ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14 липня 2022 року м. Черкаси справа № 925/516/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., без участі представників сторін, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод гофротари Придніпровський про стягнення 99648 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод гофротари Придніпровський (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договорів заявок № 6783 та № 6784 від 02.02.2022 року, 99648 грн. заборгованості за перевезення у міжнародному сполученні, а також відшкодування судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/516/22 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.07.2022 року.

Відповідач в особі директора подав суду 08.07.2022 року заяву (вх. № 7552/22, а.с. 30-31) про закриття провадження у справі у зв`язку зі сплатою боргу позивачу, до клопотання додано відповідні докази.

Позивач в особі свого представника подав суду 14.07.2022 року клопотання (вх. № 7806/22, а.с. 39 ), в якій на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України відмовився від позову, просив суд закрити провадження у справі з цієї підстави також просив стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 2481 грн., на правничу допомогу у розмірі 36900 грн.

В судове засідання 14.07.2022 року сторони явку своїх представників не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання відповідно до даних рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с. 28-29).

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши клопотання сторін, матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

При цьому, суд роз`яснює позивачу, що частиною 3 ст. 231 ГПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи, що заява позивача про відмову від позову від 14.07.2022 року за вх. № 7806/22 відповідає зазначеним нормам законодавства, підписана директором, і така відмова не порушує права та інтереси третіх осіб, суд дійшов висновку про її задоволення. Провадження у справі підлягає закриттю в повному обсязі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову і прийняттям відмови судом. Враховуючи попереднє рішення суду про прийняття відмови позивача від позову, у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі (вх. № 7552/22 від 08.07.2022 року) суд відмовляє.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У відповідності до положень ч 1. ст. 130 ГПК України, що відповідають положенням ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі.

Таким чином, на підставі вищезазначеного і норм статті 129 ГПК України, позивачу належить до повернення з державного бюджету 1240 грн. 50 коп. судового збору, сплаченого згідно меморіального ордеру № 335 від 02.06.2022 року (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову).

Частиною 3 ст. 130 ГПК України визначено, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються.

Також вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує наступне.

У позові позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, суд закриває провадження у справі.

Обґрунтовуючи розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3600 грн., представник позивача адвокат Субота М.І. надав суду: копію договору про надання правової допомоги № 448 від 01.06.2022 року, укладеного позивачем з адвокатом Суботою М.І.; ордер серії АО № 1062253 від 06.06.2022 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №412 від 18.06.2010 року

Судом враховано, що 01.06.2022 року між позивачем Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , як клієнтом, та адвокатом Суботою Михайлом Івановичем укладено договір про надання правової допомоги № 448 (а.с. 19), в якому сторони погодили зокрема наступне:

п. 3. за надання правової допомоги законний представник клієнта сплачує адвокату гонорар що становить 3900 грн., та містить такі складові з розрахунку вартості години роботи адвоката 400грн./год:

вивчення справи 3 год;

складання позову, відзиву, інших процесуальних документів 5 год; представництво клієнта в суді 300 грн. одне засідання.

Вищевказані грошові кошти сплачуються до виконання робіт;

п. 7. сплата гонорару/виплат провадиться клієнтом шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок та/або оприбутковується адвокатом;

п. 8. у випадку несплати клієнтом грошових коштів у визначеному розмірі та у встановлені строки, договір вважається неукладеним та не створює для сторін відповідних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 301/1894/17).

Представник позивача не надав суду доказів сплати позивачем 3600 грн. за надані адвокатом Суботою М.І. послуги з надання правничої допомоги, які повинні були бути сплачені позивачем у погоджений строк передбачений п. 3 договору про надання правової допомоги № 448 від 01.06.2022 року, тому підстави відшкодовувати дані витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 130 ч. 3, 191, 231 ч. 1 п. 4, 234, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивача - Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відмову від позову за вх. № 7806/22 від 14.07.2022 року задовольнити. Відмову позивача від позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод гофротари Придніпровський про стягнення, на підставі договорів заявок № 6783 та № 6784 від 02.02.2022 року, 99648 грн. заборгованості за перевезення у міжнародному сполученні - прийняти.

Провадження у справі № 925/516/22 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод гофротари Придніпровський про стягнення 99648 грн. - закрити.

Повернути Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1240 (одна тисяча двісті сорок) грн. 50 коп., сплачений згідно меморіального ордеру № 335 від 02.06.2022 року.

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Завод гофротари Придніпровський про закриття провадження за вх. № №7552/22 від 08.07.2022 року відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 235 ГПК України з 14.07.2022 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.М.Грачов