ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/5181/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Харківського міського центру зайнятості (61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 137А)
до Фізичної особи-підприємця Болгаріна Володимира Анатолійовича ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 5194,64 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Харківського міського центру зайнятості до Фізичної особи-підприємця Болгаріна Володимира Анатолійовича про стягнення суми коштів виплачених як допомога по частковому безробіттю за період з 25.03.2020 по 31.05.2020 у розмірі 5194,64 грн.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.01.2022 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

11.02.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. №3328) разом із заявою про поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку, що встановлений судом.

Розглянувши вищевказану заяву відповідача, суд зазначає наступне.

Главою 1 Розділу III ГПК України регулюються питання щодо письмових заяв учасників справи. При цьому в кодексі диференційовано заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань.

Відповідно до статті 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.01.2022 встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять календарних днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини 3 статті 119 ГПК України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 4 статті 119 ГПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Дослідивши матеріали справи, наведені відповідачем у заяві обставини, що зумовили пропуск процесуального строку, беручи до уваги необхідність дотримання принципу рівності та змагальності сторін, а також з`ясування усіх обставин справи з метою ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає за доцільне задовольнити заяву відповідача про поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку, що встановлений судом та долучити відзив на позовну заяву до матеріалів справи.

22.02.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відповідь на відзив (вх. №4266), яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Відтак, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

22.06.2020 фізична особа-підприємець Болгарін Володимир Анатолійович звернувся до Харківського міського центру зайнятості із заявою про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину у зв`язку із зупиненням діяльності з 25.03.2020 та частковому поновленню діяльності з 12.05.2020 з метою запобігання виникнення та поширення на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-2019), спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2", відповідно до ст. 47-1 Закону України "Про зайнятість населення".

На підставі поданої відповідачем заяви, а також доданих до неї документів, а саме засвідченої копії наказу про зупинення діяльності з 25.03.2020; відомостей про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою щодо якого виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення»; довідки про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.09.2019 по 29.02.2020, позивачем було прийнято рішення про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, яке оформлено наказом №968 від 25.06.2020).

З наявної в матеріалах справи засвідченої копії платіжного доручення №6204 від 31.07.2020 вбачається, що позивачем було перераховано на рахунок відповідача допомогу по частковому безробіттю у розмірі 5194,64 грн.

Із обставин справи слідує, що з метою здійснення перевірки відомостей та документів, поданих відповідачем з метою отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, позивачем було направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо переліку осіб, з зазначенням відомостей щодо виду пенсій, відповідно до списку фізичних осіб-підприємців, які отримали допомогу по частковому безробіттю, на який отримано лист Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №0304-6/111467 від 30.12.2020.

На підставі вищевказаного листа позивачем встановлено, що відповідачем на дату звернення до Харківського міського центру зайнятості 22.06.2020 для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину було надано недостовірні відомості щодо наявності пенсії у відповідача.

Як стверджує позивач, відповідно до доданої до заяви про надання допомоги по частковому безробіттю звітної відомості від 22.06.2020 за період з 25.03.2020 по 31.05.2020 відповідачем було зазначено інформацію про відсутність пенсії. Втім, згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області відповідач перебуває на обліку та з 27.09.1999 отримує пенсію за вислугу років довічно, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», про що складений акт №208 від 10.02.2021.

Матеріали справи свідчать, що на підставі вищевказаних обставин, Харківським міським центром зайнятості прийнято наказ «Про повернення коштів, виплачених як допомога по частковому безробіттю на період карантину ФОП Болгарін В.А.» №125 від 12.02.2021 щодо вжиття заходів з повернення коштів, виплачених як допомога по частковому безробіттю на період карантину відповідачем за період з 25.03.2020 по 31.05.2020 у розмірі 5194,64 грн.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, 16.02.2021 позивачем направлено на адресу відповідача лист-претензію про повернення коштів №ХМЦЗ-02-1709 у розмірі 5194,64 грн., однак зазначена претензія залишилася без відповіді та задоволення.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Харківський міський центр зайнятості є державною установою у централізованій системі державних установ державної служби зайнятості, яка виконує завдання та функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту населення від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначені Законами України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення".

Так, правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України "Про зайнятість населення".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)" № 540-ІХ від 30.03.2020 доповнено Закон України "Про зайнятість населення" статтею 47-1 "Допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2", яка набула чинності 02.04.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 47-1 Закону України "Про зайнятість населення" (в редакції, чинній на дату звернення з заявою про виплату допомоги), допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричинені коронавірусом SARS-СоV-2, надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або ФОП, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або ФОП.

Сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі ФОП, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину.

Допомога по частковому безробіттю на період карантину надається у разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Приписами ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про зайнятість населення" унормовано, що для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи:

1) заяву у довільній формі;

2) копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності;

3) відомості про працівників та/або фізичну особу - підприємця, який є застрахованою особою (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний державний орган і мають відмітку в паспорті), у яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно з цією статтею;

4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Пунктом 23 Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 306 передбачено, що Центр зайнятості має право перевіряти відомості, подані роботодавцем/фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти перерахування роботодавцю коштів Фонду для виплати працівникам/фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, допомоги по частковому безробіттю на період карантину в разі відмови або перешкоджання роботодавцем/фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, у проведенні перевірки, виявлення фактів подання Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду.

Центр зайнятості контролює цільове використання коштів, що перераховуються роботодавцю для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину, шляхом проведення відповідної перевірки протягом 90 календарних днів після останньої виплати такої допомоги працівникам та має право отримувати від роботодавця необхідні пояснення з відповідних питань, у тому числі в письмовій формі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наданих відповідачем відомостей №01/06 від 22.06.2020 за період з 25.03.2020 по 31.05.2020 позивачем на рахунок відповідача було перераховано допомогу по частковому безробіттю в розмірі 5194,64 грн., про що свідчить належним чином засвідчена копія платіжного доручення №6204 від 31.07.2020 із відповідним призначенням платежу.

Водночас судом встановлено, що з метою здійснення перевірки відомостей та документів, поданих відповідачем для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, позивачем, керуючись п. 23 Порядку, направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо переліку осіб, з зазначенням відомостей щодо виду пенсій, відповідно до списку фізичних осіб-підприємців, які отримали допомогу по частковому безробіттю, на який отримано лист Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №0304-6/111467 від 30.12.2020.

Із змісту вищевказаного листа вбачається, що відповідач перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області та з 27.09.1999 отримує пенсію за вислугу років довічно, про що позивачем було складено Акт №208 від 10.02.2021.

Водночас з Акту перевірки відомостей поданих фізичною особою-підприємцем для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, підтвердження сплати суми єдиного соціального внеску №208 від 10.02.2021 вбачається висновок про те, що перевірка проведена за період з 25.03.2020 по 31.05.2020 на виконання ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та згідно з п. 23 Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 306 (із змінами та доповненнями).

Даною перевіркою встановлено, що за результатами перевірки відомостей поданих для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину по сплаті єдиного соціального внеску порушень не виявлено. У той же час встановлено, що ФОП Болгарін В.А. є особою, яка отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII за вислугу строкової служби. Однак у відомості про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» відповідачем зазначено про відсутність пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на дату звернення з заявою про виплату допомоги) право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину мають застраховані особи, в тому числі працівники, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

Відповідно до п. 3 Порядку (в редакції, чинній на дату звернення з заявою про виплату допомоги), передбачено, що допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, в тому числі працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію) у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи-підприємця, який є застрахованою особою для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі-підприємцю, який є застрахованою особою.

Згідно з абзацом 4 п. 2 Порядку термін «пенсія» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в ст. 1 якого визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Водночас пенсія, передбачена Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зазначена у п. 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Наведені норми права узгоджуються із статтею 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавства у своїй сукупності з огляду на обставини справи дає підстави дійти висновку, що нормою ч. 3 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення», який є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили було обмежено перелік застрахованих осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину, шляхом виключення із такого переліку осіб, які отримують пенсію.

Наведена норма матеріального права встановлює чітке обмеження щодо наявності права на допомогу по частковому безробіттю на період карантину у осіб, які отримують пенсію, що відповідає принципу юридичної визначеності та спростовує доводи відповідача щодо безпідставності фактичного та правового обґрунтування позовних вимог.

Аналогічної правової позиції дотримується Східний апеляційний господарський суд, що висловлена у постанові від 17.06.2021 у справі №922/4293/20; від 08.12.2021 у справі №905/1488/21.

Окрім того, п. 19 Порядку передбачено, що ФОП, який є застрахованою особою, несе відповідальність за достовірність документів і відомостей, що є підставою для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, та цільове використання коштів Фонду відповідно до законодавства.

Згідно з абз. 2 п. 21 та п. 23 вказаного Порядку, у разі виявлення факту подання ФОП, який є застрахованою особою, недостовірних документів відомостей, що є підставою для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, кошти, отримані ФОП, який є застрахована особою, повертаються до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в повному обсязі у розмірі виплаченої такій особі допомоги по частковому безробіттю на період карантину.

Кошти для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину не надаються роботодавцям/фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, якими не дотримано вимоги статті 47-1 Закону та Порядку.

Отже, підставою для повернення в повному обсязі грошових коштів, які були виплачені відповідачу як допомога по частковому безробіттю на період карантину, є виявлення факту подання відповідачем недостовірних документів і відомостей, які стали підставою для надання такої допомоги.

Як встановлено та зазначено судом вище, згідно Акту перевірки відомостей поданих фізичною особою-підприємцем для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, підтвердження сплати суми єдиного соціального внеску №208 від 10.02.2021 вбачається висновок, зокрема, про те, що відповідач є особою, яка отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII за вислугу строкової служби. Втім, у відомості про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» відповідачем зазначено про відсутність пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №0304-6/111467 від 30.12.2020 в процесі ініційованої позивачем відповідної перевірки повідомлено про те, що відповідач перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області та з 27.09.1999 отримує пенсію за вислугу років довічно.

Відтак, судом достеменно встановлено, що у відповідача станом на дату звернення із заявою про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину було відсутнє право на отримання відповідної допомоги на підставі ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» з огляду на надання недостовірної інформації щодо отримання пенсії за вислугу років.

Таким чином, надавши належну правову оцінку обставинам, встановленим на підставі наявних у матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є цілком обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Разом з тим, з`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 240 ГПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 4 с. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Разом з тим, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Крім того, указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 №133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 341/2022 від 17 травня 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22 травня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

Відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася у місті Харкові та об`єктивну неможливість підписання даного рішення у строки, передбачені ст. 248 ГПК України, рішення по даній справі складено та підписано судом за наявної можливості, після встановлення он-лайн доступу суддів та працівників апарату суду до системи "Діловодство спеціалізованого суду".

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про задоволення позову покладає витрати зі сплати судового збору на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Болгаріна Володимира Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківського міського центру зайнятості (61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 137А, ) суму коштів, виплачених як допомога по частковому безробіттю за період з 25.03.2020 по 31.05.2020 у розмірі 5194,64 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256 - 259 ГПК України.

Повне рішення складено "11" липня 2022 р.

Суддя Г.І. Сальнікова