ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" липня 2022 р. Справа № 924/272/22

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Покровський арматурний завод", м. Покров Дніпропетровської області

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 133504,29 грн

встановив: товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Покровський арматурний завод" звернулось до суду з позовом до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" про стягнення 133504,29 грн, з яких 24621,66 грн 3% річних, 108882,63 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 18.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В обґрунтування позову позивач вказує на невчасне виконання відповідачем обов`язку з оплати товару, поставленого за договором поставки №16765/53-124-01-20-12546 від 22.09.2020. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 625, 629, 655, 691, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 173, 193, 265 ГК України.

Відповідач у відзиві (від 06.06.2022) проти позовних вимог заперечив. Зазначив, що з огляду на поставку всієї кількості товару, що передбачена договором 06.04.2021, строк оплати, визначений додатковою угодою від 06.04.2021 до договору, першим днем прострочення оплати товару є 22.05.2021. Оскільки, постачальником не виконано вимоги п. 5.2 договору щодо надання електронних податкових накладних, постачальник не має права на отримання від покупця суми ПДВ, що включена до вартості поставленого товару. Крім того, проведення таких нарахувань на суми ПДВ не відповідає змісту, призначенню та суті нарахувань, що передбачені ст. 625 ЦК України (щодо грошового зобов`язання). Тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суми ПДВ вважає безпідставним. Звернув увагу на неналежне врахування при проведенні заявлених до стягнення нарахувань висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, а також у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19. Повідомив про повну оплату вартості поставленого товару в строк до 10.04.2022 (включно), а несвоєчасну оплату товару мотивував важким фінансовим становищем відповідача, в якому він опинився в умовах законодавчих змін, що відбулися в енергетичному ринку країни, які в подальшому призвели до зміни функціонування ринку електроенергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену на ринок електроенергію в розмірі понад 21 мільярд гривень (об`єктивні та незалежні від відповідача обставини).

Посилаючись на вищезазначені обставини, а також початок військової агресії і введення в Україні воєнного стану, належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, вжиття заходів, спрямованих на забезпечення безперебійної роботи підприємства, та використання на такі заходи майже усіх грошових надходжень від реалізації виробленої електроенергії, вказує, що це робить неможливим для відповідача здійснювати оплату будь-яких грошових зобов`язань, в тому числі нарахувань за прострочення оплати отриманих товарів. Наведене свідчить про відсутність реальної можливості виконати рішення суду у разі задоволення судом повністю чи частково позовних вимог та є відповідно до ст. 239 ГПК України підставою для відстрочення виконання рішення суду. Відповідно, у разі ухвалення судом рішення у справі про повне або часткове задоволення позовних вимог просить надати відповідачу відстрочення виконання такого рішення суду тривалістю 3 календарних місяці з моменту набрання таким рішенням суду законної сили, але не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022.

Позивач, з огляду на передбачені ст. ст. 42, 166 ГПК України права, надіслав на адресу суду відповідь на відзив (від 01.07.2022) та просив поновити строк для його надання, посилаючись на те, що відзив на позов було отримано від відповідача 22.06.2022, що підтверджується відповідним витягом із сайту відстеження відправлення АТ "Укрпошта". Враховуючи вищенаведене, принцип змагальності сторін судового процесу, положення ст. ст. 42, 119, 166 ГПК України, суд задовольняє зазначену вище заяву позивача.

Позивач у відповіді на відзив (від 01.07.2022) висловив заперечення щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що дотримався строків при відрахуванні узгодженого у договорі періоду оплати за поставлений товар та правомірно здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат. Зауважив, що розрахунок нарахувань здійснювався на суми, зазначені у видаткових накладних, без урахування ПДВ, окрім видаткових накладних №66 від 16.11.2020 та №68 від 23.12.2020, за якими було зареєстровано податкові накладні (відповідно № від 15.12.2020 та № від 13.01.2021), про що свідчить також оплата відповідачем цих видаткових накладних із ПДВ. Стверджує, що важка економічна ситуація в країні носить загальний характер та стосується обох сторін. При цьому відповідачем не надано доказів у підтвердження обставин щодо поважності причин порушення зобов`язання, обставин складного фінансового становища відповідача, обставин, які б ускладнювали чи робили неможливим виконання судового рішення. Вважає безпідставними посилання відповідача на Covid-19, оскільки договір було укладено після впровадження карантинних заходів на території України і проект договору у чинній був запропонований саме відповідачем.

Зазначив, що відповідач не надав доказів існування виключних обставин, які можуть бути підставою для відстрочення рішення суду, а посилання на складене фінансове становищу у зв`язку з численними судовими справами та воєнний стан спростовує тим, що судові провадження були розпочаті після настання строку виконання зобов`язання з оплати за договором; на території місцезнаходження відповідача не проводяться воєнні дії, тоді як позивач знаходиться на кордоні з Херсонською областю, де постійно проходять обстріли; з 2020 року за відповідачем рахується прострочена кредиторська заборгованість перед позивачем в мільйони гривень; прострочення за договором становило понад 7 місяців.

Вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу вважає обґрунтованими та доведеними.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

22.09.2020 між державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Покровський арматурний завод" (постачальник) укладено договір №16765/53-124-01-20-12546 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною та по УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Предметом поставки по договору є товар: код 42130000-9 згідно ДК 021-2015 (арматура трубопровідна: крани, вентелі, клапани та подібні пристрої) (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору місцем його виконання є місто Нетішин Хмельницької області.

Обсяги закупівлі товару та загальну ціну за договором може бути зменшено залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до договору шляхом укладення додаткової угоди до договору (п. 1.4 договору).

За умовами п. 2.2 договору в разі поставки неякісного (дефектного) товару, товару, що не відповідає умовам договору, а також при недопоставці товару покупець письмово повідомляє постачальника про виявлені недоліки товару.

Постачальник зобов`язується здійснити за свій рахунок заміну неякісного (дефектного) товару, товару, що не відповідає умовам договору, чи допоставити його у 20-денний строк з моменту одержання повідомлення покупця про виявлення недоліків товару або установлення факту недопоставки (п. 2.3 договору).

У п. 2.4 договору зазначено, що кількість товару визначається специфікацією до договору.

Строк поставки товару становить протягом 45 календарних днів з дати укладення сторонами договору (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.2 договору поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DPP згідно з ІНКОТЕРМС 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство"/ склад №7, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницької області, 30100.

Постачальник має право на дострокову поставку товару за письмовим погодженням з покупцем; гарантує, що товар буде поставлений у строки та в повному обсязі відповідно до умов цього договору (п. п. 3.4, 3.5 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору ціна товару по договору становить 1149907,00 грн, крім того ПДВ 20% 229981,40 гривень. Всього ціна договору: 1379888,40 гривень.

Ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією № 1 (п. 4.2 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Згідно з п. 5.3 договору у випадку ненадання постачальником покупцю відповідно до п. 5.2 договору електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору на суму ПДВ, на яку не було надано податкову накладну.

Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку покупця (п. 5.4 договору).

За умовами 6.1 договору приймання товару за якістю та кількістю здійснюється на складі вантажоотримувача відповідно до Інструкцій №П-6 (1965 р.) та №П-7 (1966 р.), затверджених постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР, з наступними змінами і доповненнями та відповідно до вимог Стандарту державного підприємства НАНК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" СОУ НАЕК 038:2017.

Перехід права власності на товар за договором відбувається з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору (п. 6.2 договору).

З товаром постачальник надає покупцю видаткову накладну (п. 6.3 договору).

Відповідно до п. 6.4 договору датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної та/або накладної.

У п. 7.1 договору сторони погодили, що вони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення (п. 7.2 договору).

Згідно з п. 7.5 договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1 договору).

У п. 12.2 договору вказано, що зміни до укладеного договору вносяться лише шляхом укладення додаткових угод (договорів).

До договору сторонами складено додаток № 1 - Специфікацію №1, у якій визначили, зокрема найменування, технічні характеристики, кількість, ціну та загальну вартість товару: всього 71 позиція на суму 1379888,40 гривень.

06.04.2021 до договору сторонами укладено додаткову угоду №1 (далі - додаткова угода), у якій у зв`язку з невиконанням постачальником зобов`язань щодо поставки товарів по позиціям 7, 30, 48-51, 54-56, 60-64, 71 специфікації №1 до договору у строки, встановлені умовами договору, сторони узгодили згідно з п. 12.2 договору внести зміни.

Зокрема, згідно з п. 2 додаткової угоди відповідно до п. 1.4 договору та керуючись п. 1 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» сторони прийшли до згоди зменшити обсяги закупівлі та відповідно ціну договору, а саме: шляхом виключення позицій 7, 49, 50, 51, 54, 55, 56, 71 зі специфікації №1, додаток №1 до договору.

Викладено в новій редакції п. 4.1 договору, згідно з якою договору ціна товару по договору становить 1046166,00 грн, крім того ПДВ 20% 209233,20 гривень. Всього ціна договору: 1255399,20 гривень (п. 3 додаткової угоди).

Також викладено в новій редакції п. 5.1 договору: «Оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки всього обсягу товару по договору на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості» (п. 4 додаткової угоди).

У п. 5 додаткової угоди відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» сторони прийшли до згоди внести зміни в специфікацію №1 до договору без зміни вартості та кількості по позиціям, а саме: замінити позиції 48, 59, 60-64, 30. Всього загальна вартість по специфікації 1255399,20 грн з ПДВ.

Постачальник зобов`язується поставити товар, вказаний в п. 5 цієї додаткової угоди №1, протягом 5 календарних днів з дати підписання сторонами додаткової угоди №1 (п. 6 додаткової угоди).

Відповідно до товарно-транспортної накладної №Р95 від 12.10.2020, видаткової накладної №47 від 12.10.2020 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 53873,40 грн без ПДВ (64648,08 грн з ПДВ), на яку складено рахунок на оплату №64 від 12.10.2020.

Як зазначає позивач, після поставки продукції покупцем були пред`явлені зауваження до товару по позиціям №1-5, зазначеним у видатковій накладній №47 від 12.10.2020 (накладна містить відмітку про зауваження), та повернуто товар до постачальника.

Згідно з відміткою вантажоотримувача у видатковій накладній №47 від 12.01.2020 зауваження по позиціям №№ 1 (на суму 6180,00 грн без ПДВ), 2 (на суму 17938,00 грн без ПДВ), 4 (25203,40 грн без ПДВ) були усунуті 11.11.2020. Зауваження по позиції №3 (на суму 4120,00 грн без ПДВ) усунуті шляхом повернення товару відповідно до накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №70/7 від 28.10.2020 та його допоставки згідно з іншою видатковою накладною - №57 від 28.10.2020. Позицію №5 (на суму 432,00 грн без ПДВ) виключено відповідно до п. 2 додаткової угоди №1 від 06.04.2021 до договору.

Враховуючи те, що позицію №3 було поставлено по іншій видатковій накладній та виключено позицію №5, вартість товару, поставленого за видатковою накладною №47 від 12.10.2020, становить 49321,40 грн без ПДВ (53873,40 грн - 4120,00 грн - 432,00 грн).

Згідно з товарно-транспортною накладною №Р48 від 12.10.2020, видатковою накладною №48 від 12.10.2020 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 178167,50 грн без ПДВ (213801,00 грн з ПДВ), на яку також складено рахунок на оплату №65 від 12.10.2020.

Як убачається з відмітки на видатковій накладній №48 від 12.10.2020, відповідачем були пред`явлені зауваження до товару по позиціям №1-9, які по позиціям 1 (на суму 54978,00 грн без ПДВ), 2 (на суму 19006,10 грн без ПДВ), 3 (на суму 27854,60 грн без ПДВ), 4 (на суму 12243,60 грн без ПДВ), 5 (14901,20 грн без ПДВ), 8 (на суму 1754,00 грн без ПДВ), 9 (на суму 18540,00 грн без ПДВ) були усунуті 16.11.2020.

Зауваження по позиції № 6 (на суму 25800,00 грн без ПДВ) виправлено шляхом заміни та поставки за видатковою накладною №7 від 06.04.2021.

Позиція №7 (на суму 3090,00 грн без ПДВ) повернута постачальнику відповідно до накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №100/7 від 23.12.2020 та виключена відповідно до п. 2 додаткової угоди №1 від 06.04.2021 до договору.

Оскільки товар по позиції №6 поставлений за іншою видатковою накладною та виключено товар по позиції №7, вартість товару, поставленого за видатковою накладною №48 від 12.10.2020, становить 149277,50 грн без ПДВ (178167,50 грн - 25800,00 грн - 3090,00 грн).

Згідно з видатковою накладною №57 від 28.10.2020 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 35032,00 грн без ПДВ (42038,40 грн з ПДВ), на яку складено рахунок на оплату №72 від 28.10.2020.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №Р58 від 28.10.2020, видаткової накладної №58 від 28.10.2020 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 322135,60 грн без ПДВ (386562,72 грн з ПДВ), на яку складено рахунок на оплату №71 від 28.10.2020.

З відміток вантажоотримувача від 30.10.2020 та 04.11.2020 на видатковій накладній №58 від 28.10.2020 слідує, що відповідачем були пред`явлені зауваження до товару по позиціям №№1-8, 11, 13-21, які були частково усунуті 27.11.2020, а саме: по позиціям 1 (на суму 48925 грн без ПДВ), 2 (на суму 30900 грн без ПДВ), 4 (на суму 14694,00 грн без ПДВ), 5 (на суму 27489,00 грн без ПДВ), 6 (на суму 4211,30 грн без ПДВ), 7 (на суму 9946,80 грн без ПДВ), 8 (на суму 5909,00 грн без ПДВ), 11 (на суму 5067,00 грн без ПДВ), 13 (на суму 12243,60 грн без ПДВ), 14 (на суму 11331,60 грн без ПДВ), 15 (на суму 10234,20 грн без ПДВ), 16 (на суму 4473,60 грн без ПДВ), 17 (на суму 10012,80 грн без ПДВ), 20 (на суму 2472,00 грн без ПДВ).

Зауваження по позиціях №3 (на суму 39140,00 грн без ПДВ), №18 (на суму 14420,00 грн без ПДВ), №19 (на суму 41200,00 грн без ПДВ), №21 (на суму 19006,10 грн без ПДВ) після повернення зазначених позицій відповідно до накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №1178 від 23.12.2020 сторони врегулювали таким чином: позиція №21 замінена шляхом поставки за іншою видатковою накладною - №7 від 06.04.2021; позиції №№3, 18, 19 виключені відповідно до п. 2 додаткової угоди №1 від 06.04.2021 до договору.

Згідно з платіжними дорученнями від 22.03.2021 №2225 на суму 1866,60 грн, №2226 на суму 3267,00 грн, №2227 на суму 4326,00 грн відповідачем оплачено товар за видатковою накладною №58 від 28.10.2020 на загальну суму 9459,60 грн без ПДВ.

Враховуючи те, що позицію №21 було поставлено по іншій видатковій накладній, виключено позиції №№3, 18, 19, відповідачем оплачено товар на суму 9459,60 грн, заборгованість за видатковою накладною №58 від 28.10.2020 становить 198909,90 грн без ПДВ (322135,60 грн - 19006,10 грн - 39140,00 грн - 14420,00 грн - 41200,00 грн - 9459,60 грн).

Згідно з товарно-транспортною накладною №Р61 від 04.11.2020, видатковою накладною №61 від 04.11.2020 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 516862,50 грн без ПДВ (620235,00 з ПДВ), на яку позивачем виставлено рахунок на оплату №74 від 04.11.2020.

Відповідно до відміток вантажоотримувача на видатковій накладній №61 від 04.11.2020 відповідачем були пред`явлені зауваження до товару по позиціям №1-11, 13-15, 17-21, 24-29, які по позиціям 1 (на суму 7725,00 грн без ПДВ), 2 (на суму 597,10 грн без ПДВ), 3 (на суму 20969,20 грн без ПДВ), 4 (на суму 49480,20 грн без ПДВ), 5 (на суму 32093,10 грн без ПДВ), 6 (на суму 67985,60 грн без ПДВ), 7 (на суму 10026,70 грн без ПДВ), 8 (на суму 45781,60 грн без ПДВ), 9 (на суму 36820,50 грн без ПДВ), 11 (на суму 56856,00 грн без ПДВ), 13 (на суму 40565,80 грн без ПДВ), 14 (на суму 37851,20 грн без ПДВ), 15 (на суму 21242,80 грн без ПДВ), 18 (на суму 2289,00 грн без ПДВ), 20 (на суму 7152,80 грн без ПДВ) були усунуті 08.12.2020.

Товар по позиціям №7 (на суму 10026,70 грн без ПДВ), №17 (на суму 1531,80 грн без ПДВ), №19 (на суму 2060,00 грн без ПДВ), №21 (на суму 2369,00 грн без ПДВ) повернутий позивачу відповідно до накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №100/7 від 23.12.2020; з нього позиції №7 та №17 замінені шляхом поставки за іншою видатковою накладною - №68 від 23.12.2020, а позиції №19 та №21 виключено відповідно до п. 2 додаткової угоди №1 від 06.04.2021 до договору.

Решта зауважень по видатковій накладній №61 від 04.11.2020, а саме: по позиціях №№24 (на суму 1002,00 грн без ПДВ), 25 (на суму 30,70 грн без ПДВ), 26 (на суму 215,00 грн без ПДВ), 27 (на суму 1671,80 грн без ПДВ), 28 (на суму 4299,00 грн без ПДВ), 29 (на суму 6867,00 грн без ПДВ) усунуто шляхом заміни та поставки товару за видатковою накладною №7 від 06.04.2021.

Згідно з платіжними дорученнями від 22.03.2021 №2228 на суму 9736 грн, №2229 на суму 41257,40 грн, №2230 на суму 8386,20 грн відповідачем оплачено товар за видатковою накладною №61 від 04.11.2020 на загальну суму 59379,60 грн без ПДВ.

Оскільки товар по позиціях №№7, 17, 24-29 завезені по іншим видатковим накладним, товар по позиціях №№19, 21 виключено, відповідачем здійснено оплату товару на суму 59379,60 грн, заборгованість за видатковою накладною №61 від 04.11.2020 становить 427409,90 грн без ПДВ (516862,50 грн - 10026,70 грн - 1531,80 грн - 2060,00 грн - 2369,00 грн - 1002,00 грн - 30,70 грн - 215,00 грн - 1671,80 грн - 4299,00 грн - 6867,00 грн - 59379,60 грн).

Відповідно до товарно-транспортної накладної №Р64 від 06.11.2020, видаткової накладної №64 від 06.11.2020 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 26243,40 грн без ПДВ (31492,08 грн з ПДВ), на яку виставлено рахунок на оплату №6476 від 06.11.2020.

Згідно з товарно-транспортною накладною №Р66 від 16.11.2020, видатковою накладною №66 від 16.11.2020 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 21712,60 грн без ПДВ (26055,12 грн з ПДВ), на яку позивачем виставлено рахунок на оплату №77 від 16.11.2020.

Відповідно до відміток вантажоотримувача на видатковій накладній №66 від 16.11.2020 відповідачем були пред`явлені зауваження до товару по позиціям №1-5, які по позиціям 1 (на суму 4120,00 грн без ПДВ), 2 (на суму 824,00 грн без ПДВ), 4 (на суму 14305,60 грн без ПДВ), були усунуті 18.12.2020.

Товар по позиціям №3 (на суму 1030,00 грн без ПДВ) повернутий позивачу відповідно до накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №100/7 від 23.12.2020 та у подальшому відповідно до п. 2 додаткової угоди №1 від 06.04.2021 до договору виключений зі специфікації.

Товар по позиції №5 (на суму 1433,00 грн) поставлений за іншою видатковою накладною - №7 від 06.04.2021.

Оскільки товар по позиції №3 виключений з переліку товару, що поставляється, товар по позиції №5 поставлений за іншою видатковою накладною, вартість товару, поставленого за видатковою накладною №66 від 16.11.2020, становить 23099,52 грн з ПДВ ((21712,60 грн - 1030,00 грн - 1433,00 грн) * 20%).

Згідно з товарно-транспортною накладною №Р68 від 23.12.2020, видатковою накладною №68 від 23.12.2020 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 30564,60 грн без ПДВ (36677,52 грн з ПДВ), на яку позивачем виставлено рахунок на оплату №78 від 23.12.2020.

Відповідно до відмітки вантажоотримувача на видатковій накладній №68 від 23.12.2020 відповідачем були пред`явлені зауваження до товару по позиції №2 (на суму 19006,10 грн без ПДВ), які усунуті шляхом поставки за іншою видатковою накладною - №7 від 06.04.2021.

Оскільки товар по позиції №2 був поставлений за іншою видатковою накладною, вартість товару, поставленого за видатковою накладною №68 від 23.12.2020, становить 13870,20 грн з ПДВ ((30564,60 грн - 19006,10 грн) * 20%).

Відповідно до товарно-транспортної накладної №Р6 від 06.04.2021, видаткової накладної №7 від 06.04.2021 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 60324,60 грн без ПДВ (72389,52 грн з ПДВ), про що також виставлено рахунок на оплату №7 від 29.03.2021.

Відповідачем у здійснено оплату за отриманий товар згідно з платіжними дорученнями:

- від 22.03.2021 №2224 на суму 35032,00 грн без ПДВ (видаткова накладна №57 від 28.10.2020); №2225 на суму 1866,60 грн без ПДВ, №2226 на суму 3267,00 грн без ПДВ, №2227 на суму 4326,00 грн без ПДВ (видаткова накладна №58 від 28.10.2020); №2228 на суму 9736,00 грн без ПДВ, №2229 на суму 41257,40 грн без ПДВ, №2230 на суму 8386,20 грн без ПДВ (видаткова накладна №61 від 04.11.2020) (всього на суму 103871,20 грн без ПДВ);

- від 22.03.2022 №3306 на суму 49321,40 грн без ПДВ (видаткова накладна №47 від 12.10.2020); №3309 на суму 14901,20 грн без ПДВ та №3310 на суму 54978,00 грн без ПДВ (видаткова накладна №48 від 12.10.2020) (всього на суму 119200,60 грн без ПДВ);

- від 29.03.2022 №3507 на суму 2114,50 грн без ПДВ, №3508 на суму 726,00 грн без ПДВ, №3509 на суму 562,60 грн без ПДВ (видаткова накладна №64 від 06.11.2020); №3510 на суму 46394,60 грн без ПДВ, №351 на суму 33003,70 грн без ПДВ (видаткова накладна №48 від 12.10.2020); №3512 на суму 10012,80 грн без ПДВ, №3513 на суму 57609,90 грн без ПДВ, №3514 на суму 71632,40 грн без ПДВ, №3515 на суму 5497,80 грн без ПДВ, №3516 на суму 35260,60 грн без ПДВ, №3517 на суму 2040,60 грн без ПДВ, №3518 на суму 16855,80 грн без ПДВ (видаткова накладна №58 від 28.10.2020); №3519 на суму 32402,10 грн без ПДВ, №3520 на суму 78794,40 грн без ПДВ, №3521 на суму 18809,50 грн без ПДВ (видаткова накладна №61 від 04.11.2020) (всього на суму 411717,30 грн без ПДВ);

- від 11.04.2022 №4109 на суму 117750,30 грн без ПДВ, №4101 на суму 164439,60 грн без ПДВ, №4111 на суму 7489,00 грн без ПДВ, №4112 на суму 7725,00 грн без ПДВ (видаткова накладна №61 від 04.11.2020); №4113 на суму 22840,30 грн без ПДВ (видаткова накладна №64 від 06.11.2020); №4114 на суму 988,80 грн (в т.ч. ПДВ 164,80 грн), №4115 на суму 17166,72 грн (в т.ч. ПДВ 2681,12 грн), №4116 на суму 4944,00 грн (в т.ч. ПДВ 824,00 грн) (видаткова накладна №66 від 16.11.2020); №4117 на суму 1838,16 грн (в т.ч. ПДВ 306,36 грн), №4118 на суму 12032,04 грн (в т.ч. ПДВ 2005,34 грн) (видаткова накладна №68 від 23.12.2020); №4119 на суму 14270,80 грн без ПДВ, №4120 на суму 579,70 грн без ПДВ, №4121 на суму 45474,10 грн без ПДВ (видаткова накладна №7 від 06.04.2021) (всього на суму 417538,52 грн).

Відповідно до наданих позивачем квитанцій про реєстрацію податкових накладних ним 15.12.2020 за № зареєстровано податкову накладну від 16.11.2020 №64 на суму 26055,12 грн з ПДВ, 13.01.2021 за № - податкову накладну від 23.12.2020 №66 на суму 36677,52 грн з ПДВ.

Позивач звернувся до відповідача з претензією (від 18.04.2022) щодо оплати санкцій в сумі 133504,29 грн за несвоєчасну оплату за договором №16765/53-124-01-20-12546 від 22.09.2020 (накладна відділення поштового зв`язку, опис вкладення до листа, фіскальний чек від 18.04.2022), яка отримана відповідачем 25.04.2022 згідно з відомостями щодо відстеження пересилання поштового відправлення.

Відповідачем у матеріали справи надано листи від 31.03.2021, 05.08.2021, в яких з огляду на п. 5.2 договору від 22.09.2020 №16765/53-124-01-20-12546 повідомив позивачу про те, що станом на 05.08.2021 та 31.03.2021 податкові накладні не зареєстровані, та просив виконати всі зобов`язання по договору.

У відповідь позивач листом (від 10.09.2021) повідомив відповідачу, що у реєстрації окремих поданих позивачем податкових накладних йому було безпідставно відмовлено, у зв`язку із чим буде здійснено звернення до суду з позовом про визнання рішень про відмову у реєстрації податкових накладних протиправними та зобов`язання контролюючого органу вчинити відповідні дії.

Про відмову у реєстрації податкових накладних щодо товару, поставленого за видатковими накладними від 12.10.2020 №47, №48, від 28.10.2020 №58, від 04.11.2020 №61, від 06.11.2020 №64, від 06.04.2021 №7 та реєстрацію податкових накладних щодо товару поставленого за видатковими накладними від 16.11.2020 №66 та від 23.12.2020 №68, які були виставлені позивачем на виконання договору від 22.09.2020 №16765/53-124-01-20-12546, зазначено і в претензії позивача до відповідача про оплату заборгованості за договором (від 18.10.2021).

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Частиною 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статей 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, 22.09.2020 між сторонами укладено договір поставки №16765/53-124-01-20-12546, згідно з п. 1.1 якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідачу товар, а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити товар згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною та по УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору).

У специфікації №1 до договору сторони визначили, зокрема найменування, технічні характеристики, кількість, ціну та загальну вартість товару: всього 71 позиція на суму 1379888,40 гривень.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У підтвердження поставки товару за договором позивачем надано підписані сторонами видаткові накладні, а саме: від 12.10.2020 №47 на суму 53873,40 грн без ПДВ (64648,08 грн з ПДВ), від 12.10.2020 №48 на суму 178167,50 грн без ПДВ (213801,00 грн з ПДВ), від 28.10.2020 №57 на суму 35032,00 грн без ПДВ (42038,40 грн з ПДВ), від 28.10.2020 №58 на суму 322135,60 грн без ПДВ (386562,72 грн з ПДВ), від 04.11.2020 №61 на суму 516862,50 грн без ПДВ (620235,00 грн з ПДВ), від 06.11.2020 №64 на суму 26243,40 грн без ПДВ (31492,08 грн з ПДВ), від 16.11.2020 №66 на суму 21712,60 грн без ПДВ (26055,12 грн з ПДВ), від 23.12.2020 №68 на суму 30564,60 грн без ПДВ (36677,52 грн з ПДВ), від 06.04.2021 №7 на суму 60324,60 грн без ПДВ (72389,52 грн з ПДВ), а також відповідні товарно-транспортні накладні.

Разом з тим, після отримання товару відповідачем були висловлені щодо нього зауваження, які усунуті шляхом заміни позивачем товару та поставки заміненого товару згідно з іншими видатковими накладними або шляхом виключення товару зі специфікації згідно з додатковою угодою від 06.04.2021 №1 до договору.

Так, у п. 2 цієї додаткової угоди відповідно до п. 1.4 договору та керуючись п. 1 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» сторони прийшли до згоди зменшити обсяги закупівлі та відповідно ціну договору, а саме: шляхом виключення позицій 7, 49, 50, 51, 54, 55, 56, 71 зі специфікації №1, додаток №1 до договору. Викладено в новій редакції п. 4.1 договору, згідно з якою договору ціна товару по договору становить 1046166,00 грн, крім того ПДВ 20% 209233,20 гривень. Всього ціна договору: 1255399,20 гривень (п. 3 додаткової угоди).

Враховуючи зазначене (допоставки товару та виключення зі специфікації), позивачем було поставлено відповідачу за видатковою накладною №47 від 12.10.2020 товар на суму 49321,40 грн без ПДВ, за видатковою накладною №48 від 12.10.2020 - товар на суму 149277,50 грн без ПДВ, за видатковою накладною №57 від 28.10.2020 - товар на суму 35032,00 грн без ПДВ, за видатковою накладною №58 від 28.10.2020 - товар на суму 208369,50 грн без ПДВ, за видатковою накладною №61 від 04.11.2020 - товар на суму 486789,50 грн без ПДВ, за видатковою накладною №64 від 06.11.2020 - товар на суму 26243,40 грн без ПДВ, за видатковою накладною №66 від 16.11.2020 - товар на суму 19249,60 грн без ПДВ, за видатковою накладною №68 від 23.12.2020 - товар на суму 11558,50 грн без ПДВ, за видатковою накладною від 06.04.2021 №7 - товар на суму 60324,60 грн без ПДВ (всього на суму 1046166,00 грн без ПДВ).

При цьому відповідачем не заперечується отримання ним товару за вказаними видатковими накладними.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати отриманого товару визначений п. 5.1 договору з урахуванням змін, внесених п. 4 додаткової угоди №1 від 06.04.2021.

Так, оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки всього обсягу товару по договору на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Враховуючи те, що поставка всієї кількості товару за договором з урахуванням внесених додатковою угодою від 06.04.2021 №1 змін здійснена позивачем 06.04.2021, останнім днем строку оплати товару відповідно до п. 5.1 договору є 21.05.2021.

Відповідач свої договірні зобов`язання щодо проведення розрахунків за отриманий товар виконав з порушенням встановленого договором строку.

Зокрема, станом на 22.05.2021, враховуючи здійснені 22.03.2021 оплати на загальну суму 103871,20 грн без ПДВ, невиконаними залишились зобов`язання відповідача з оплати отриманого за договором товару на загальну суму 948456,44 гривень.

У подальшому заборгованість в сумі 948456,44 грн сплачена відповідачем згідно з наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями: від 22.03.2022 всього на суму 119200,60 грн, від 29.03.2022 всього на суму 411717,30 грн, від 11.04.2022 всього на суму 417538,52 гривень.

При цьому враховано, що заборгованість, яка виникла у відповідача за видатковими накладними №47 від 12.10.2020, №48 від 12.10.2020, №57 від 28.10.2020, №58 від 28.10.2020, №61 від 04.11.2020, №64 від 06.11.2020, №7 від 06.04.2021, самостійно розрахована позивачем без урахування ПДВ з огляду на ненадання ним податкових накладних щодо поставки вказаних партій товару та умови п. 5.3 договору, яким передбачено, що у випадку ненадання постачальником покупцю відповідно до п. 5.2 договору електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору на суму ПДВ, на яку не було надано податкову накладну.

Натомість вартість товару, поставленого за видатковими накладними №66 від 16.11.2020 та №68 від 23.12.2020, визначена позивачем з урахуванням ПДВ, що відповідає умовам п. п. 4.1, 5.2, 5.3 договору, оскільки позивачем були зареєстровані податкові накладні від 16.11.2020 №64 згідно з квитанцією про реєстрацію податкової накладної 15.12.2020 за № та від 23.12.2020 №66 згідно з квитанцією про реєстрацію податкової накладної 13.01.2021 за №.

Вищенаведеним спростовуються посилання відповідача на те, що позивачем не було зареєстровано податкові накладні за фактом поставки товарів, зокрема за видатковими накладними №66 від 16.11.2020 та №68 від 23.12.2020.

Крім того, звертається увага на те, що оплата товару відповідачем за видатковими накладними №66 від 16.11.2020 та №68 від 23.12.2020 була здійснена з урахуванням ПДВ, про що свідчать платіжні доручення №4114 на суму 988,80 грн (в т.ч. ПДВ 164,80 грн), №4115 на суму 17166,72 грн (в т.ч. ПДВ 2861,12 грн), №4116 на суму 4944,00 грн (в т.ч. ПДВ 824,00 грн) (видаткова накладна №66 від 16.11.2020) та №4117 на суму 1838,16 грн (в т.ч. ПДВ 306,36 грн), №4118 на суму 12032,04 грн (в т.ч. ПДВ 2005,34 грн) (видаткова накладна №68 від 23.12.2020).

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на прострочення відповідачем строків оплати вартості товару позивач просить стягнути з відповідача 108882,63 грн інфляційних втрат та 24621,66 грн 3% річних за період з 22.05.2021 по 10.04.2022.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, інфляційних втрат і встановлено, що останній проведено правомірно та у можливих межах нарахування. Відтак, враховуючи зазначене, позовні вимоги про стягнення 108882,63 грн інфляційних втрат та 24621,66 грн 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому з приводу тверджень відповідача про неврахування позивачем при проведенні розрахунку інфляційних втрат позицій, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, суд зазначає, що хоча позивачем не здійснюється щомісячне нарахування інфляційних втрат на заборгованість з урахуванням інфляційної складової за попередній місяць, розрахунок у відповідних частинах проведено в межах можливих нарахувань.

Виходячи з наданого позивачем розрахунку, не знайшли свого підтвердження посилання відповідача на неврахування того, що: обрахунок 3% річних за день, в який сума заборгованості частково сплачена, здійснюється на суму, зменшену на суму оплати (позивачем нараховано 3% річних по 21.03.2022, 28.03.2022, 10.04.2022, тоді як оплати здійснені відповідно 22.03.2022, 29.03.2022, 11.04.2022); при обрахунку сукупного індексу інфляції має також враховуватися серпень 2021 року, коли мала місце дефляція з показником 99,8% (позивачем вказаний показник у заявленому періоді враховано); обрахунок інфляційних втрат за місяць, в якому мала місце часткова оплата заборгованості до 15 числа, здійснюється на суму заборгованості, зменшену на суму часткової оплати (позивачем враховано суми заборгованості за кожен із місяців станом на кінець місяця, в тому числі і місяців, в яких було здійснено часткову оплату).

При цьому контррозрахунку заявлених до стягнення нарахувань у підтвердження своїх аргументів відповідачем не надано.

Доводи відповідача про безпідставність нарахування 3% річних та втрат від інфляції на суму заборгованості з урахуванням податку на додану вартість суд оцінює критично, виходячи з положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України щодо визначення поняття зобов`язання, ст. ст. 628, 632 ЦК України, якими передбачене визначення і погодження сторонами змісту (умов) договору, в тому числі ціни в договорі.

Так, у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості товару, поставленого за видатковими накладними №66 від 16.11.2020 та №68 від 23.12.2020, з урахуванням ПДВ і зазначена заборгованість виникла за наслідками неналежного виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості товару, визначеної та погодженої сторонами з урахуванням податку на додану вартість.

Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.

При цьому звертається увага, що на іншу частину заборгованості за поставлений товар по видаткових накладних, щодо яких відсутні зареєстровані податкові накладні і ПДВ не включалось у суму вартості товару, 3% річних та втрати від інфляції позивачем на суму ПДВ не нараховувались.

Щодо посилань відповідача на наявність об`єктивних і незалежних від нього обставин, які склались у зв`язку із новими умовами функціонування ринку електроенергії, наявністю заборгованості ДП "Енергоринок" перед відповідачем та які призвели до скрутного фінансового становища відповідача, судом враховується таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З аналізу наведеної норми слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

У п. 7.1 договору сторони врегулювали, що вони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення (п. 7.2 договору).

Згідно з п. 7.5 договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є Сертифікат Торгово-Промислової палати України.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) можуть бути засвідчені, зокрема Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видання сертифікатів про такі обставини.

Однак відповідачем ні у порядку, передбаченому Законом України "Про торгово-промислові палати в Україні" та п. 7.5 договору, ні іншими належними та допустимими доказами не підтверджено наявності будь-яких обставини непереборної сили для відповідача і що саме такі обставини зробили неможливим виконання ним свого зобов`язання за договором.

При цьому з приводу законодавчих змін, які відбулися в енергетичному ринку країни, на які посилається відповідач, останні не входять до переліку обставин непереборної сили, визначеного ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Крім того, відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які би підтверджували скрутне фінансове становище саме відповідача.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 24621,66 грн 3% річних, 108882,63 грн інфляційних втрат.

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову покладаються на відповідача в розмірі відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", якою встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2022 року в розмірі 2481,00 гривень.

Позивач у позові також просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу, вказуючи орієнтовний розрахунок їх суми, що становить 10000,00 грн та 5% ціни позову - 6675,21 гривень.

Відповідач у відзиві на позов вважає витрати позивача на професійну правничу допомогу надмірно завищеними, безпідставними та не підтвердженими належними і допустимими доказами. Просить зменшити розмір відшкодування вказаних витрат до їх розумного, реального і обґрунтованого розміру.

Зокрема, зазначив, що враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування, обсяги досліджуваних обставин справи та доказів, справа №924/272/22 є нескладною та малозначною і розглядається у спрощеному позовному провадженні без проведення засідань. У справі правнича допомога не передбачає необхідності складання 3 інших процесуальних документів, крім позовної заяви, відзиву або зустрічного позову (п. 6.8 прайс-листа). Водночас текст позовної заяви майже повністю збігається із текстом претензії позивача від 18.04.2022, що виключає необхідність значних затрат часу на її підготовку адвокатом. Вказує, що витрати на правову допомогу у заявленому позивачем розмірі не відповідають критеріям розумності та співмірності.

Разом з тим, позивачем подано заяву (від 15.07.2022), в якій заявив остаточну суму понесених позивачем витрат на правову допомогу станом на 15.07.2022, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу за підготовку позовної заяви в розмірі 4000,00 грн (п. 6.2 прайс-листа до договору про надання правової допомоги) та у разі задоволення позову - 5% від ціни позову, що становить 6675,21 грн (п. 6.10 прайс-листа до договору про надання правової допомоги).

При розподілі витрат на професійну правничу допомогу судом враховується таке.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За визначенням ст. 1 вищевказаного Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Як убачається з матеріалів справи, 04.01.2022 між позивачем (клієнт) та адвокатським об`єднанням "Легал Партнерс Юкрейн" (адвокатським об`єднанням) укладено договір про надання правової допомоги №4/2022 (далі - договір про надання правової допомоги), згідно з п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, протягом 2022 року, а клієнт - прийняти і оплатити таку правову допомогу та витрати, необхідні для виконання його доручень, на умовах, у порядку та строки, передбачені цим Договором.

Адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги, зокрема представляти у встановленому порядку інтереси клієнта в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, в тому числі апеляційних судах, Верховному суді, Конституційному суді, а також в інших органах під час розгляду правових спорів (пп. 1.2.4 договору про надання правової допомоги).

Згідно з п. 1.4 договору про надання правової допомоги для надання правової допомоги клієнту адвокатське об`єднання призначає, з-поміж інших, адвоката Кобеляцького Д.М.

Адвокатське об`єднання/адвокат має право: адвокат (виступаючи як Представник) здійснює захист прав та законних інтересів клієнта у випадках, передбачених цивільно-процесуальним, господарсько-процесуальним законодавством, кримінально-процесуальним та кодексом адміністративного судочинства України (пп. 2.1.1 договору про надання правової допомоги).

Адвокатське об`єднання має право самостійно визначати обсяги і методи і надання послуг правового характеру, які пов`язані з наданням правової допомоги, передбачених цим Договором, за умови, що такі методи не суперечать чинному законодавству України (пп. 2.1.7 договору про надання правової допомоги).

Відповідно до п. 2.2 договору про надання правової допомоги адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання, зокрема: надавати правову допомогу з питань, згідно предмета Договору; представляти і захищати права та інтереси клієнта.

У п. 4.1 договору про надання правової допомоги зазначено, що оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку.

Правову допомогу, що надається адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, на підставі рахунку, за вартістю, вказаною в прайс-листі адвокатського об`єднання (п. 4.2 договору про надання правової допомоги).

Згідно з п. 4.3 договору про надання правової допомоги за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги і її вартість.

Сума, вказана в рахунках на оплату є гонораром адвокатського об`єднання за надання правової допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.4 договору про надання правової допомоги).

Відповідно до п. 7.1 договору про надання правової допомоги він укладений на строк до 31.12.2022 та набирає чинності з моменту його підписання.

Додатком до договору сторонами погоджено прайс-лист (розмір адвокатського гонорару при юридичному обслуговуванні без фіксованого гонорару) (справи по ГПК), у п. 6.8 якого зазначено, що вартість участі у суді першої інстанції по майновому спору (підготовка позовної заяви або відзиву на позовну заяву та/або зустрічного позову, підготовка до 3 необхідних процесуальних документів, участь в 1 підготовчому засіданні, 1 засіданні по суті) становить 10000,00 грн + 5% ціни позову. Також зазначено, що вартість підготовки позовної заяви (до 5 годин) становить 4000,00 грн; гонорар за прийняття рішення на користь клієнта-позивача у майновому спорі (незалежно від інстанції суду) - 5% від задоволених позовних вимог (п. п. 6.2, 6.10 додатку).

11.05.2022 між позивачем та адвокатським об`єднанням "Легал Партнерс Юкрейн" складено та підписано акт про надання правової допомоги, згідно з яким відповідно до договору про надання правової допомоги від 04.01.2022 №4/2022 адвокатське об`єднання надало, а клієнт прийняв правову допомогу: підготовка позовної заяви (до 5 годин) на суму 4000,00 гривень.

У матеріали справи надано лист адвокатського об`єднання "Легал Партнерс Юкрейн", в якому об`єднання повідомляє про надання позивачу усної консультації та намір підготувати позовну заяву про стягнення 3% річних і інфляційних втрат за договором №16765/53-124-01-20-12546 від 22.09.2020 і підтверджує отримання винагороди за надану правову допомогу в розмірі 4000,00 гривень.

Матеріали справи містять ордер серії АЕ №1134485 від 11.04.2022, виданий адвокату Кобеляцькому Д.М. на надання правничої (правової) допомоги позивачу, свідоцтво Кобиляцького Д.М. про право на заняття адвокатською діяльністю від 22.04.2019, посвідчення адвоката України від 22.04.2022, видане Кобиляцькому Д.М.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5, 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст.126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у відзиві на позов заперечив з приводу заявленого позивачем розміру витрат на надання правничої допомоги та просив їх зменшити. Зазначив, що враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування, обсяги досліджуваних обставин справи та доказів, справа №924/183/22 є нескладною та малозначною, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовна заява повторює зміст претензії позивача, а тому наведена позивачем сума судових витрат не відповідає складності цієї справи та є необґрунтованою і надмірно завищеною.

Судом враховується, що у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, яке визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

Разом з цим, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для «конкретної справи» (п. 4.16. постанови Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При оцінці розміру гонорару за прийняття рішення на користь позивача у майновому спорі (5% від задоволених позовних вимог), судом також береться до уваги позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. Так, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Судом враховується, що погоджений сторонами гонорар за прийняття рішення на користь клієнта-позивача у майновому спорі (незалежно від інстанції суду), що становить 5% від задоволених позовних вимог, обумовлений сторонами до сплати у визначеному розмірі під відкладальною умовою та є складовою частиною гонорару адвоката, а тому належить до судових витрат і підлягає розподілу між сторонами.

Виходячи з наведених вище вимог процесуального законодавства, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесення позивачем витрат на надання професійної правничої допомоги підтверджується актом про надання правничої допомоги від 11.05.2022, згідно з яким позивачу надано правничу допомогу з підготовки позовної заяви, вартість якої становить 4000,00 грн, а також наявною у матеріалах справи позовною заявою (від 11.05.2022), складеною Кобеляцьким Д. Враховуючи результат вирішення спору, 5% від задоволених позовних вимог, що передбачені 6.10 додатку (прас-листа) до договору про надання правової допомоги, становлять 6675,21 гривень.

Дослідивши зміст наданих доказів в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, враховуючи конкретні обставини справи, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також критерієм розумності, суд дійшов висновку не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення.

Зокрема, суд вважає слушними доводи відповідача про те, що текст позовної заяви майже повністю збігається із текстом претензії позивача від 18.04.2022, що виключає необхідність значних затрат часу на підготовку позовної заяви адвокатом. Підготовка ж претензій, як убачається з п. 2.5 додатку до договору про надання правничої допомоги, становить окремий різновид правової допомоги та не відноситься до судових витрат на надання правової допомоги у цій справі.

Крім того, з аналізу предмету позовних вимог та наданих матеріалів слідує, що справа є нескладною та малозначною, підготовка її до розгляду не потребувала аналізу великої кількості норм чинного законодавства та судової практики.

З урахуванням наведеного вище та враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності з урахуванням ціни позову у справі, беручи до уваги заперечення відповідача щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу і клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку, що розумними, пропорційними та обґрунтованими для цієї справи є судові витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 6000,00 грн, які і підлягають стягненню на користь позивача.

Як зазначалося вище, відповідач у відзиві на позов просить відстрочити виконання рішення суду у цій справі тривалістю 3 календарних місяці з моменту набрання рішенням законної сили, але не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні, з підстав наявності значної заборгованості контрагентів відповідача та його вкрай важкого фінансового стану, початку військової агресії і введення в Україні воєнного стану.

При цьому позивач у відповіді на відзив заперечив щодо зазначеного клопотання відповідача, посилаючись на необґрунтованість та непідтвердження відповідачем підстав для відстрочення рішення суду, зокрема на те, що важка економічна ситуація в країні носить загальний характер та стосується обох сторін, відповідачем не надано доказів у підтвердження обставин щодо поважності причин порушення зобов`язання, обставин складного фінансового становища відповідача, обставин, які б ускладнювали чи робили неможливим виконання судового рішення. Зауважив, що судові провадження щодо стягнення заборгованості на користь відповдіача з його контрагентів були розпочаті уже після настання строку виконання зобов`язання з оплати за договором; на території місцезнаходження відповідача не проводяться воєнні дії, тоді як позивач знаходиться на кордоні з Херсонською областю, де постійно проходять обстріли; з 2020 року за відповідачем рахується прострочення кредиторська заборгованість перед позивачем в мільйони гривень; при цьому прострочення за договором поставки №16765/53-124-01-20-12546 від 22.09.2020 становило понад 7 місяців.

Розглядаючи клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, судом враховується, що частиною першою статті 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою відстрочки та розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, відстрочити виконання судового рішення суд може лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим. При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

В обґрунтування неможливості виконання зобов`язань перед позивачем, відповідач посилається на значне фінансове навантаження в умовах функціонування нового ринку електроенергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену електроенергію та, відповідно, розгляд судами справ за позовом відповідача до його контрагентів про стягнення заборгованості за відпущену електроенергію, сукупний розмір якої становить понад 21 19 мільярд гривень.

З приводу наведеного суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Стаття 42 Господарського кодексу України передбачає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Тобто юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, в тому числі укладає господарські договори і відповідає за наслідки їх невиконання.

Відповідно до ст. ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України, практики Європейського суду з прав людини (справа «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 (заява №59498/00), справа «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші) відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань та не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, а частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Необхідність відстрочення виконання рішення суду повинно обґрунтовуватися належними та допустимими доказами, що подаються стороною.

Скрутне фінансове становище відповідача, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом господарської діяльності відповідача як самостійного суб`єкта господарювання, а тому вказані обставини не є безумовними самостійними та достатніми підставами для відстрочення виконання судового рішення.

Так, відповідачем лише зазначено про наявність перед ним значної заборгованості його контрагентів, проте не надано доказів щодо його фактичного фінансового становища, яке передбачає також оцінку наявних у відповідача коштів, іншого майна тощо.

Посилання на введення в Україні воєнного стану як підставу для відстрочення виконання рішення про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань, нарахованих на заборгованість за договором №16765/53-124-01-20-12546 від 22.09.2020, судом оцінюється критично, оскільки заборгованість, як досліджено вище, виникла з 22.05.2021, тоді як воєнний стан в Україні згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено з 24.02.2022.

При цьому будь-яких доказів впливу вказаної обставини на неможливість виконання рішення суду (спрямування майже всіх грошових надходжень на вжиття заходів, спрямованих на забезпечення роботи підприємства в умовах воєнного стану, як зазначає відповідач) відповідачем не надано. Належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, не підтверджує наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, що є необхідним для відстрочення виконання рішення та підлягає доказуванню з урахуванням положень ст. ст. 73-80 ГПК України.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано доцільності відстрочення рішення суду саме на три місяці та не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості в майбутньому (через три місяці) виконати рішення у цій справі. Натомість відстрочення виконання рішення не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні з огляду на невизначеність вказаного строку суперечить ч. 5 ст. 331 ГПК України, якою передбачено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Судом звертається увага на те, що заява містить лише обґрунтування неможливості виконання рішення суду, проте в порушення вимог ст. ст. 73, 74, 79 ГПК України відповідачем не надано суду жодного доказу в підтвердження наявності обставин, які ускладнюють та виключають можливість виконання судового рішення.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "ІммобільяреСаффі" проти Італії", № 22774/93).

Враховуючи те, що існування заборгованості підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

З огляду на вищевикладене, враховуючи заперечення позивача, вину відповідача у простроченні зобов`язань з оплати товару за укладеним із позивачем договором, матеріальні інтереси обох сторін та беручи до уваги, що відповідачем всупереч ч. 3 ст. 13 ГПК України не надано доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі №924/272/22.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про відстрочення, розстрочення виконання рішення суду за наявності доказів існування підстав для відстрочення, розстрочення виконання рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Покровський арматурний завод", м. Покров Дніпропетровської області до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 133504,29 грн, з яких 24621,66 грн 3% річних, 108882,63 грн інфляційних втрат, задовольнити.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3 (код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" ДП "НАЕК" "Енергоатом", Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20 (код 21313677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Покровський арматурний завод", Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 6, кв. 8 (код 43501043) 24621,66 грн (двадцять чотири тисячі шістсот двадцять одну гривню 66 коп.) 3% річних, 108882,63 грн (сто вісім тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 63 коп.) інфляційних втрат, 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню 00 коп.) витрат зі сплати судового збору, 6000,00 грн (шість тисяч шістсот гривень 00 коп.) витрат на надання професійної правничої допомоги.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 15.07.2022.

Суддя В.В. Виноградова

1 - до справи, 2 - позивачу (53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Героїв Чорнобиля, 6, кв. 8), 3, 4 - відповідачу (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20).

Адреса електронної пошти:

1. Позивача:

2. Відповідача:

3. Кобеляцького Д.М.: ІНФОРМАЦІЯ_1