ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р. Справа№ 927/846/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

від позивача: Муляр Є.Г. (ордер серія АА №1177622 від 10.01.2022);

від відповідача: Макарчук Р.С.(протокол від 28.01.2019 №53); Сурай М.А. (керівник, наказ від 03.09.2003 б/н),

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства «Тимошенко Н.І.»

на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021

у справі №927/846/21 (суддя Моцьор В.В.)

за позовом Фермерського господарства «Тимошенко Н.І.»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Манад»

про тлумачення окремих пунктів договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про тлумачення п. 3.1 та п. 6.1 укладеного між сторонами договору поставки №249 від 12.10.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що: у сторін спірного договору відсутнє однакове розуміння змісту окремих пунктів вказаного договору: це стосується істотних умов поставки кількості товару та строку належного виконання зобов`язання з поставки; існує невизначеність і незрозумілість певних частин та пунктів договору, які суперечать один одному та не узгоджується із положеннями законодавства; вказана ситуація не дає змоги з`ясувати дійсний зміст договору та його частин, обсягу зобов`язань сторін, як наслідок - сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони правочину.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021, повний текст якого складений та підписаний 20.12.2021 у справі №927/846/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що:

- підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. На вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов;

- при цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов, проте наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що договір поставки №249 від 12.10.2020 з моменту його укладення виконувався сторонами;

- дослідивши умови спірного договору, зокрема п.3.1 та 6.1, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в них відсутні незрозумілі слова, поняття, терміни, які не дають змоги з`ясувати сторонам їх дійсні наміри при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 ЦК України;

- вказане свідчить про те, що позивачем не доведено суду наявність передбачених законодавством підстав для тлумачення змісту договору в судовому порядку.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Фермерське господарство «Тимошенко Н.І.» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 у справі №927/846/21 в частині відмови в задоволенні позовної заяви щодо тлумачення п. 3.1 договору поставки №249 від 12.10.2020, ухвалити в цій частині нове рішення відповідно до якого задовольнити позовну вимогу Фермерського господарства «Тимошенко Н.І.» щодо тлумачення п. 3.1. договору поставки №249 від 12.10.2020.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає частковому скасуванню, з підстав порушення норм процесуального права, не з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- суд першої інстанції прийняв судове рішення без належного дослідження наявних у справі доказів, не з`ясував позицію сторін, грубо порушив принцип змагальності та рівності сторін у господарському процесі, так як судом першої інстанції було враховано виключно аргументи та доводи однієї із сторін - відповідача, а мотивувальна частина рішення зводиться лише до викладення позиції відповідача без належного правового аналізу спірних умов договору на предмет їхнього тлумачення, враховуючи фактичні обставини виконання спірного договору сторонами, а також змісту самого договору;

- судом першої інстанції не було в повному обсязі з`ясовано всі фактичні обставини справи, зокрема, факту часткового виконання зобов`язання з поставки товару, що, в свою чергу, свідчить про те, що сторони не приступили до виконання зобов`язання в іншій (невиконаній) частині;

- висновки суду першої інстанції про те, що сторони однаково розуміють значення і умови спірного договору, а п. 3.1 вказаного договору не містить незрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги з`ясувати їх дійсні наміри при підписанні договору, не відповідають встановленим обставинам справи;

- основним аргументом для суду першої інстанції, була лише та обставина, що в п. 11.9 договору поставки №249 від 12.10.2020 сторони зазначили, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, проте суд першої інстанції не прийняв до уваги, що зазначений пункт договору має суто декларативний характер та жодним чином не відображає як саме сторони розуміють значення і умови підписаного договору, в той час як на даний час між сторонами існує спір, що свідчить про різне розуміння і тлумачення умов договору поставки №249 від 12.10.2020, зокрема й пункту 3.1;

- за змістом п. 3.1 договору поставки №249 від 12.10.2020 кількість товару - 1 600,00 метричних тон +/- 10% за вибором відповідача. При цьому суд першої інстанції, встановивши, що саме відповідач, згідно вказаного пункту має право визначити на власний вибір остаточну кількість товару/кукурудзи, яка має бути поставлена позивачем, не з`ясував як саме, в розумінні п.3.1 договору поставки №249 від 12.10.2020, мав би діяти відповідач для того самого «остаточного визначення кількості товару, враховуючи те, що жоден з пунктів вказаного договору не містить умови про встановлення (визначення) порядку дій сторін з «остаточного визначення кількості товару, яка має бути поставлена».

- відповідач тлумачить пункт 3.1 договору поставки №249 від 12.10.2020 таким чином, що згідно умов договору поставки №249 від 12.10.2020 має бути поставлено 1760,0 м/т товару, і що з його сторони не потрібно було вчиняти будь-яких дій направлених на те, що б реалізувати своє право на «остаточне визначення кількості товару, яка має бути поставлена» позивачем;

- оскільки жоден з пунктів договору поставки №249 від 12.10.2020 не містить визначення порядку дій сторін для визначення остаточної кількості товару, що, в свою чергу, робить неможливим визначити справжній зміст відповідної умови договору поставки №249 від 12.10.2020, за загальними правилами, встановленими ст. 213 ЦК України, застосуванню підлягає тлумачення за принципом contra proferentem (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав);

- отже, були всі правові підстави для здійснення судом тлумачення п.3.1 договору поставки №249 від 12.10.2020, яке б полягало у тому, що: сторони передбачили поставку 1600,0 м/т товару/кукурудзи; відповідач мав право на свій вибір зменшити або збільшити обсяг поставки в межах 10%, завчасно направивши позивачу відповідне належне повідомлення про прийняте рішення в розумні строки але не пізніше ніж визначені договором поставки №249 від 12.10.2020 строки поставки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 апеляційну скаргу у справі №927/846/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

З огляду на те, що вказана апеляційна скарга була подана 13.01.2022 безпосередньо до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у суду першої інстанції матеріалів справи №927/846/21 та відкладення вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою до надходження матеріалів даної справи з суду першої інстанції.

Листом Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 витребувано з господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/846/21.

21.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/846/21.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 враховуючи перебування на лікарняному судді Пономаренка Є.Ю., який не є головуючим суддею, справу №927/846/21 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2022, справу №927/846/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 апеляційну скаргу Фермерського господарства «Тимошенко Н.І.» на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 у справі №927/846/21 прийнято до свого провадження у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуюча суддя), Барсук М.А., Кропивна Л.В., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Тимошенко» на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 у справі №927/846/21, справу призначено до розгляду на 01.03.2022 об 11 год. 45 хв.

22.02.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач, з посиланням на те, що:

- при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції вислухав доводи і аргументи кожної з сторін, з врахуванням принципу змагальності та, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, ухвалив законне та обґрунтоване рішення;

- тлумачення правочину це роз`яснення того, що написано, а не роз`яснення певного способу та послідовності дій, а у цій справі під приводом тлумачення договору апелянт фактично намагається змінити умови договору поставки №249 від 12.10.2020 обмеживши право відповідача у способі визначення свого права остаточного визначення кількості товару, який має бути поставлений позивачем за умовами спірного договору;

- доводи апелянта про те, що тлумачення необхідно в частині невиконаних зобов`язань, тобто в частині недопоставленого позивачем товару суперечать як суті тлумачення, так і правовим висновкам Верхового Суду, так як тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами правочину перед початком виконання, а не в результаті порушення правочину (на даний час триває судовий розгляд щодо відповідного порушення оспорюваного договору (справа №911/683/21)), оскільки таке тлумачення не переслідує легітимну мету - отримати роз`яснення як виконати правочин, а переслідує нелегітимну мету - нівелювати відповідальність за порушення умов такого договору;

- позивачем як у позові, так і у апеляційній скарзі не зазначено які ж саме слова, терміни, формулювання, словосполучення у п. 3.1 та 6.1 договору поставки №249 від 12.10.2020 є йому незрозумілими, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову

- посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і зокрема не з`ясування позиції сторін, порушення принципу змагальності та рівності сторін, апелянт не наводить конкретних випадків і фактів таких порушень, а посилання останнього на порушення норм процесуального права ґрунтуються виключно на спотворенні обставин на які він посилається для обґрунтування таких порушень;

- посилаючись на неналежне дослідження доказів апелянт не надав жодного достовірного доказу саме на підтвердження існування спору на час укладення спірного договору та у процесі його виконання;

- апелянт подав до суду завідомо безпідставний позов так як штучно створив спір з приводу наявності спору щодо різного розуміння умов спірного договору щодо кількості товару на час укладення договору та у процесі його виконання, а поданням цього позову намагається створити відповідачу перешкоди у захисті порушених прав та інтересів за захистом яких останній звернувся до господарського суду Київської області з позовом до апелянта (справа №911/683/21), предметом розгляду у якому є вимоги про стягнення з апелянта сум неустойки, штрафу, збитків за порушення останнім пунктів 3.1 та 6.1 спірного договору,

просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку із веденням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану в України та активними бойовими діями, судове засідання, призначене на 01.03.2022, не відбулось.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 враховуючи перебування судді Кропивної Л.В., яка не є головуючим суддею, справу №927/846/21 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2022, справу №927/846/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.05.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 21.06.2022.

У судовому засіданні 21.06.2022 представник позивача, підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.10.2020 відповідач як покупець та позивач як постачальник уклали договорі поставки №249 (далі Договір) (ак.с.26-32 т.1) у якому сторонами, серед іншого, погоджено, що:

- постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю сільськогосподарську продукцію власного виробництва, а саме кукурудзу 3-го класу, врожаю 2020 року, насипом (товар), а покупець зобов`язується здійснити приймання та оплату товару (п. 1.1);

- кількість товару - 1 600,00 метричних тон +/- 10% за вибором покупця. Зазначена кількість може змінюватись за згодою сторін з оформленням відповідної додаткової угоди до цього договору (п. 3.1);

- ціна товару за Договором становить 5 250,00 гривень без ПДВ за 1 тонну, ціна ПДВ складає 1 050,00 гривень за 1 тонну, всього ціна з ПДВ складає 6 300,00 гривень, за 1 тонну, за умови, що якість та кількість товару відповідає вимогам, встановлений в п. 2.1, 3.1 даного Договору. За погодженням сторін ціна може бути переглянута, що затверджується письмово додатковою угодою до даного договору, що є невід`ємною частиною Договору (п. 4.1);

- загальна сума з ПДВ по Договору складає 10 080 000,00грн., у т.ч. сума ПДВ складає 1 680 000,00грн. (Один мільйон шістсот вісімдесят тисяч гривень 00 коп.) +/- 10% в опціоні покупця в залежності від фактично поставленої кількості товару (п. 4.2);

- оплата за товар здійснюється покупцем в українській гривні шляхом перерахування суми на банківський рахунок постачальника у спосіб і порядок встановлений у п. 5.2. цього Договору (п. 51);

- оплата за товар здійснюється покупцем у два етапи наступним чином: 83,33% вартості товару покупець оплачує на підставі рахунку-фактури та заявки постачальника (форма заявки на оплату наведена в додатку №1 до цього договору) отриманих за правилами згідно п.11.4. цього договору протягом 5-ти банківських днів, з дня, що слідує за днем надання документів для оплати; 16,67% вартості товару покупець оплачує після приймання товару згідно з п.п. 2.1, 2.2, п.3.1, 4.1 дотримання вимог 6.1, 6.2, 6.9, 6.10,11.3 цього договору, надання товарно-транспортних, видаткових накладних та реєстрації ПН/РК у ЄРПН згідно з п.п. 1.5.5 цього Договору, протягом 5-ти банківських днів, з дня надання квитанції про реєстрацію ПН/РК у ЄРПН за правилами згідно п. 11.4. цього Договору або через систему електронного документообігу «M.E.D.o.c.» або в паперовій формі. Обов`язковою умовою для оплати є наявність партії зерна на зерновому складі ТОВ «Комбікормник» і надання постачальником разом із заявкою на оплату підтверджуючих документів про наявність зерна на зерновому складі ТОВ «Комбікормник», такі підтверджуючі документи як - складську квитанцію, складське свідоцтво (п. 5.2);

- постачальник зобов`язаний поставити товар у повному обсязі та якості згідно пункту 1.1., 2.1., 3.1. цього договору у строк з 12.10.2020 по 30.11.2020 включно (п. 6.1);

- товар поставляється на умовах FСА франко-автомобіль та/або франко-вагон (Правила інкотермс 2010), за вибором покупця. Поставка товару здійснюється з пункту завантаження товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормник» код 14223117 за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, м. Ічня, вулиця Залізнична, будинок 36, в якого Товар знаходиться на зберіганні (п. 6.2);

- сторони стверджують, що досягли згоди за всіма істотними умовами Договору та домовились, що метою цього Договору є отримання ними доходу (прибутку) внаслідок поставки постачальником товару покупцю, який має намір його реалізувати з метою отримання доходу (прибутку), та сторони докладатимуть всіх зусиль для належного виконання умов цього Договору, нестимуть відповідальність у розмірах та в межах умов цього Договору, а у разі не врегульованих цим Договором питань відповідальності в межах, визначених чинним законодавством. Сторони домовились, що положення п.6.11.3., п.7.8., п.8.7. цього Договору мають імперативний характер. Сторони домовились, що покупець для застосування положень розділів 5,7,8 цього Договору вправі пред`явити вимогу про стягнення платежів у грошовому еквіваленті до іноземної валюти, яка визначається за офіційним курсом долара США на день пред`явлення такої вимоги (п. 11.1);

- Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами усіх зобов`язань за даним договором (п.11.2);

- зміни та доповнення вносяться до цього Договору за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди до Договору, яка укладається у письмовій формі та підписується уповноваженими представниками сторін, крім випадків передбачених у п.2.3, 2.4, 6.6, 6.7, 6.8 цього Договору. Зміни та доповнення до цього Договору можуть вноситись за правилами визначеними у п.11.13, 11.14 цього Договору (п. 11.5);

- постачальник і покупець стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього Договору та його правові наслідки; Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; волевиявлення сторін є вільним і відповідає внутрішній волі; Договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; сторони не обмежені у праві вчиняти правочини, не перебувають у хворобливому стані, не страждають у момент укладення Договору на захворювання, не перебувають під впливом лікарських та інших препаратів, що перешкоджають усвідомленню його суті; діють добровільно, без будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, вільне володіння українською морою дозволяє кожному із них правильно зрозуміти зміст цього Договору; вони можуть самостійно прочитати та підписати цей Договір; цей Договір не суперечить правам та інтересам сторін. У випадку наявності статутом постачальника або законом обмежень, у тому числі щодо вчинення значного правочину, постачальник зобов`язаний вчинити заходи, спрямовані на усунення таких обмежень при цьому покупець не несе і не може нести ризики не вчинення дій постачальником, які він зобов`язаний був вчинити для зняття таких обмежень. Сторони також домовились про те, що у випадку наявності у постачальника обмежень щодо підписання договорів (вчинення правочинів) але їх вчинення, сторони вважають, що схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення, підтвердженням схвалення правочину за цим Договором можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено. Схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину, зокрема, але не виключно, прийняття оплати за товар, відвантаження товару тощо. Особа, що укладає договір від імені постачальника, своїм підписом стверджує про ознайомлення про відповідальність за злочини, передбачені ст.ст. 190, 191, 192, 205, 219, 222, 358, 364 та 366 КК України (п. 11.9).

Звертаючись до суду з цим позовом позивач просить здійснити тлумачення п. 3.1 та п. 6.1 Договору.

Суд першої інстанції при розгляді спору сторін по суті встановив, що позивачем не доведено суду наявність передбачених законодавством підстав для тлумачення змісту п. 3.1 та п. 6.1 Договору в судовому порядку.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з тексту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог тлумачення п. 3.1 Договору, а відтак, враховуючи, що рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про тлумачення п. 6.1 Договору апелянтом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про тлумачення п. 6.1 Договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що:

- у процесі виконання Договору виявилось, що у сторін відсутнє однакове розуміння змісту п. 3.1 Договору щодо точної кількості товару, що має бути поставлений позивачем;

- позивач при підписання Договору вважав, що він зобов`язується поставити 1 600,00 метричних тон товару, при цьому допускається попередньо узгоджене сторонами при поставці відхилення +/-10% (толеранс), яке (відхилення) має бути узгоджене покупцем;

- подібне застосування в умовах договорів на поставку сільськогосподарської продукції є звичайною нормальною практикою, оскільки необхідно враховувати специфіку такої продукції, а саме спосіб транспортування сипучих товарів, обсяг поставки (партія) яких визначається технічними характеристиками транспортного засобу;

- як вбачається з поведінки (листування) відповідача, у нього інше бачення (тлумачення) вказаного пункту, а відповідно і інше уявлення про обсяг зобов`язання позивача в частині визначення кількості товару, що має бути поставлений;

- отже, формулювання цього пункту не дозволяє дійти однозначного висновку про те, яку саме кількість товару зобов`язаний поставити позивач щоб можна було стверджувати про належне виконання даного зобов`язання.

Позивач зазначає, що є незрозумілим яким саме чином та у який спосіб повинен бути оформлений «вибір покупця», зокрема незрозумілим є:

1) чи є обов`язковим укладення додаткової угоди до договору для того, щоб засвідчити «вибір покупця»;

2) чи достатньо лише листування між сторонами Договору щодо узгодження кількості товару;

3) коли саме та в який спосіб, покупець має повідомити про свій «вибір», це потрібно щоб відбулося до моменту поставки або після її здійснення, шляхом узгодження перевищення обсягу поставки;

4) вплив такого «вибору» покупця на терміни поставки.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 2 ст. 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 637 ЦК України встановлено, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

За змістом ст. 213 ЦК України:

- зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) (ч. 1);

- на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (ч. 2);

- при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін (ч. 3);

- якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України. У частинах 3 та 4 ст. 213 ЦК України визначені загальні способи, що мають застосовуватися для тлумачення на трьох його рівнях:

Перший рівень тлумачення - за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів (абз. 1 ч. 3 ст. 213 ЦК України).

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також, з чого вони виходили при його виконанні (абз. 1 ч. 3 ст. 213 ЦК України).

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення (ч. 4 ст. 213 ЦК України).

Таку правову позицію наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №916/2500/15, від 17.10.2018 у справі №753/22010/14-ц та у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №916/1171/18, від 11.09.2019 у справі №922/3740/18.

У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №317/39/17 сформульовано наступний правовий висновок:

- підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто, суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину;

- з огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені ст. 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. Тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючі умови угоди.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Відповідна правова позиція є сталою та неодноразово викладена Верховним Судом у постановах від 16.04.2019 у справі №916/1171/18, від 05.02.2020 у справі №910/15161/18, від 09.07.2020 у справі №922/404/19 та від 28.08.2020 у справі №922/2081/19, від 25.07.2018 у справі №317/39/17, від 14.02.2018 у справі №925/106/17.

Отже, тлумачення умов договору можливе до початку виконання сторонами його умов, при цьому тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючі умови угоди.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що сторонами виконувались умов Договору в частині поставки позивачем відповідачу товару та оплати останнім позивачу його вартості.

При цьому між сторонами існує спір щодо виконання умов Договору.

Так, у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа №911/683/21 за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Манад» до фермерського господарства «Тимошенко Н.І.» про стягнення 2 093 053,04 грн., з яких 536 583,60 грн. неустойка, 1 008 000,00 грн. збитки у вигляді втраченої вигоди, 548 469,44 грн. збитки у вигляді додаткових витрат внаслідок заміщення недопоставленого товару позовні вимоги за яким обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань за Договором щодо поставки кукурудзи в повному обсязі у строк встановлений Договором.

Колегія суддів вважає помилковою позицію позивача про можливість тлумачення умов п. 3.1 Договору в тій частині, зобов`язання у якій сторонами не було виконано.

Статтею 669 ЦК України встановлено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Вказана норма має диспозитивний характер, оскільки дає змогу сторонам договору на власний розсуд визначити кількість товару у будь-яких одиницях виміру. Кількість товару може бути визначена твердою фіксованою цифрою, чи в установлених межах обмовкою «близько», знаком +/- і як правило такий спосіб визначення кількості товару встановлюється при постачанні наливних чи насипом/навалом товарів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що:

- у п. 3.1. Договору знаками +/- (більше/менше) передбачено саме право відповідача у опціоні 10% що складає 160,00м/т. від 1600,00м/т. визначити на власний вибір остаточну кількість товару/кукурудзи, яка має бути поставлена;

- у п. 3.1 Договору відсутні незрозумілі слова, поняття, терміни, які не дають змоги з`ясувати сторонам їх дійсні наміри при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 ЦК України.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що, так як у п. 3.1 Договору, так і в інших його умовах сторонами не погоджено яким саме чином відповідач має реалізовувати своє право визначення на власний вибір остаточної кількості товару, який має бути поставлений, тлумачення Договору в частині визначення належного способу такого визначення за своєю суттю створить нові умови Договору тобто змінить його умови, що виходить за межі повноважень суду при тлумаченні умов Договору.

З огляду на обставини, які викладені вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено наявність передбачених законодавством підстав для тлумачення змісту Договору в судовому порядку та відмовив у задоволенні позовних вимог у цій справі в частині тлумачення п. 3.1 договору поставки №249 від 12.10.2020. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 у справі №927/846/21 у оскаржуваній частині, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Тимошенко» на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 у справі №927/846/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 у справі №927/846/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №927/846/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 11.07.2022.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук