УХВАЛА

05.07.2022Справа № 910/9610/18

за позовом Дочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "РОШЕН"

до 1) Міністерства економіки України

2) Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності"

про визнання права власності на знак для товарів і послуг

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники: згідно з протоколом судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Кондитерська корпорація "РОШЕН" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" про визнання права власності на знак для товарів і послуг.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.05.2017 позивачем було подано до Укрпатенту заявку № m 2017 10458 для реєстрації знаку для товарів і послуг. Однак, за результатами проведеної кваліфікаційної експертизи Укрпатентом було винесено висновок про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи від 05.01.2018 вих. №1531/3M/18, який набув статусу рішення про відмову в реєстрації знака за заявкою від 13.05.2017 №m 2017 10458 після затвердження Міністерством.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 (суддя Гумега О.В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 (колегія суддів: Доманська М.Л., Поляков Б.М., Пантелієнко В.О.), позов задоволено.

Поставою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/9610/18 від 18.11.2021 касаційну скаргу Міністерства економіки України задоволено; рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 зі справи № 910/9610/18 скасовано; справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

07.12.2021 справа № 910/9610/18 надійшла до Господарського суду міста Києва.

За наслідками проведеного автоматизованого розподілу справу № 910/9610/18 передано для розгляду судді Картавцевій Ю.В.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на наведені імперативні приписи пункту 4 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду.

07.06.2022 від позивача надійшла заява про залишення позову без розгляду.

За змістом п. 5 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 позов Дочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "РОШЕН" до Міністерства економіки України та Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" про визнання права власності на знак для товарів і послуг залишено без розгляду.

22.06.2022 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшла заява про компенсацію понесених витрат у справі №910/9610/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 05.07.2022.

29.06.2022 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшло клопотання про долучення доказів.

04.07.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на заяву про компенсацію понесених витрат у справі №910/9610/18.

У судове засідання 05.07.2022 прибули представники позивача та відповідача 1, представники відповідача 2 не прибули.

Представник відповідача 1 підтримала заяву про компенсацію понесених витрат у справі №910/9610/18, представник позивача заперечив проти задоволення заяви.

Розглянувши заяву Міністерства економіки України про компенсацію понесених витрат у справі №910/9610/18, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У заяві про компенсацію понесених витрат у справі №910/9610/18 Міністерство економіки України просить суд постановити ухвалу про стягнення з Дочірнього підприємства «Корпорація «Рошен» здійснених Міністерством витрат, пов`язаних з розглядом справи №910/9610/18 у розмірі 24 668 грн.

У запереченнях щодо вказаної заяви, позивач зазначає, що відповідач 1 не довів, які саме необґрунтовані дії були вчинені позивачем, разом з тим, відповідачем 1 у першій заяві по суті спору (відзиві на позовну заяву) не зазначено попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат, тому така заява є необґрунтованою.

Відповідно до ч.2 ст. 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно п.8 ч.3 ст.165 ГПК України відзив повинен містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат (аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 у справі N 927/201/20).

Так, судом встановлено, що перша заява відповідача 1 по суті спору (відзив на позовну заяву) не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Поряд з цим, як встановлено вище, ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 позов Дочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "РОШЕН" до Міністерства економіки України та Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" про визнання права власності на знак для товарів і послуг залишено без розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною восьмою статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, звертаючись з відповідною заявою чи клопотанням про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідачу необхідно зазначати у заяві та доводити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20.

Разом з тим, відповідач 1 не зазначив які саме необґрунтовані дії були здійснені позивачем в ході розгляду справи № 910/9610/18 та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини, а також відповідач не надав жодних доказів на підтвердження необґрунтованості таких дій позивача.

Відтак суд погоджується з доводами позивача, що викладені у запереченнях на заяву про компенсацію судових витрат.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та диспозитивність.

При цьому, суд наголошує, що в силу положень ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ураховуючи встановлене вище, оскільки, всупереч нормам процесуального законодавства відповідачем 1 не зазначено та не доведено належними доказами обставин необґрунтованості дій позивача в ході розгляду справи № 910/9610/18, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача судових витрат відповідача 1 в порядку ст. 130 ГПК України, відтак, відмовляє у задоволенні заяви Міністерства економіки України про компенсацію понесених витрат у справі №910/9610/18.

Керуючись ст. ст. 130, 221, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Міністерства економіки України про компенсацію понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи № 910/9610/18 - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.В. Картавцева