ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.02.2022 Справа № 905/1409/21

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання Блохіна Ю.В.

Позивач Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго".

Відповідач Акціонерне товариство "ДТЕК Донецькі електромережі".

Про стягнення 2605048,79 грн.

Представники учасників справи:

від позивача Грачов Є.О.;

від відповідача Дем`яненко О.І.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі" (далі - відповідач) про стягнення 2813776,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору №0518-02041 про надання послуг з передачі електричної енергії від 03.06.2019 щодо своєчасної оплати за отримані послуги, у зв`язку з чим просить стягнути 3% річних, інфляційні втрати, пеню та штраф.

17.09.2021 до суду надійшов відзив на позов в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог з посиланням на те, що постановою НКРЕКП №1905 від 12.12.2018 ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» (правонаступником якої є позивач), у ІІІ кварталі 2019 року було встановлено тариф на передачу у розмірі 5,740 коп./кВт.год (або 57,40 грн/МВ.год). Однак, постановою НКРЕКП №954 від 07.06.2019, на ІІ півріччя 2019 року було встановлено тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 347,43 грн/МВ.год. Вказану постанову НКРЕКП було оскаржено в межах справи №640/11330/19. Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27.06.201 у справі №640/11330/19 залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019 та постановою Верховного суду від 20.05.2020 зупинена дія постанови НКРЕКП №954 від 07.06.2019. Отже, у позивача відсутні правові підстави для застосування до відповідача тарифу у розмірі 347,43 грн/МВт.год за липень 2019 року.

Враховуючи розмір тарифу, який на думку відповідача діяв в липні, та фактичної оплати за електроенергію, на початок серпня 2019 у відповідача відсутня заборгованість, а навпаки існувала переплата в розмірі 596342,98 грн.

За послуги, які були надані в серпні 2019 року відповідач сплатив з переплатою в розмірі 1957441,77 грн, яка не була врахована позивачем.

За послуги, які були надані в листопаді 2019 року відповідач сплатив з переплатою в розмірі 1081200,68грн, яка не була врахована позивачем.

За послуги, які були надані в січні 2020 року відповідач сплатив з переплатою в розмірі 324769,64 грн, яка не була врахована позивачем.

За послуги, які були надані в лютому 2020 року відповідач сплатив з переплатою в розмірі 324769,64 грн, яка не була врахована позивачем.

Отже, розрахунок позовних вимог не враховує зниження тарифу в липні 2019 року, не враховує суми та строки проведених відповідачем сплат та не враховує суми переплат.

29.10.2019 відповідачем сплачено позивачу 11069807,99 грн як різниця тарифів за липень 2019 року.

Крім того, відповідач вважає безпідставним позов позивача з огляду на приписи п.1,3 Постанови НКРЕКП №766 від 08.04.2020.

Також відповідачем заявлено про зменшення розміру штрафних санкцій та про застосування позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

28.09.2021 до суду подано відповідь на відзив в якій представник позивача зазначив, що за змістом ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва від 01.08.2019 у справі №640/12695/19 відповідач не віднесений до переліку осіб, щодо яких дія постанови №954 зупинена, і після 31.07.2019 зобов`язаний сплачувати послуги за липень 2019 року за тарифом, визначеним постановою №954, а тому розрахунок вартості послуги за липень, виходячи з тарифу 347,43 грн/МВт/год здійснено правомірно.

У постанові від 19.03.2019 у справі №826/16994/15 Верховний Суд заначив, що постанова НКРЕКП є нормативно-правовим актом, оскільки встановлює тарифи на послуги, що надаються кількісно невизначеній і неперсоніфікованій групі осіб, і розрахована на неодноразове застосування. Зупинення дії нормативно-правового акту, як один із способів забезпечення позову, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише як один із способів судового захисту тимчасова зупиняє їх реалізацію для вирішення спору по суті та не є підставою для звільнення позивача від виконання встановленого законом обов`язку після скасування (заміни) таких заходів.

Крім того, постанова №954 яка набрали чинності 01.07.2019 не визнана судом протиправною і нечинною, її дія для відповідача була лише тимчасово зупинена в порядку забезпечення позову до 31.07.2019. Таким чином, права та обов`язки сторін в частині вартості послуги за липень 2019 року регулюються саме постановою №954, що була чинною у липні і передбачила тариф на рівні 347,43 грн/МВт/год.

Також позивач заперечував щодо задоволення заяви про зменшення розміру штрафних санкцій.

Позовна давність до спірних правовідносин на думку позивача не може бути застосована виходячи з приписів п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України.

13.10.2021 до суду надійшли заперечення представника відповідача в яких зокрема зазначалось, що дія постанови НКРЕКП №954 протягом липня 2019 року була зупинена згідно з ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва, а починаючи з 01.08.2019 постанова №954 втратила чинність на підставі постанови НКРЕКП №1411 від 12.07.2019, а відтак не може застосуватись для визначення вартості послуг в липні 2019 року.

30.11.2021 до суду надійшли додаткові пояснення в яких представник відповідача зазначає зокрема, що за липень 2019 року позивачем виставлялись рахунки не за тарифом, яким був встановлений постановою НКРЕКП №954, а згідно з постановою №1905, що на думку відповідача свідчить про суперечливість поведінки позивача. Крім того, сторонами до актів наданих послуг за період липень жовтень 2019 року були складені відповідні акти коригування.

12.01.2022 від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача суму штрафних санкцій за несвоєчасне виконання у розмірі 2605048,79 грн, з яких: 145191,74 грн 3% річних, 92076,47 грн втрати від інфляції, 1455873,10 грн пеня у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який стягується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, 911907,48 грн штраф у розмірі 7% від суми за прострочення виконання зобов`язань понад тридцять календарних днів. Також, у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог, позивач просив повернути судовий збір.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання.

Враховуючи, що позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог подана до закінчення підготовчого засідання, суд приймає її до розгляду заяву та розглядає справу з урахуванням викладених в цій заяві позовних вимог.

Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

03.06.2019 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (оператор системи передачі) та Акціонерним товариством «ДТЕК Донецькі електромережі» (далі - споживач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0518-02041 (т.1 а.с.28-46).

18.11.2019 сторонами було укладено додаткову угоду, відповідно до якої договір від 03.06.2019 викладений в новій редакції (т.1 а.с.37-41).

Відповідно до п.1.1 умов договору, ОСП зобов`язується надавати послуги з передачі електричної енергії відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Згідно з п.6.1 договору, розрахунковим періодом (розрахунковим місяцем) за цим договором є 1 календарний місяць .

Відповідно до п.6.2 договору, користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості послуги ОПС наступним чином: 1 платіж д 17:00 год другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно х п.4 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5 у кожен з наступних періодів: 2 платіж - з 06 до 10 розрахункового періоду; 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду; 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду; 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця. При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.

Згідно з п.6.5 договору, користувач здійснює розрахунок з ОСА за фактичний обсяг. Послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком», з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку визначеному законодавством.

У разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги, користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуг вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом п`яти робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтування розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей (п.6.6 договору).

Відповідно до п.6.7 договору, у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу. У разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, визначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом п`яти банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів зараховується в оплату штрафних санкцій…

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах (п.14.1 договору).

Відповідачем позивачу були надіслані листи із зазначенням планових обсягів витрат електричної енергії в розподільчих мережах ОСР на липень 2019 року лютий 2020 року (т.1 а.с.76-80).

Сторонами були складені, підписані та скріплені печатками акти приймання-передачі послуги, відповідно до яких позивач передав, а відповідач отримав послугу з передачі електричної енергії:

від 31.07.2019, в обсязі 39470,307МВт/год, вартістю 16455802,51 грн;

від 31.08.2019, в обсязі 34879,910МВт/год, вартістю 13064898,13 грн;

від 30.09.2019, в обсязі 35820,302МВт/год, вартістю 5009397,60 грн;

від 31.10.2019, в обсязі 56941,954МВт/год, вартістю 7963218,38 грн;

від 30.11.2019, в обсязі 71916,915МВт/год, вартістю 10057436,72 грн;

від 31.12.2019, в обсязі 73018,465МВт/год, вартістю 10211486,29 грн;

від 31.01.2020, в обсязі 81311,308МВт/год, вартістю 15162932,71 грн;

від 29.02.2020, в обсязі 54099,769МВт/год, вартістю 10088524,92 грн (т.1 а.с.42-50).

Відповідачем було сплачено за послуги отримані в:

липні 2019 року 3428552,75 грн 02.07.2019 та 11069807,99 грн 29.10.2019 (т.1 а.с.172, 53);

серпні 2019 року по 3004467,98 грн 01.08.2019, 09.08.2019, 14.08.2019, 19.08.2019 та 23.08.2019 (т.1 а.с.51-52, 81);

вересні 2019 року по 1020890,4 грн 03.09.2019, 09.09.2019, 13.09.2019, 20.09.2019 та 25.09.2019 (т.1 а.с. 52, 54-55);

жовтні 2019 року по 1357392,66 грн 02.10.2019 та 08.10.2019 (т.1 а.с. 56-57), а також 4072177,98грн 29.10.2019 (т.1 а.с. 53, 58-59);

листопаді 2019 року по 2040789 грн 01.11.2019, 08.11.2019, 15.11.2019, 20.11.2019, 25.11.2019 та 934692,4 грн 16.12.2019 (т.1 а.с. 59-63, 66);

грудні 2019 року по 2080554,49 грн 02.12.2019, 09.12.2019, 13.12.2019, 19.12.2019 та 24.12.2019 (т.1 а.с. 64-65, 67-68);

січні 2020 року по 2833330,31 грн 03.01.2020 та 09.01.2020, а також 9821041,73 грн 26.02.020 (т.1 а.с. 69, 75);

лютому 2020 року по 1855065,74 грн 14.02.2020 (3 етап), 17.02.2020 (1 етап), 18.02.2020 (2етап), 19.02.2020 (4 етап), 24.02.2020 (5 етап) (т.1 а.с. 70-74).

Як зазначив позивач, сума заборгованості, яка виникла внаслідок невірного застосування відповідачем тарифу за липень 2019 року була сплачена 29.10.2019 (т.1 а.с. 53).

28.11.2019, 02.01.2020, 17.02.2020 30.03.2020, 18.05.2020, 19.06.2020, 18.08.2020 та 23.09.2020 сторонами були підписані акти коригування до актів приймання-передачі послуг від 31.07.2019, 31.08.2019, 30.09.2019, 31.10.2019, 30.11.2019, 31.12.2019, 31.01.2020 та 29.02.2020 відповідно.

Переплата, як існувала у відповідача після оплати послуг за серпень 2019 року, була зарахована позивачем лише після укладання сторонами додаткової угоди від 18.11.2019, пунктом 6.7 якої передбачалась можливість зарахування сплачених коштів, розмір яких перевищує суми зазначені в акті приймання-передачі наданої послуги в оплату заборгованості минулих періодів (т.1 а.с.38). Попередня редакція цього пункту, на думку позивача, унеможливлювала віднесення переплати на покриття існуючої у відповідача заборгованості (т.1 а.с.30).

Позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат на суму, яка виникла як різниця між тарифами в липні 2019 року (13027249,76 грн), починаючи з третього етапу передоплати планової вартості за липень 2019 року до 28.10.2019 (29.10.2019 відповідачем здійснена оплата в розмірі 11069807,99грн) та на залишок заборгованості в розмірі 1957441,77 грн (13027249,76-11069807,99) за період з 29.10.2019 по 19.11.2019.

Також здійснено нарахування за період з 06.11.2019 по 19.11.2019 на суму 1081200,68 грн, яка виникла як різниця між вартістю фактично наданої послуги згідно з актом за жовтень 2019 року (7963218,38 грн) з обсягом фактично сплачених коштів відповідачем за жовтень 2019 року (6786963,3 грн) з урахуванням суми переплати (95054,4 грн), яка існувала у відповідача після розрахунків за вересень 2019 року (5009397,6 грн (вартість послуги за актом від 30.09.2 грн (фактично сплачено відповідачем за вересень 2019 року).

Крім того позивачем здійснені нарахування також на відповідні суми планових платежів жовтня 2019 року, січня та лютого 2020 року, які були сплачені відповідачем з простроченням.

Щодо правомірності нарахування суми за послуги з передачі електричної енергії в липні 2019 року.

Відповідно до п.3 ч.2, п.6 ч.3 ст.3, п.13 ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Регулятор (НКРЕКП) здійснює державне регулювання, зокрема, шляхом формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом. Реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг віднесена до основних завдань Регулятора. Регулятор встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом Згідно з п.7 ч.3 ст.6 Закону «Про ринок електричної енергії» до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належить, зокрема, встановлення тарифів на послуги з передачі електричної енергії.

Постановою НКРЕКП від 07.06.2019 №954 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на II півріччя 2019 року», що набрала чинності з 01.07.2019, затверджено тариф на рівні 347,43 грн./МВт*год. (без урахування ПДВ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 року у справі № 640/11330/19 задоволено заяву Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про забезпечення позову, та постановлено зокрема зупинити дію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.06.2019 №954.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2019 року у справі № 640/12695/19 змінений захід забезпечення позову, встановлений ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 року у справі №640/11330/19, та судом вирішено зупинити дію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.06.2019 року №954 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП "НЕК "Укренерго" на II півріччя 2019 року" щодо Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" та Акціонерного товариства "Дніпроазот".

Відповідно до статей 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою зупинена дія нормативно-правового акту, не скасовує його чинність, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору по суті. А якщо суд за наслідками розгляду справи визнав нормативно- правовий акт незаконним і це судове рішення набрало законно! сили, положення зазначеного нормативно-правового акту не підлягають застосуванню.

Встановлення незаконності постанови НКРЕКП від 07.06.2019 №954 у судовому порядку на момент розгляду цієї справи не відбулося, наразі вирішення спору ще триває, а дія вказаної постанови з 01.08.2019 була зупинена лише щодо визначеного кола суб`єктів, до яких відповідача не включено.

Таким чином, положення постанови НКРЕКП №954 з відповідним тарифом за липень 2019 року були для відповідача чинними, а тому розрахунок вартості послуги за липень 2019 року здійснений позивачем є правомірним, виходячи з тарифу 347,43 грн/МВт*год.

Аналогічний за змістом висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/11730/19.

Постановою НКРЕКП від 12.07.2019 №1411 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО», що набрала чинності з 01.08.2019, затверджено тариф на рівні 312,14 грн./МВт*год. (без урахування ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 30.08.2019 №1781 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 12.07.2019 №1411», що набрала чинності з 01.09.2019, змінено тариф з 312,14 грн./МВт*год. на 116,54 грн./МВт*год. (без урахування ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 10.12.2019 №2668 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ПРАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» на 2020 рік», що набрала чинності з 01.01.2020, затверджено тариф на рівні 155,40 грн./МВт*год. (без урахування ПДВ).

Таким чином, позивачем за період липень 2019 року лютий 2020 року вірно визначена ставка тарифу, яка має бути застосована для визначення вартості послуги з передачі електричної енергії.

Щодо неможливості позивача самостійно розпоряджатись коштами переплати, в тому числі зараховувати їх на погашення наявної заборгованості, суд зазначає, що згідно з положеннями пункту 6.7 договору №0518-02041 від 03.06.2019 (до укладання додаткової угоди від 18.11.2019), у разі, якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання- передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів.

У цьому ж пункті договору передбачена відповідальність позивача, як ОСП за невиконання або несвоєчасне виконання вказаного обов`язку.

Відповідно до додаткової угоди від 18.11.2019 пункт 6.7 договору доповнений умовами про те, що за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів зараховується в оплату штрафних санкцій за наявності письмової згоди користувача.

Отже, оскільки відповідачем здійснювалась оплата за надані позивачем послуги із зазначенням цільового призначення платежу (за конкретний місяць), переплатою за інші періоди АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" мав право розпоряджатись на власний розсуд, в тому числі вимагати від ОСП повернення переплати протягом 5 днів з дня отримання заяви. Вказане свідчить про неможливість позивача самостійно розпоряджатись коштами переплати, в тому числі зараховувати їх на погашення наявної заборгованості до укладання додаткової угоди від 18.11.2019.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційний господарський суду від 19.01.2022 по справі № 924/462/21.

Щодо нарахування штрафних санкцій на несплачену відповідачем поетапну попередню оплату планової вартості послуг, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи з предмету та змісту укладеного між сторонами договору, вказаний договір є договором про надання послуг.

В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Сторони в п.6.2 договору, який розміщений в розділі 6 договору «Порядок розрахунків», погодили обов`язок відповідача здійснювати оплату місячної планової вартості послуг п`ятьма платіжами до відповідної погодженої дати.

Отже, сторонами погоджений строк та порядок оплати відповідачем отриманих послуг, а саме на відповідача покладений обов`язок з оплати 1/5 частини таких послуг не пізніше строку погодженого сторонами в п.6.2 договору.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Таким чином, виходячи зі змісту п.6.2 договору у відповідача виникає грошове зобов`язання з оплати за отримані послуги, а у позивача право вимагати сплати коштів у строки визначені сторонами в 6.2 договору.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

У випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право на нарахування пені. За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу (п.6.7 договору).

Також, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), яка кореспондується зі ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем оплати за отримані послуги були здійснені з простроченням передбачених договором строків, у позивача виникає право на нарахування передбачених договором штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат.

Позивачем до стягнення заявлена пеня у розмірі 1455873,10 грн (т.2 а.с.49-58), а також нарахований штраф у розмірі 911907,48 грн (7 % від 13027249,76 грн).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Сторонами в п 6.7 договору погоджений як розмір пені так і розмір штрафу у разі вчинення відповідачем порушення щодо термінів розрахунку

Перевіривши розрахунок пені за заявленими позивачем періодами, а також розрахунок штрафу, суд вважає їх арифметично вірними, а відтак вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Також, позивач, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, просив стягнути 3% річних в розмірі 145191,74 грн (т.2 а.с. 45-46) та інфляційні втрати (т.2 а.с. 46-49) в сумі 92076,47 грн.

Здійснивши самостійно розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд задовольняє вимоги в цій частині на суму 145191,74 грн та 92076,47 грн відповідно.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

З огляду на те, що допущене відповідачем порушення не спричинило збитків для позивача та іншим учасникам господарських відносин, враховуючи, що відповідач сплатив заборгованість позивачу за отримані послуги в повному обсязі, а також приймаючи до уваги здійснення відповідачем оплати за послуги отримані в серпні 2019 року з переплатою, яка була зарахована позивачем в оплату заборгованості лише після укладання додаткової угоди від 18.11.2019, суд вважає за можливим зменшити розмір пені до 727936,74 грн та штрафу до 455953,84 грн.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування до спірних відносин Постанови НКРЕКП «Про дії учасників ринку електричної енергії у період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 08.04.2020 №766, оскільки вимоги позивача щодо стягнення штрафних санкцій заявлені за період до прийняття вказаної постанови.

Щодо заяви про застосування позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За приписами ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно з статтею 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

В той же час, згідно з ч.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набув чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який у свою чергу постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 №1236, від 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855 був неодноразово продовжений.

Постановою КМУ від 22.09.2021 №984 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236", зокрема, продовжено карантин до 31.12.2021.

Штрафні санкції, які просить стягнути з відповідача, нараховуються починаючи з 11.07.2019. Право на нарахування штрафних санкцій починаючи з вказаної дати судом визнано обґрунтованим.

Таким чином, виходячи з приписів ст.258 ЦК України, позовна давність щодо вимог про стягнення штрафних санкцій спливає 11.07.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була подана позивачем до відділення поштового зв`язку 20.07.2021.

Однак, з урахуванням продовження спеціальної позовної давності на строк дії карантину (починаючи з 02.04.2020), суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи задоволення заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог та подання позивачем заяви про повернення судового збору, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу частини судового збору.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.

Судові витрати, на підставі ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі" (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул.Комерційна, 8, ідентифікаційний код юридичної особи - 00131268) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул.Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код юридичної особи - 00100227) 3% річних у розмірі 145191 (сто сорок п`ять тисяч сто дев`яносто одна) грн 74 коп., інфляційні втрати у розмірі 92076 (дев`яносто дві тисячі сімдесят шість) грн 47 коп., пеню у розмірі 727936 (сімсот двадцять сім тисяч дев`ятсот тридцять шість) грн 74 коп., штраф в сумі 455953 (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн 84 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 39075 (тридцять дев`ять тисяч сімдесят п`ять) грн 73 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул.Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код юридичної особи - 00100227) судовий збір у розмірі 3130 (три тисячі сто тридцять) грн 92 коп., сплаченого до Господарського суду Донецької області відповідно до платіжного доручення №1194 від 21.07.2021, призначення платежу: *;101;00100227; Судовий збір, за позовом НЕК "Укренерго", Господарський суд Донецької області".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, повне рішення складено 11.07.2022.

Суддя О.В. Говорун