ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. Справа№ 910/3905/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників:

позивача - Ландишева С.М.

відповідача - Ільяшов Б.М., Жихарцев В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2022

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» про забезпечення позову

у справі №910/3905/22 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс кредит»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю»

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» про стягнення 210359,59 грн за порушення умов договору позики №001 від 24.05.2021 в частині її повернення.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти у сумі 210359,59 грн, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» у будь-яких банківських установах;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 відкрито провадження у справі №910/3905/22 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Також ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/3905/22 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» про забезпечення позову.

Ухвалу суду мотивовано тим, що зазначені заходи забезпечення позову є обґрунтованими, адекватними, відповідають предмету спору та спрямовані на запобігання виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову, з урахуванням того, що відповідачем не вживались дії щодо повернення заявлених до стягнення грошових коштів, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднути чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/3905/22 та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права, зокрема, ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Так, скаржник зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» є фінансовою установою з виключним видом діяльності: надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту. При цьому, введення в Україні військового стану через військову агресію російської федерації (визнана форс-мажорними обставинами згідно листа ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022) вплинуло і на господарську діяльність підприємства. У період березень-травень 2022 і на даний час відповідач не здійснює господарську діяльність (не видає кредити), про що повідомлено всіх зацікавлених осіб шляхом розміщення оголошення на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит ТУ Ю".

Разом з тим, за твердженнями апелянта, відповідач протягом травня 2021 року - березня 2022 року сплачував всі поточні платежі, що свідчить про відсутність систематичного невиконання взятих на себе зобов`язань, тоді як арешт рахунків відповідача може призвести до катастрофічних наслідків для діяльності компанії і поставити під загрозу існування товариства, особливо в умовах воєнного стану, економічної кризи. Також відповідач вважає, що забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» відчужувати (провадати) право вимоги за кредитними договорами позики будь-яким третім особам не відповідає позовним вимогам, які містять виключно грошовий характер, оскільки не обмежується лише сумою позову.

Обґрунтовуючи порушення судом першої інстанції приписів ч. 2 ст. 136 ГПК України відповідач зазначає, що позивачем не було надано жодних переконливих доказів та, відповідно, не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За наведеного, на переконання відповідача, під час розгляду заяви про забезпечення позову місцевим господарським судом не враховано наступні обставини:

- відсутність ризиків утруднення виконання або не виконання рішення господарського суду;

- відсутність збалансованості інтересів сторін;

- відсутність обґрунтованих фактів в підтвердження того, що права позивача не будуть поновлені у випадку, якщо суд прийме відповідне рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 апеляційну скаргу у справі №910/3905/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/3905/22, справу призначено до розгляду на 12.07.2022.

29.06.2022 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - без змін. У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається, зокрема, на постановлення оскаржуваної ухвали з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права з мотивів, наведених в оскаржуваній ухвалі.

07.07.2022 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» надійшли письмові пояснення по справі, згідно яких відповідач зауважує, що заявником не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач має намір ухилитися від виконання рішення суду, тоді як саме посилання на наявну заборгованість та звернення до суду з позовом про її стягнення, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Також відповідач повідомляє, що його фінансовий стан свідчить про відсутність ризиків для позивача щодо недоотримання коштів у разі прийняття судом відповідного рішення.

У призначене засідання суду 12.07.2022 з`явилися представники учасників справи і надали пояснення по суті спору. Представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив суд залишити її без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Так, предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційний господарський суд виходить з того, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом цієї норми обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову оцінюється обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами майнового характеру (стягнення заборгованості у розмірі 210359,59 грн), судове рішення у разі задоволення яких вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку підлягає дослідженню така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, суть яких викладено в ст.ст. 13, 14 ГПК України, а також приписах ст. 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, при оцінці необхідності забезпечення позову для захисту ймовірно порушених інтересів позивача та співмірності наслідків вжиття/невжиття заходів забезпечення суд повинен врахувати ступінь доведеності позивачем зв`язку змісту порушеного права та інтересу зі способом та наслідками забезпечення позову.

За матеріалами справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» разом з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» про стягнення 210359,59 грн за порушення умов договору позики №001 від 24.05.2021 подало заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти у сумі 210359,59 грн, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» у будь-яких банківських установах;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилається на те, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» на банківських рахунках наявні грошові кошти для погашення заборгованості за договором позики, проте замість погашення заборгованості відповідач перераховує грошові кошти зі своїх банківських рахунків третім особам, що на думку заявника може привести до невиконання рішення суду. Також, за твердженнями заявника, відповідач має намір відчужити права вимоги за кредитними договорами укладеними з позичальниками, з метою передачі третім особам права на стягнення з боржників-позичальників заборгованості за неповернутими кредитами.

Відтак, на переконання позивача, вчинення дій щодо перерахування грошових коштів третім особам та відчуження прав вимоги за кредитними договорами до завершення розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» призведе до неможливості виконання рішення суду зі спору і захисту порушених прав та інтересів заявника за його позовом.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що з урахуванням предмету позову у даній справі - стягнення заборгованості у розмірі 210359,59 грн, звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» мало довести на підставі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову (грошові кошти), може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення в результаті об`єктивних (відсутність грошових коштів для виконання зобов`язань за спірним договором, незадовільний фінансовий стан, наявність невиконаних безспірних зобов`язань, тощо) або суб`єктивних (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування або відчуження майна або вчинення інших дій з метою уникнення відповідальності за спірним договором або перешкоджання законному стягненню зазначеної заборгованості) причин.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, вказана заява не містить належних доказів на підтвердження обставин неможливості чи утруднення виконання рішення суду, яке буде винесено у справі, а також доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» має намір ухилитися від виконання рішення суду. Такими доказами можуть бути, зокрема, докази реалізації майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Самі лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження майна без наведення відповідного обґрунтування підтвердженого доказами не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції та доводами позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором позики, оскільки такі обставини є безпосередньо предметом позову у даній справі, а факт ухилення відповідача від виконання зобов`язань станом на момент винесення оскаржуваної наразі ухвали не був встановленим та підлягає доведенню під час вирішення справи по суті, і взагалі сам по собі не може свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач є фінансовою установою з виключним видом діяльності надання коштів у позику. А отже, беручи до уваги введення в Україні військового стану та суттєве погіршення фінансового стану позичальників, що в свою чергу вплинуло на господарську діяльність відповідача (наявність значної кредиторської заборгованості), при визначенні способу забезпечення позову суд повинен враховувати баланс між приватним інтересом позивача, можливістю продовження здійснювати господарську діяльність відповідачем і ризиком штучного доведення до банкрутства відповідача неспівмірними заходами забезпечення позову. Так, накладення арешту на грошові кошти відповідача, беручи до уваги економічну ситуацію в державі та вид діяльності останнього, може призвести до блокування господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» та як наслідок, до банкрутства відповідача.

Верховний Суд, у тому числі, у постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20 неодноразово наголошував, зокрема, на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, однак зазначене судом першої інстанцій не враховано, викладені ним висновки не відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини.

Крім того Північний апеляційний господарський суд вважає за необхідне відзначити, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачу відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам не обмежуючись сумою позову є втручанням в господарську діяльність відповідача та відповідно, не є співмірним із заявленими позовними вимогами і суперечить змісту забезпечення позову та меті їх застосування.

За вказаних обставин колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про обґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову та про наявність підстав для її задоволення, оскільки запропоновані заявником способи забезпечення позову можуть завдати значних та незворотних наслідків для господарської діяльності відповідача, що свідчить про те, що застосуванням заходів забезпечення позову може бути завдано більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, що виходить за межі мети інституту забезпечення позову.

Враховуючи недоведеність заявником підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову, а також неспівмірності заходів забезпечення із заявленими позовними вимогами, колегія суддів, беручи до уваги положення ч. 11 ст. 137 ГПК України, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

За наведеного, твердження скаржника про невідповідність заходів забезпечення позову вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову є обґрунтованими та відповідають встановленим обставинам справи.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову місцевим господарським судом не було дотримано вимог процесуального закону (ст. ст. 136, 137 ГПК України), що призвело до постановлення помилкової ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/3905/22 та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У зв`язку зі задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/3905/22 скасувати.

3. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ««Макс кредит» про забезпечення позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» (04073, м. Київ, пр.-т. С. Бандери, 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит ТУ Ю» (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 29-Б (літ. А), оф. 114, ) 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню) грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В.Андрієнко