача, що висвітлені у позові, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Щодо заявлених відповідачами заяв про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Враховуючи той факт, що судом було встановлено, що позовні вимоги Дніпровської міської ради до Державного підприємства "Дніпропетровськавтотранссервіс" про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати у сумі 239 451,33 грн. не підлягають задоволенню, заява про застосування строків позовної даності судом до уваги не приймається.

У відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 11, 1166, 1212 Цивільного кодексу України, статтями 93, 152, 156 Земельного кодексу України, статтями 1, 18, 20 Закону України «Про оцінку земель», статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до Державного підприємства "Дніпропетровськавтотранссервіс" про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати у сумі 239 451,33 грн. відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 14.07.2022.

Суддя І.Ф. Мельниченко