ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2022м. ДніпроСправа № 904/8299/21

за позовом Комунального підприємства "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпровської міської ради

до Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА "Дніпропетровської обласної ради

про стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 28 463,08 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судових засідань: Юрченко В.В.

Представники:

Позивача Шиян В.В.

Відповідача не прибув

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача борг за надані послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 28 463,08 грн.

Позивна заява мотивована, тим що 15.07.2013 Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської Ради (перейменовано на Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради) (далі Водоканал) та Комунальне підприємство "ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА" Дніпропетровської обласної ради (далі Абонент) уклали договір № 3012 (далі Договір), за п. 2.1. якого Водоканал зобов`язується надати Абоненту послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення (далі Послуги), а Абонент зобов`язується оплачувати послуги в порядку і умовах визначених Договором та діючих законодавством.

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками, і в частині надання послуг діє до 15.07.2016, а в частині їх оплати - до повного виконання (п. 9.1. Договору).

Відповідачеві виставлено наступні акти-рахунки: № 70390 від 28.08.2020 на суму 4 990,86 грн.; № 80595 від 30.09.2020 на суму 5 462,10 грн., № 87304 від 28.10.2020 на суму 4 840,92 грн., № 97075 від 30.11.2020 на суму 4 776,66 грн., № 105301 від 30.12.2020 на суму 4 562,46 грн., № 7768 від 29.01.2021 на суму 3 830,08 грн., на загальну суму 28 463,08 грн.

За даними Позивача, станом на дату подання позову вищевказана заборгованість Відповідачем не сплачена.

20.01.2022 від Позивача надійшло пояснення, у якому зазначено, що відповідно до п.2.1. Договору водоканал зобов`язується надати абоненту послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення), а абонент зобов`язується оплачувати послуги в порядку і умовах, визначених договором та діючим законодавством. Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного договору Відповідач суду не надав. Підтвердженням надання послуг водопостачання та водовідведення з боку КП "Дніпроводоканал" є маршрутні книги, до яких вносяться показники засобів обліку Відповідача. При цьому дані по об`ємах водопостачання та водовідведення співпадають із даними зазначеними в актах-рахунках наданих послуг. Враховуючи викладене Позивач не припинив виконання своїх обов`язків з надання послуг водопостачання та водовідведення, а за таких умов договір фактично діє і його не переукладання не перешкоджає виконанню передбачених ним зобов`язань.

У поясненнях стосовно надання послуг з водопостачання та водовідведення Позивач навів судову практику, з аналізу якої вбачається, що Закон України " Про житлово-комунальні послуги" допускає існування правовідносин з приводу надання/отримання житлово-комунальних послуг поза межами строку договору та зазначає про обов`язковість оплати таких послуг.

Відповідач відзив на позов не надав, явку повноважного представника у жодне судове засідання не забезпечили.

Відповідач про розгляд справи повідомлявся належно на адресу вказану в позові та ЄДР, хоча на адресу суду повернулися поштові відправлення №519, № 420, № 962, № 954, №220 з відміткою "за закінченням терміну зберігання", у зв`язку з чим, копії ухвали Відповідачеві направлялися додатково 08.11.2021, 23.11.2021, 09.12.2021, однак за даними з сайту Укрпоша вбачається, що відправлення суду перебували у точці видачі/доставки. Суду зазначені відправлення не поверталися.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити, що ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси Відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням Відповідача є: 49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20А, на яку і направлялася кореспонденція господарського суду Відповідачеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом за поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема Позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, ч. 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, у випадку коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно із законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/1432/15.

При цьому, суд також бере уваги, що з 01.01.2020 набрали чинності зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку, внесені Постановою Кабінету Міністрів України № 1149 від 27.12.2019, відповідно до яких:

- рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 991 Правил);

- рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 992 Правил).

Таким чином, зберігання відділенням АТ "Укрпошта" поштових відправлень суду, які є "Судовими повістками" в розумінні чинного законодавства України в період більше трьох робочих днів, а також їх повернення із непередбачених для "Судових повісток" причин є неправомірним. Більше того, такі дії зумовлюють порушення права позивача на своєчасне вирішення справи судом.

Зі ст. 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, Відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування Відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою для розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме судом.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулося через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у випадку незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

При цьому, права Відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав Позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, т яке відповідно до ч. 2 ст. 2 ГПК України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 11.10.2021, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 165 ГПК України, суд запропонував Відповідачеві подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Суд також враховує нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення Відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням неодноразового направлення ухвал суду та додаткового строку на поштовий пробіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 119 ГПК України, суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Суд також враховує, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

На думку суду, Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на позовну заяву, тому розгляд справи слід провести за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд доходить висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у Відповідача було достатньо часу для подання, як відзиву на позову заяву, так і доказів погашення (відсутності) спірних зобов`язань, чого Відповідач не зробив, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин Відповідач суду також не повідомив.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у ст. 129 Конституції України та ст. 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів в розумні строки.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Дніпропетровської області, відповідно до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

На офіційному сайті Судова влада України, судом розміщено повідомлення для Відповідача про розгляд справи №904/8299/21.

Секретарем судового засідання, для вжиття всіх необхідних заходів повідомлення сторони про розгляд справи, зокрема 02.12.2021 та 17.06.2022 намагався передати телефонограму, однак про спробі набрати абонента, не чути гудки та телефон автоматично відхиляє дзвінок.

Копії ухвал суду про призначення судових засідань Відповідачеві направляв і Позивач.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Справа, згідно зі ст. 165 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні досліджено надані Позивачем докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.07.2013 Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської Ради (перейменовано на Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради) (далі Водоканал, Позивач) та Комунальне підприємство "ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА" Дніпропетровської обласної ради (далі Абонент, Вдповідач) уклали договір № 3012 (далі Договір), за п. 2.1. якого Водоканал зобов`язується надати Абоненту послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення (далі Послуги), а Абонент зобов`язується оплачувати послуги в порядку і умовах визначених Договором та діючих законодавством.

Надання послуг здійснюється Водоканалом в межах добових, місячних та річних норм централізованого питного водопостачання та водовідведення, які визначенні відповідно до Розрахунку об`ємів послуг (додаток № 8 Договору) а саме:

- норма споживання Абонентом Води питної за Договором складає:

3216 (три тисячі двісті шістнадцять) м3/рік;

268 (двісті шістдесят вісім) м3/місяць;

8,8 (вісім цілих вісім десятих) м3/добу;

- норма прийняти від Абонента Стічних вод за Договором складає:

3216 (три тисячі двісті шістнадцять) м3/рік;

268 (двісті шістдесят вісім) м3/місяць;

8,8 (вісім цілих вісім десятих) м3/добу;

Зміни норм споживання Води питної та/або прийняття Стічних вод проводяться шляхом укладання додаткових угод до Договору, при цьому у разі збільшення норм споживання/прийняття відповідних послуг абонент до укладання таких додаткових угод повинен отримати Технічні умови на ці норми (п. 3.1. Договору).

Оплата послуг здійснюється Абонентом відповідно до тарифів, діючих на момент отримання послуг, затверджених органом, уповноваженим на це Законом України.

У випадку зміни тарифів, оплата послуг здійснюється Абонентом по новим тарифам без зміни інших умов Договору. Зміна тарифів відбувається з моменту набуття чинності відповідного рішення такого уповноваженого органу ( п. 4.1. Договору).

До 3 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, Абонент надає Водоканалу звіт про показники приладів і засобів обліку розрахунковою місяця за формою, визначеною в додатках:

- для водолічильників - додаток № 6 до Договору;

- для електричних приладів і засобів обліку (ультразвукових, електромагнітних, інше) - додаток № 7 до Договору.

У разі ненадання звіту про показники приладів і засобів обліку у встановлені цим пунктом строки, обсяги послуг визначаються відповідно до пп. б) п. 3.11 Договору.

Виходячи з даних звітів про контрольні показники приладів і засобів обліку розрахункового місяця, наданих Абонентом Водоканалу (п. 4.3 Договору), а також актів обстежень, Водоканал визначає об`єм наданих Абоненту послуг за розрахунковий місяць, розмір плати за скид понаднормативних забруднень та розмір оплати послуг за цей розрахунковий місяць та надає Абоненту, не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, два примірника акта-рахунку приймання наданих послуг, підписаних уповноваженою особою та скріплених печаткою Водоканала.

Абонент зобов`язаний самостійно отримувати від Водоканалу два примірника актів-розрахунку приймання наданих послуг (п. 4.4. Договору).

Не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, Абонент повертає Водоканалу один з двох примірників акту-рахунку приймання наданих послуг за розрахунковий місяць, підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою Абонента, отриманий згідно п. 4.4 Договору ( п. 4.5. Договору).

Пунктом 4.6 Договору передбачено, що неповернення актів-рахунків приймання наданих послуг або заперечень до них в строк та в порядку згідно з п.4.5 Договору, підтверджує визнання Абонентом об`єму наданих йому послуг, розміру плати за них та прийняття їх в повному обсязі. У цьому випадку в подальшому їх перерахунок не проводиться.

Остаточний розрахунок по оплаті послуг за розрахунковий місяць повинен бути проведений Абонентом шляхом перерахування грошей на банківський рахунок Водоканалу не пізніше 15 числа наступного за розрахунковим місяцем, з урахуванням здійсненої попередньої оплати та нарахувань згідно умов Договору.

В платіжному дорученні Абонент повинен в призначенні платежу зазначити розрахунковий місяць, за який проводиться оплата, а також номер та дату Договору. У разі відсутності у платіжному дорученні цих даних, така оплата зараховується Водоканалом як оплата будь-якої заборгованості Абонента перед Водоканалом за Договором ( п. 4.8. Договору).

За невиконання або неналежне виконання умов Договору водоканал несе відповідальність відповідно до законодавства України (п. 8.1 Договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками, і в частині надання послуг діє до 15.07.2016, а в частині їх оплати - до повного виконання (п.9.1.Договору).

З маршрутної книги за 2020 та 2021 роки вбачається, що до 20.01.2021 Відповідач безперервно споживав послуги Позивача. Крім того, 30.05.2022 Позивач надав до матеріалів справи акти обстеження № 010367 від 11.08.2020, №127097 від 28.10.2020 та №137009 від 26.05.2021, відповідно до яких, представники Позивача в присутності представника Відповідача Черняєвої І.І., склали акти про те, що ними проведено обстеження водопостачання та водовідведення об`єкта водопостачання, що належить абоненту гуртожиток; платник - КП "ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА"; Договір 3012 від 15.07.2013; розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Троїцька, 20Д.

Відповідачеві виставлено наступні акти-рахунки: № 70390 від 28.08.2013 на суму 4 990,86 грн.; № 80595 від 30.09.2020 на суму 5 462,10 грн., № 87304 від 28.10.2020 на суму 4 840,92 грн., № 97075 від 30.11.2020 на суму 4 776,66 грн., № 105301 від 30.12.2020 на суму 4 562,46 грн., № 7768 від 29.01.2021 на суму 3 830,08 грн., на загальну суму 28 463,08 грн.

За даними Позивача, станом на дату подання позову вищевказана заборгованість Відповідачем не сплачена.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є: факт надання послуг, наявність боргу у Відповідача перед Позивачем за надані послуги, обґрунтованість нарахування стягуваної суми.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Статтею 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" встановлено, що споживачі питної води зобов`язані, зокрема, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи Позивача не спростовував і не спростував.

Стосовно дії договору, суд бере до уваги, що відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено права та обов`язки споживача. Так, згідно з ч. 1 зазначеної статті споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; згідно з ч. 3 зазначеної статті споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, хоч у частині першій ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.03.2018 у справі № 915/89/16.

Судом встановлено обставини щодо продовження надання Відповідачеві відповідних послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення.

Дослідивши надані до матеріалів справи докази (копії: Договору, актів-рахунків, листів з маршрутної книги), суд визнає обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи вимогу про стягнення основного боргу.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241,247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Житлово-комунальна контора" Дніпропетровської обласної ради (49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20 А, код 01355550) на користь Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 21-А, код 03341305) 28 463,08 грн. - заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення у розмірі, 2 270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк, передбачений статтею 256 ГПК України з урахуванням частини четвертої розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 11.07.2022.

Суддя С.Г. Юзіков