РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2022Справа № 910/3991/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврореконструкція»

до відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва»

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:Фізична особа - підприємець ОСОБА_2,

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:Фізична особа - підприємець Скакун Тетяна Миколаївна

про стягнення 127 198,11 грн.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Майданік В.Ю.

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ДНІПРОВСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА" про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, спожитих відповідачем у період з лютого 2017 року по грудень 2020 року включно у розмірі 127 198,11 грн., яка складається з: 98 747,57 грн. - сума заборгованості, 19 680,54 грн. - інфляційні втрати, 8 770,00 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

14.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

14.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

14.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про зобов`язання провести звірку на предмет існування окремого вільного нежитлового приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 вирішено здійснювати розгляд справи №910/3991/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 31.05.2021.

06.05.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

12.05.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про застосування строків позовної давності.

У підготовчому засіданні 31.05.2021 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 30.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, залучено до участі у справі третю особу - 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фізичну особу підприємця Сапун Віталія Михайловича, третю особу - 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фізичну особу підприємця Скакун Тетяну Миколаївну та відкладено підготовче засідання у справі на 30.08.2021.

17.08.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Судове засідання, призначене на 30.08.2021, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Приходько І.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 призначено судове засідання у справі на 07.09.2021.

03.09.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 відкладено підготовче засідання на 20.10.2021.

20.10.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутності представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, розгляд справи по суті призначено на 10.11.2021.

Судове засідання, призначене на 10.11.2021, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Приходько І.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 призначено судове засідання по суті на 01.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 відкладено розгляд справи по суті на 31.01.2021.

21.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" надійшли письмові пояснення.

31.01.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва" надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 відкладено судове засідання у даній справі на 23.03.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2022 учасників справи було повідомлено, що судове засідання, призначене на 23.03.2022, не відбулось у зв`язку з введенням на території України режиму воєнного стану, а також у зв`язку з існуванням загрози життю та здоров`ю людей.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 призначено судове засідання на 30.06.2022.

Представники позивача у судове засідання 30.06.2022 не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.06.2022 заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову.

Представники третіх осіб-1,2 у судове засідання 30.06.2022 не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Частиною першою статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 №1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку №7 по бульвару Праці в м. Києві з 01.07.2014 року здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі - позивач), що підтверджується переліком, затвердженим Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, на підставі ліцензії, що доданий до позовної заяви.

Відповідно до визначень наданих ст.1 Закону України про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистику та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», (далі - відповідач), є балансоутримувачем Будинку, який отриманий ним на підставі п.п. 10-12 рішення Київради від 09 жовтня 2014 року № 270/270.

Відповідно до п.2.2.1 Статуту відповідача, що затверджений розпорядженням Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) №4 від 06.01.2015, предметом діяльності відповідача, зокрема, є утримання житлового та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку.

Згідно з п.4.2. Статуту відповідача, майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Зазначене майно, відповідно до п.4.3. Статуту відповідача, належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплене за ним на праві господарського відання.

Позивач зазначає, що нежитлове приміщення загальною площею 284,05 м2 в будинку №7 по б-p. Праці, яким володіє, користується і розпоряджається відповідач, закріплено за ним на праві господарського відання.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент виникнення боргу), п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент виникнення боргу), встановлено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

23.07.2014 у газеті Хрещатик (№ 103(4503)) Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України (справа №6-59цс13) від 30 жовтня 2013 року, де вказано, що споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

Позивач зазначає, що з лютого 2017 року по грудень 2020 року включно позивачем надано відповідачу послуги з централізованого опалення на загальну суму 98 747,57 грн., однак відповідачем вони не оплачувались. Разом з цим, позивач надає розрахунок зазначеної вартості спожитих послуг відповідачем за спірний період. Як вказує позивач, претензій з приводу якості отриманих послуг, відмови від отримання послуг від відповідача не надходило.

Облік теплової енергії на потреби централізованого опалення здійснюється по бульвару Праці, 7, м. Київ, приладом комерційного обліку СВТУ 11-Т №3405 (акт постановки приладу комерційного обліку додано до позову), готовим до опалювального сезону відповідно до Актів про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до опалювального сезону 2017-2018, 2018-2019, 2020-2021, які додано до позову.

Надання послуг з опалення, що надавалися безперервно, в межах опалювального періоду, позивач підтверджує: Нарядом від 05.10.2016 №53933 відключення, Нарядом від 01.03.2017 №57582 відключення, Нарядом від 02.10.2017 №63666 відключення, Нарядом від 03.04.2018 №68208 відключення, Нарядом від 01.11.2018 №1260 підключення, Нарядом від 06.04.2019 №4858 відключення, Нарядом від 08.10.2019 №6330 підключення, Нарядом від 05.04.2020 №8190 відключення, Нарядом від 16.10.2020 №10129 підключення.

На підтвердження розрахунку позивач надає Звіти з показаннями приладів будинкового лічильнику теплової енергії за періоди з 12.10.2016 по 20.12.2020.

Як вказує позивач, показники будинкового лічильника теплової енергії розподіляються між користувачами приміщень пропорційно до площі займаних споживачами приміщень. Відповідно до Довідки про дані будинку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», опалювальна площа нежитлового приміщення відповідача складає 284,05 м2.

На підставі вищевикладеного, за доводами позивача, заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, спожитих відповідачем у період з лютого 2017 року по грудень 2020 року включно становить 98 747,57 грн.

Враховуючи ту обставину, що відповідач не сплатив на користь позивача вищевказані грошові кошти за надані послуги, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 127 198,11 грн., з яких: 98 747,57 грн. - сума заборгованості, 19 680,54 грн. - інфляційні втрати, 8 770,00 грн. - 3% річних.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві зазначив, що відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна за адресою б-р. Праці, 7, м. Київ від 13.02.2017 нежитлове приміщення на першому поверсі цього будинку S-284,05м2 було здано відповідачу Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації (далі - Управління). З листопада 2019 частину цієї площі, а саме S -157,20м2 займає орендар ОСОБА_2 на підставі договору оренди від 27.11.2019 №493/1, частину S-66,05м2 з 31.01.2020 займає орендар ОСОБА_1 на підставі договору оренди від 31.01.2020 №537/1 і тільки S-60 м2 (після здачі всього приміщення в 2017 Управлінням) станом на даний час є вільним. Зважаючи на викладене, відповідач частково заперечує вимоги позивача по відшкодуванню 98 747, 57 грн. і на підставі свого контрразрахунку визнає 82 084,14 грн. З обсягом нарахованих штрафних санкцій відповідач не згоден повністю. Крім того, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Надаючи відповідь на відзив, позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 01.06.2015 року було укладено договір №31 про співпрацю Виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з балансоутримувачем та розмежування їх відповідальності. Умовами зазначеного договору підтверджується те, що позивач є виконавцем послуг з ЦО та ГВП, а відповідач - балансоутримувачем будинку.

При цьому позивач зазначає, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» за період утворення заборгованості, а саме з лютого 2017 по грудень 2020 включно, займало опалювальну площу за адресою: м. Київ, бульвар Праці, 7, за період лютий 2017 року по 23 грудня 2019, займана опалювана площа відповідача складала 284,05 м2, з 23.12.2019 по 01.10.2020 займана опалювана площа відповідача складала 126,85 м2, з 01.10.2020 по грудень 2020 займана опалювана площа відповідача складала 60,85 м2, що відповідно було враховано позивачем при нарахуванні заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення.

На підтвердження вищевказаного позивачем надано копію договору №31 від 01.06.2015 про співпрацю Виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з Балансоутримувачем та розмежування їх відповідальності, копію переліку абонентів, які знаходяться на балансі станом на 01.11.2017, копію довідки загальної відомості станом на 20.07.2018, також станом на 01.07.2020, копію договору від 23.12.2019 №420180/4юр, копію договору від 01.10.2020 №420180/5юр.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил

Споживачем відповідно до вказаної статті цього закону є фізична чи юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Аналогічні за змістом положення містяться у Законі України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII (у чинній редакції).

Відповідно до статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За змістом статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (як в редакції Закону України №1875-IV, так і відповідно до Закону України №2189-VIII в чинній редакції) комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

За умовами частини першої статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Аналогічна норма міститься у частині першій статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII у чинній редакції.

Положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

За приписами частини першої статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у чинній з 10.12.2017 року по теперішній час редакції) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Положеннями частини другої статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

За умовами частини першої статті 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у чинній з 10.12.2017 року по теперішній час редакції) ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до пункту 12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, Підприємство не уклало з позивачем відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання нежитлових приміщень за адресою: місто Київ, бульвар Праці, 7.

Оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, та праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, суд дійшов висновку про те, що у разі відмови від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність договору такі заперечення не повинні братися до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.04.2020 у справі №910/7968/19, від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з лютого 2017 року по грудень 2020 року включно надавав відповідачу за адресою: місто Київ, бульвар Праці, 7, послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується: актом постановки на комерційний облік приладів теплової енергії споживача, актами про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальний період 2017-2018, 2018-2019, 2020-2021 років.

Надання Підприємству послуг з опалення у будинку за адресою: місто Київ, бульвар Праці, 7, які надавалися позивачем безперервно в межах опалювальних періодів, додатково підтверджується наявними в матеріалах справи нарядами на підключення та відключення.

Позивачем надано розрахунок вартості спожитих відповідачем послуг, відповідно до якого загальна вартість послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за спірний період становить 98 747,57 грн.

Враховуючи те, що строк виконання відповідачем обов`язку з оплати наданих йому протягом спірного періоду послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання настав, і відповідач не подав суду доказів на підтвердження оплати заборгованості у сумі 98 747,57 грн., то позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми основного боргу є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Позивач, у свою чергу, не заперечив проти вказаного клопотання.

За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини першої статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позов подано 12.03.2021, що підтверджується відміткою Укрпошти на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Таким чином, вимоги щодо стягнення заборгованості, яка виникла до 12.03.2018 (69 331,45 грн.) не підлягають задоволенню, оскільки пропущено строк позовної давності.

Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 29 416,12 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8 770,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 19 680,54 грн., суд зазначає наступне.

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України ) або на відсутність вини (статті 614 , 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України ).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Разом із тим, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог Товариства.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Суд перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних встановив, що арифметично вірною та здійсненою у відповідності до вимог законодавства є сума інфляційних втрат у розмірі 5 827,94 грн. та сума 3% річних у розмірі 2 616,02 грн., внаслідок чого позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ДНІПРОВСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА" (Україна, 02002, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЧЕЛЯБІНСЬКА, будинок 9-Г; ідентифікаційний код: 39606435) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (Україна, 02094, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ХОТКЕВИЧА, будинок 20; ідентифікаційний код: 37739041) суму основного боргу у розмірі 29 416,12 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 827,94 грн., 3% річних у розмірі 2 616,02 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 675,66 грн.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.07.2022.

Суддя І.В. Приходько