ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2022м. ДніпроСправа № 904/425/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

а участі секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест", м. Київ

до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за фактично поставлений газ у розмірі 39 526, 55 грн.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заборгованості за фактично поставлений газ у розмірі 39 526, 55 грн.

Ухвалою суду від 08.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

18.02.2022 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти позовних вимог заперечив.

Ухвалою суду від 22.02.2022 зобов`язано позивача надати суду в строк до 15.03.2022 письмові пояснення щодо підстав поставки у лютому-квітні 2019 природного газу ГУ ДФС, підтверджені належними доказами.

Ухвалою суду від 31.03.2022 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/425/22 за правилами загального позовного провадження. Визнано поважними причини, що унеможливили призначення підготовчого засідання у справі. Про дату, час та місце судового підготовчого засідання вирішено повідомити сторін додатково.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні з 26.03.2022 ще на 30 днів (до 24 квітня включно).

Розпорядженням голови Господарського суду Дніпропетровської області № 34 від 28.03.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" відповідно до ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку із запровадженням 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ та рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року № 9, з метою недопущення випадків загрози житло, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, встановлено в Господарському суді Дніпропетровської області особливий режим роботи суду.

Ухвалою суду від 18.04.2022 призначено підготовче засідання на 17.05.2022.

17.05.2022 сторони в судове засідання не з`явилися.

Позивач вимоги суду не виконав, пояснень щодо підстав поставки у лютому-квітні 2019 природного газу ГУ ДФС, підтверджені належними доказами, не надав.

Ухвалою суду від 17.05.2022 підготовче засідання відкладено на 13.06.2022.

13.06.2022сторони в судове засідання не з`явилися.

Позивач вимоги суду вдруге не виконав, пояснень щодо підстав поставки у лютому-квітні 2019 природного газу ГУ ДФС, підтверджені належними доказами, не надав.

Ухвалою суду від 13.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04.07.2022.

04.07.2022 сторони в судове засідання не з`явилися.

Суд бере до уваги, що за змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.

Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.

Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При цьому, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

04.07.2022 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області зобов`язань в частині оплати вартості поставленого природного газу без укладення відповідного договору за період лютий 2019 квітень 2019 у розмірі 39 526, 55грн.

Позивач зазначає, що, оскільки 29.09.2021 здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи ГУ ДФС у Дніпропетровській області, а ГУ ДПС у Дніпропетровській області є його правонаступником, то вимогу про сплату заборгованості за поставлений газ позивач має право пред`явити до відповідача.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 39 526, 55грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що Державною податковою службою України () утворено та відповідні дані внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань (ЄДРПОУ), щодо реєстрації Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, свого відокремленого підрозділу з кодом ВП 44118658 з місцем знаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49005.

Державною податковою службою України () видано наказ від 24.12.2020 № 755 "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій", згідно з вимогами якого розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови КМ України від 30.09.2020 № 893.

Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (код згідно з ЄДРПОУ ВП 44118658), затверджено наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643 (зі змінами від 04.03.2021 № 264), де визначено у т.ч., що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (5 (абз.3 п.1 Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області).

Відповідач зазначив, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (код згідно з ), не перебуває у стані припинення, а як юридична особа припинено з 29.09.2021, номер запису 023091388, без будь-яких непогашених кредиторських вимог та незавершених виконавчих проваджень.

Відповідач також зазначив, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області не є правонаступником Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, та на певному етапі саме останнє мало договірні відносини з позивачем, як споживач поставок природного газу.

Відповідач наголосив, що за договорами, на які є посилання у позові та листі-вимозі вих. №3101-22 від 31.01.2022, стороною по договору (споживачем) Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області () були здійснені відповідні розрахунки:

- за договором на постачання природного газу від 07.02.2019 №8 стороною по договору (споживачем) були здійснені розрахунки:

за лютий 2019 у сумі 265 376,56 грн. (30,14 м. куб.);

за березень 2019 у сумі 241 991,02 грн. (27,48 м. куб.);

за квітень 2019 у сумі 27 259,64 грн. (3,096 м. куб.).

- за договором на постачання природного газу від 07.02.2019 №9 були здійснені розрахунки:

за лютий 2019 у сумі 49 319,82 грн. (4,807 м. куб.);

за березень 2019 у сумі 62 760,42 грн. (6,117 м. куб.);

за квітень 2019 у сумі 16 467,30 грн.- (1,605 м. куб.).

- за договором на постачання природного газу від 07.02.2019 №10 були здійснені розрахунки:

за лютий 2019 у сумі 111 392,82 грн. (10,857 м. куб.);

за березень 2019 у сумі 94 669,02 грн. (9,227 м. куб.);

за квітень 2019 у сумі 31 764,96 грн. (3,096 м. куб.).

- за договором на постачання природного газу від 07.02.2019 №11 були здійснені розрахунки:

за лютий 2019 у сумі 218 025,00 грн. (21,25 м. куб.);

за березень 2019 у сумі 87 302,34 грн. (8,509 м. куб.);

за квітень 2019 у сумі 8 946,72 грн. (0,872 м. куб.).

Крім того, відповідач зауважує, що спірні правовідносини з оплати ймовіно поставленого природного газу Головному управлінню ДФС у Дніпропетровській області поза межами договірних правовідносин, не регулюються нормами статті 1212 ЦК України.

Також відповідач зазначає, що позивач вказує на наявність у нього беззаперечних доказів своїх вимог у формі певних актів: Акт № 2-П, Акт № 3-П, Акт № 4-П, які не містять підпису та відтиску печатки зі сторони споживача та не відомо, коли складені позивачем, оскільки згідно з вищенаведеними фактичним обставинами, всі обсяги отриманого у лютому 2019, березні 2019, квітні 2019 природного газу за вищезазначеними договорами від 07.02.2019 №8, №9, №10 та №11, споживачем Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сплачені.

Також відповідач звертає увагу на те, що на підтвердження факту постачання позивачем відповідачу природного газу до суду надано копії рахунків на оплату №№155, 156, 157 без дат та в яких відсутні періоди споживання природного газу.

Відповідач також вважає, що наданий позивачем скріншот екрану комп`ютера, в якості доказу на підтвердження обсягу спожитого відповідачем природного газу за даними оператора ГРМ також не є належним доказом як здійснення позивачем відповідачу поставки природного газу у лютому, березні та квітні 2019 у тому обсязі, який зазначений ним у позовній заяві, так і несплати ГУ ДФС за певні поставлені тис. куб. м. природного газу.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є факт поставки газу, строк оплати, наявність часткової оплати,наявність прострочення оплати, правомірність вимог погашення заборгованості за поставлений газ.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" постачало природний газ Головному управлінню Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області в період з лютого 2019 по квітень 2019.

Як зазначає позивач, в лютому 2019 він поставив ГУ ДФС У Дніпропетровській області природний газ в обсязі 1,401 тис.куб.м., в березні 2019 2,1 тис.куб.м., в квітні 2019 0,389 тис.куб.м.

На підставі вказаних поставок позивач склав Акт № 2-П за лютий 2019 на суму 16 053,78 грн. з ПДВ, Акт № 3-П за березень 2019 на суму 20 563,20 грн. з ПДВ, Акт№4-П за квітень 2019 на суму 2 909,57 грн. з ПДВ.

Вартість поставленого газу на суму 39 526,55 грн. ГУ ДФС У Дніпропетровській області не сплатило.

Позивач вважає, що, оскільки 29.09.2021 здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи ГУ ДФС у Дніпропетровській області, а ГУ ДПС у Дніпропетровській області є його правонаступником, то вимогу про сплату заборгованості за поставлений газ позивач має право пред`явити до відповідача.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 39 526, 55грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1 ЦК України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином у відповідності до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2 Розділу II Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2496 (надалі - Правила) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Разом з тим, судом встановлено відсутність договірних відносин між сторонами станом на день виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений природний газ.

Державною податковою службою України () утворено та відповідні дані внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань (ЄДРПОУ), щодо реєстрації Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, свого відокремленого підрозділу з кодом ВП 44118658 з місцем знаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49005.

Державною податковою службою України () видано наказ від 24.12.2020 № 755 "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій", згідно з вимогами якого розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови КМ України від 30.09.2020 № 893.

Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (код згідно з ЄДРПОУ ВП 44118658), затверджено наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643 (зі змінами від 04.03.2021 № 264), де визначено у т.ч., що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (5 (абз.3 п.1 Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області).

За твердженням позивача, ним було поставлено ГУ ДФС у Дніпропетровській області в лютому 2019 природний газ в обсязі 1,401 тис.куб.м., в березні 2019 2,1 тис.куб.м., в квітні 2019 0,389 тис.куб.м., підтвердженням чого є Акт № 2-П за лютий 2019 на суму 16 053,78 грн. з ПДВ, Акт № 3-П за березень 2019 на суму 20 563,20 грн. з ПДВ, Акт№4-П за квітень 2019 на суму 2 909,57 грн. з ПДВ. (а.с. 10, 12, 14)та інформація щодо спожитих обсягів природного газу споживачем у січні 2020р. (скріншот з інформаційної платформи оператор газотранспортної системи України) (а.с. 7-9).

Слід зазначити, що надані позивачем акти прийманя-передачі природного газу підписаний лише зі сторони постачальника та не містить підпису та відтиску печатки зі сторони споживача, а тому не є належними доказами здійснення позивачем поставки природного газу в лютому 2019 в обсязі 1,401 тис.куб.м., в березні 2019 2,1 тис.куб.м., в квітні 2019 0,389 тис.куб.м.

За змістом пункту 20 Правил споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати дотримання дисципліни відбору (споживання) природного газу в обсягах та на умовах, визначених договорами; самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу у випадку перевищення підтвердженого обсягу природного газу без узгодження з постачальником; відсутності укладеного договору постачання природного газу; інших випадках, передбачених цими Правилами та чинним законодавством.

Однак, доказів вчинення відповідачем наведених у пункті 20 Правил дій, матеріали справи не містять.

Статтею 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Таким чином, підставами виникнення господарських зобов`язань може бути не тільки договір.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

При розгляді даної категорії спорів необхідно враховувати загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, оскільки за результатами розгляду спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, саме від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.09.2019р. у справі № 917/1258/18.

На позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи невизнаються, а тому потребують захисту.

Слід також зазначити, що на підтвердження факту постачання позивачем відповідачу природного газу до суду першої інстанції позивачем надано копії рахунків на оплату № 155 на суму 16 053,78 грн.. № 156 на суму 20 563,20 грн. № 157 на суму 2 209,57 грн., в яких відсутні дата складання рахунків та період споживання природного газу.

Таким чином, суд погоджується із запереченнями відповідача в цій частині.

Враховуючи встановлені обставини та надання належної юридичної оцінки кожному поданому позивачем доказу окремо та аналізу зібраних доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт споживання ГУ ДФС в Дніпропетровській області в лютому 2019 в обсязі 1,401 тис.куб.м., в березні 2019 2,1 тис.куб.м., в квітні 2019 0,389 тис.куб.м. природного газу на суму 39 526,55 грн.

Оскільки позивачем не доведено належними доказами факт споживання ГУ ДФС в Дніпропетровській області природного газу вартістю 39 526,55 грн., тому вимога про стягнення з ГУ ДПС в Дніпропетровській області цієї суми є безпідставною.

Крім того, слід зазначити, що відповідач у справі ГУ ДПС в Дніпропетровській області (), згідно положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, затвердженого Наказом Державної податкової служби України № 643 від 12.11.2020 є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ().

Однак, ГУ ДФС у Дніпропетровській області мав ідентифікаційний код 39394856.

Таким чином, позивачем не надано також доказів того, що відповідач є правонаступником ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за поставлений газ у розмірі 39 526,55 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 250 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості за фактично поставлений газ у розмірі 39 526, 55 грн. - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 11.07.2022.

Суддя Н.Г. Назаренко