РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.07.2022Справа № 910/19726/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Веско" (84205, Донецька обл., м. Дружківка, вул. Індустріальна, буд. 2; ідентифікаційний код 00282049)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815)

про стягнення 47 098, 80 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Веско" з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача штраф за прострочення терміну доставки вантажу в розмірі 47 098, 80 грн за наступними залізничними накладними: № 52097151, № 52097177, № 52097185, № 52103439, № 52103413, № 52134749, № 52134715, № 52121167.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

28.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач визнав дати відправлення та дати видачі вантажу, що зазначені позивачем в розрахунку штрафу за прострочення доставки вантажу. Водночас, відповідачем не визнається правильність нарахування штрафу, у зв`язку із його нарахуванням не за повні дні прострочення. Відтак, відповідач зазначає, що у задоволенні позову в сумі 23 068, 80 грн має бути відмовлено з огляду на неправильне обрахування заявленого позивачем до стягнення штрафу.

Крім того, відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача щодо стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 47 098, 80 грн позовної давності, визначеної ст. 315 Господарського кодексу України.

04.05.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Протягом жовтня 2019 АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" зі станції Дружківка на станцію призначення Жовтнева (експ) здійснено перевезення вантажу (глина кислототривка та вогнетривка, не пойменована в алфавіті), одержувачем якого є ТОВ "МСП Ніка-Тера" згідно залізничних накладних, а саме, за номерами: № 52097151, № 52097177, № 52097185, № 52103439, № 52103413, № 52134749, № 52134715, № 52121167. Відправником виступало - ТОВ "Веско".

Як про це вказує позивач, вантаж, що прямував за вказаними залізничними накладними, відповідачем було доставлено одержувачу після закінчення встановленого терміну доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме, календарний штемпель видачі вантажу (графа 52).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує про те, що оскільки відповідачем було поставлено вантаж з простроченням терміну доставки, у зв`язку з чим мало місце порушення Залізницею вимог п. 41 Статуту щодо прострочення доставки вантажу на адресу одержувача, то за таких обставин ТОВ "Веско" (відправником) на підставі пункту 116 Статуту залізниць України було нараховано штраф в розмірі 47 098, 80 грн, який у свою чергу позивач й просить стягнути на його користь з Акціонерного товариства "Українська залізниця".

У поданому відзиві відповідач визнав дати відправлення та дати видачі вантажу, що зазначені позивачем в розрахунку штрафу за прострочення доставки вантажу. Водночас, відповідачем не визнається правильність нарахування штрафу, у зв`язку із його нарахуванням не за повні дні прострочення. Відтак, відповідач зазначає, що у задоволенні позову в сумі 23 068, 80 грн має бути відмовлено з огляду на неправильне обрахування заявленого позивачем до стягнення штрафу.

Крім того, відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача щодо стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 47 098, 80 грн позовної давності, визначеної ст. 315 Господарського кодексу України.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Приписами статті 307 Господарського кодексу України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Частиною 1 ст. 919 Цивільного кодексу України закріплено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

Згідно приписів статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Пунктом 6 Статуту поміж іншого передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 пункту 23 Статуту закріплено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно пунктів 1.1., 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (п. 41 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1. Правил).

Згідно п. 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Пунктом 2.10. Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Згідно п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як про це вже зазначалось вище, позивач вказує про те, що вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного п. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Отже, за розрахунком позивача загальна сума штрафу за прострочення доставки вантажу складає - 47 098, 80 грн.

Як підтверджується матеріалами справи, протягом жовтня 2019 АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" зі станції Дружківка на станцію призначення Жовтнева (експ) здійснено перевезення вантажу (глина кислототривка та вогнетривка, не пойменована в алфавіті), одержувачем якого є ТОВ "МСП Ніка-Тера" згідно залізничних накладних за номерами: № 52097151, № 52097177, № 52097185, № 52103439, № 52103413, № 52134749, № 52134715, № 52121167. Відправником виступало - ТОВ "Веско".

В той час, як про це вказує відповідач та з чим у свою чергу погоджується суд, з огляду на дати прийняття залізницею вантажу до перевезення за накладними (17.10.2019, 18.10.2019, 19.10.2019), відстань на яку перевозився вантаж (716 км.), положення п. 2.1., 2.4. наведених Правил обчислення термінів доставки вантажів (строк доставки обчислюється з наступного дня після прийняття вантажу залізницею та збільшується на одну добу на операції пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу), нормативний (граничний) термін доставки вантажу становить:

за накладними № 52097151, № 52097177, № 52097185 (дата відправлення 17.10.2019 - 5 діб (початок розрахунку строків доставки з 18.10.2019, відповідно граничний термін доставки до 22.12.2019 включно);

за накладними № 52103439, № 52103413 (дата відправлення від 18.10.2019 - 5 діб (початок розрахунку строків доставки з 19.10.2019, відповідно граничний термін доставки до 23.10.2019 включно);

за накладними № 52134749 , № 52134715, № 52121167 (дата відправлення 19.10.2019) - 5 діб (початок розрахунку строків доставки з 20.10.2019, відповідно граничний термін доставки до 24.10.2019 включно);

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/420/2012 від 04.04.2012 нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб.

Фактично вантаж був доставлений з простроченням нормативних термінів доставки вантажу, а саме:

- згідно зазалізничної накладної № 52097151:

Вантаж прийнятий до перевезення згідно з графою № 56 - 17.10.2019

Вантаж прибув на станцію призначення згідно з графою № 51 - 25.10.2019

Одержувача повідомлено про прибуття вантажу згідно з графою № 49 - 25.10.2019 о 17 год. 23 хв.

Відстань перевезення вантажу згідно з графою № 30 - 716 км

Фактичний термін доставки дорівнює 8 діб (185 год. 23 хв.): обчислення терміну доставки починається з 18.10.2019 року, одержувача повідомлено про прибуття 25.10.2019 о 17 год. 23 хв. у відповідності до графи № 49 накладної

Нормативний термін доставки складає 5 діб (120 год. 00 хв.) з яких: 1 доба на кожні повні та неповні 200 км (п.1 п.п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів), тобто 716/200= 4 діб + 1 доба на операції пов`язанні з відправленням і прибуттям вантажу (п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажу)

Відповідно до вище наведеного кількість прострочених діб становить - 2 доби (65 год. 23 хв.): 8 діб (185 год. 23 хв.) - 5 діб (120 год. 00 хв.)

- згідно зазалізничної накладної № 52097177:

Вантаж прийнятий до перевезення згідно з графою № 56 - 17.10.2019

Вантаж прибув на станцію призначення згідно з графою № 51 - 25.10.2019

Одержувача повідомлено про прибуття вантажу згідно з графою № 49 - 25.10.2019 о 17 год. 21 хв.

Відстань перевезення вантажу згідно з графою № 30 - 716 км

Фактичний термін доставки дорівнює 8 діб (185 год. 21 хв.): обчислення терміну доставки починається з 18.10.2019 року, одержувача повідомлено про прибуття 25.10.2019 о 17 год. 21 хв. у відповідності до графи № 49 накладної

Нормативний термін доставки складає 5 діб (120 год. 00 хв.) з яких: 1 доба на кожні повні та неповні 200 км (п.1 п.п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів), тобто 716/200= 4 діб + 1 доба на операції пов`язанні з відправленням і прибуттям вантажу (п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажу)

Відповідно до вище наведеного кількість прострочених діб становить - 2 доби (65 год. 23 хв.): 8 діб (185 год. 21 хв.) - 5 діб (120 год. 00 хв.)

- згідно зазалізничної накладної № 52097185:

Вантаж прийнятий до перевезення згідно з графою № 56 - 17.10.2019

Вантаж прибув на станцію призначення згідно з графою № 51 - 25.10.2019

Одержувача повідомлено про прибуття вантажу згідно з графою № 49 - 25.10.2019 о 17 год. 23 хв.

Відстань перевезення вантажу згідно з графою № 30 - 716 км

Фактичний термін доставки дорівнює 8 діб (185 год. 23 хв.): обчислення терміну доставки починається з 18.10.2019 року, одержувача повідомлено про прибуття 25.10.2019 о 17 год. 23 хв. у відповідності до графи № 49 накладної

Нормативний термін доставки складає 5 діб (120 год. 00 хв.) з яких: 1 доба на кожні повні та неповні 200 км (п.1 п.п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів), тобто 716/200= 4 діб + 1 доба на операції пов`язанні з відправленням і прибуттям вантажу (п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажу)

Відповідно до вище наведеного кількість прострочених діб становить - 2 доби (65 год. 23 хв.): 8 діб (185 год. 23 хв.) - 5 діб (120 год. 00 хв.)

- згідно зазалізничної накладної № 52103439:

Вантаж прийнятий до перевезення згідно з графою № 56 - 18.10.2019

Вантаж прибув на станцію призначення згідно з графою № 51 - 25.10.2019

Одержувача повідомлено про прибуття вантажу згідно з графою № 49 - 25.10.2019 о 17 год. 19 хв.

Відстань перевезення вантажу згідно з графою № 30 - 716 км

Фактичний термін доставки дорівнює 7 діб (161 год. 19 хв.): обчислення терміну доставки починається з 19.10.2019 року, одержувача повідомлено про прибуття 25.10.2019 о 17 год. 19 хв. у відповідності до графи № 49 накладної

Нормативний термін доставки складає 5 діб (120 год. 00 хв.) з яких: 1 доба на кожні повні та неповні 200 км (п.1 п.п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів), тобто 716/200= 4 діб + 1 доба на операції пов`язанні з відправленням і прибуттям вантажу (п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажу)

Відповідно до вище наведеного кількість прострочених діб становить - 1 доба (58 год. 19 хв.): 7 діб (161 год. 19 хв.) - 5 діб (120 год. 00 хв.)

- згідно зазалізничної накладної № 52103413:

Вантаж прийнятий до перевезення згідно з графою № 56 - 18.10.2019

Вантаж прибув на станцію призначення згідно з графою № 51 - 25.10.2019

Одержувача повідомлено про прибуття вантажу згідно з графою № 49 - 25.10.2019 о 17 год. 17 хв.

Відстань перевезення вантажу згідно з графою № 30 - 716 км

Фактичний термін доставки дорівнює 7 діб (161 год. 17 хв.): обчислення терміну доставки починається з 19.10.2019 року, одержувача повідомлено про прибуття 25.10.2019 о 17 год. 17 хв. у відповідності до графи № 49 накладної

Нормативний термін доставки складає 5 діб (120 год. 00 хв.) з яких: 1 доба на кожні повні та неповні 200 км (п.1 п.п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів), тобто 716/200= 4 діб + 1 доба на операції пов`язанні з відправленням і прибуттям вантажу (п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажу)

Відповідно до вище наведеного кількість прострочених діб становить - 1 доба (58 год. 17 хв.): 7 діб (161 год. 17 хв.) - 5 діб (120 год. 00 хв.)

- згідно зазалізничної накладної № 52134749:

Вантаж прийнятий до перевезення згідно з графою № 56 - 19.10.2019

Вантаж прибув на станцію призначення згідно з графою № 51 - 28.10.2019

Одержувача повідомлено про прибуття вантажу згідно з графою № 49 - 28.10.2019 о 21 год. 30 хв.

Відстань перевезення вантажу згідно з графою № 30 - 716 км

Фактичний термін доставки дорівнює 9 діб (213 год. 30 хв.): обчислення терміну доставки починається з 20.10.2019 року, одержувача повідомлено про прибуття 25.10.2019 о 21 год. 30 хв. у відповідності до графи № 49 накладної

Нормативний термін доставки складає 5 діб (120 год. 00 хв.) з яких: 1 доба на кожні повні та неповні 200 км (п.1 п.п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів), тобто 716/200= 4 діб + 1 доба на операції пов`язанні з відправленням і прибуттям вантажу (п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажу)

Відповідно до вище наведеного кількість прострочених діб становить - 3 доби (93 год. 30 хв.): 9 діб (213 год. 30 хв.) - 5 діб (120 год. 00 хв.)

- згідно зазалізничної накладної № 52134715:

Вантаж прийнятий до перевезення згідно з графою № 56 - 19.10.2019

Вантаж прибув на станцію призначення згідно з графою № 51 - 28.10.2019

Одержувача повідомлено про прибуття вантажу згідно з графою № 49 - 28.10.2019 о 13 год. 00 хв.

Відстань перевезення вантажу згідно з графою № 30 - 716 км

Фактичний термін доставки дорівнює 9 діб (205 год. 00 хв.): обчислення терміну доставки починається з 20.10.2019 року, одержувача повідомлено про прибуття 25.10.2019 о 13 год. 00 хв. у відповідності до графи № 49 накладної

Нормативний термін доставки складає 5 діб (120 год. 00 хв.) з яких: 1 доба на кожні повні та неповні 200 км (п.1 п.п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів), тобто 716/200= 4 діб + 1 доба на операції пов`язанні з відправленням і прибуттям вантажу (п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажу)

Відповідно до вище наведеного кількість прострочених діб становить - 3 доби (85 год. 00 хв.): 9 діб (205 год. 00 хв.) - 5 діб (120 год. 00 хв.)

- згідно зазалізничної накладної № 52121167:

Вантаж прийнятий до перевезення згідно з графою № 56 - 19.10.2019

Вантаж прибув на станцію призначення згідно з графою № 51 - 27.10.2019

Одержувача повідомлено про прибуття вантажу згідно з графою № 49 - 27.10.2019 о 11 год. 20 хв.

Відстань перевезення вантажу згідно з графою № 30 - 716 км

Фактичний термін доставки дорівнює 8 діб (179 год. 20 хв.): обчислення терміну доставки починається з 20.10.2019 року, одержувача повідомлено про прибуття 27.10.2019 о 11 год. 20 хв. у відповідності до графи № 49 накладної

Нормативний термін доставки складає 5 діб (120 год. 00 хв.) з яких: 1 доба на кожні повні та неповні 200 км (п.1 п.п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів), тобто 716/200= 4 діб + 1 доба на операції пов`язанні з відправленням і прибуттям вантажу (п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажу)

Відповідно до вище наведеного кількість прострочених діб становить - 2 доби (59 год. 20 хв.): 8 діб (179 год. 20 хв.) - 5 діб (120 год. 00 хв.).

Так, штрафи за зазначенні прострочення термінів доставки вантажу слід розраховувати за прострочення за дві доби, за три доби та за чотири і більше діб відповідно у розмірах 10%, 20% та 30 % від провізної плати.

Таким чином, за накладними № 52097151, № 52097177, № 52097185 правильним розрахунком штрафу за кожною накладної є 9 612, 00 грн (розмір провізної плати за однією накладною) х 10% = 961, 20 грн. Розрахований позивачем штраф за кожною накладною (1 922, 40 грн.) підлягає зменшенню на 961, 20 грн. Загальна сума штрафу, яка підлягає зменшенню за 3 накладними становить 2 883, 60 грн.

За накладними № 52103439, № 52103413 прострочення доставки вантажу складає менше 2 повних діб та відповідно штраф не застосовується.

За накладною № 52134749 правильним розрахунком штрафу є 48 060, 00 грн. (розмір провізної плати за накладною) х 20% = 9 612, 00 грн. Розрахований позивачем штраф за накладною № 52134749 (14 418, 00 грн.) підлягає зменшенню на 4 806, 00 грн.

За накладною № 52134715 правильним розрахунком штрафу є 9 612, 00 грн. (розмір провізної плати за накладною) х 20% = 1 922, 40 грн. Розрахований позивачем штраф за накладною № 52134715 (2 883, 60 грн.) підлягає зменшенню на 961, 20 грн.

За накладною № 52121167 правильним розрахунком штрафу є 96 120, 00 грн. (розмір провізної плати за накладною) х 10% = 9 612, 00 грн. Розрахований позивачем штраф за накладною № 52121167 (19 224, 00 грн.) підлягає зменшенню на 9 612, 00 грн.

Відповідно до статті 130 Статуту, право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі прострочення доставки вантажу має одержувач за умови пред`явлення накладної.

Поряд з цим, стаття 133 Статуту допускає передачу права на пред`явлення претензій та позовів вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі яка виступає від їх імені. При цьому передача такого права засвідчується переуступним підписом на документі (накладній), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Суд вказує, що згідно приписів підпункту "в" п. 130 Статуту належним доказом прострочення доставки вантажу з вини залізниці є накладна, в якій відображені дати відправки вантажу та дата прибуття вантажу на станцію призначення.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт прострочення терміну доставки вантажу із сторони відповідача саме на суму 24 030, 00 грн.

Що стосується заявленої відповідачем заяви про застосування до вимог позивача щодо стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 47 098, 80 грн позовної давності, визначеної ст. 315 Господарського кодексу України, то суд вказує слідуюче.

Відповідач вказує, що строк звернення до суду з позовом до перевізника про стягнення штрафу, встановлений ст. 315 Господарського кодексу України, становить дев`ять місяців з дня видачі вантажу (шість місяців після сплину 45-ти денного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 45-ти денного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію).

Видача вантажів згідно із зазначеними у позові накладними датована періодом 25.10.2019-28.10.2019. Саме з цього часу починається перебіг строку для подання претензії на позовну заяву про стягнення штрафу за кожною відповідною накладною.

Таким чином, за твердженнями відповідача, оскільки, позивач звернувся з даним позовом в листопаді 2021 року, тобто, із спливом більше ніж 22 місяці.

У свою чергу, суд не вбачає підстав для застосування наслідків сплину позовної давності до вимог позивача, огляду на наступне.

За приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

За умовами положень ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

При цьому, відповідно до частини першої статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 3 ст. 925 Цивільного кодексу України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Що ж стосується перевезення вантажів залізницею, то відповідно до пункту 136 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний строк, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і шестимісячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.

За приписами пункту 134 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Частиною 5 ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з частиною 4 ст. 909 та статтею 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, пункти 134, 136 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за відповідним позовом.

При цьому, статтею 315 Господарського кодексу України передбачено певні особливості обчислення строків позовної давності за договором перевезення, також він є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права, як такий, що прийнятий пізніше (набрав чинності з 01.01.2004) та містить порядок обчислення строків позовної давності.

Відтак, положення пунктів 134, 136 Статуту слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 Господарського кодексу України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію.

Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини 2, 3 ст. 315 Господарського кодексу України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

При цьому, відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постанові Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 910/6762/19, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 905/487/19.

Відтак, позов до перевізника у даній справі може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями пунктів 134, 136 Статуту та статті 315 ГК України (тобто, протягом 15 місяців).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками:

1) має юридичний склад;

2) позначає сплив строку;

3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову);

4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи;

5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом;

6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.

Суд звертається до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09.

Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:

1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права;

2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;

3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France) за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07.12.2010 у справі "Seal v. The United Kingdom" за заявою № 50330/07), а саме:

- строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18.03.2008 у справі "Dacia S.R.L. v/ Moldova" за заявою № 3052/04);

- застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20.05.2010 у справі "Lelas v. Croatia" за заявою №55555/08);

- механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20.12.2007 у справі "Phinikaridou v. Cyprus" за заявою № 23890/02).

Отже, вище судом було встановлено, прострочення терміну доставки вантажу із сторони відповідача.

Позивач звернувся до відповідача з відповідною претензією № 546 від 17.02.2020.

Як про це зазначалося вище, початок перебігу пов`язується із закінченням строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч. 2, 3 ст. 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Шестимісячний строк для пред`явлення претензії щодо стягнення з відповідача штрафу за прострочення терміну доставки вантажу із сторони відповідача 25.10.2019, 27.10.2019 та 28.10.2019 (дати видачі вантажу) закінчився 25.04.2020, 27.04.2020 та 28.04.2020 відповідно.

У свою чергу 09.06.2020, 11.06.2020 та 12.06.2020 відповідно сплив 45-ти денний строк, передбачений для надання відповіді на претензію.

Відтак, 09.12.2020, 11.12.2020 та 12.12.2020 відповідно за загальним правилом мав би сплинути строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

Із відтиску штемпеля Укрпошти на описі вкладення в цінний лист вбачається, що із позовною заявою датованою 22.11.2021, а до суду позивач звернувся 29.11.2021.

Водночас, у 2020 році було внесено зміни до Цивільного кодексу України, згідно до яких додано пункт 12 Прикінцевих та Перехідних положень такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Також, у 2020 році було внесено зміни до Господарського кодексу України, згідно до яких додано пункт 7 Прикінцевих положень такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" прийнято: установити з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

В пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" прийнято: установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2" прийнято: установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня 2020 року до 19 грудня 2020 року на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 та від 20 травня 2020 року № 392.

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 прийнято: установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, від 20 травня 2020 року № 392 та від 22 липня 2020 року № 641.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 855 від 11.08.2021 внесено зміни у п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2", зокрема, цифри та слово "31 серпня" змінено цифрою і словом "1 жовтня".

Відповідно до пп. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 981 від 22.09.2021 внесено зміни у п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2", зокрема, цифру та слово "1 жовтня " змінено цифрою і словом "31 грудня".

Суд вказує, що позивач звернувся із даною позовною заявою 29.11.2021 про що свідчить відтиск штемпеля Укрпошти на описі вкладення в цінний.

Таким чином, з огляду на те, що закінчення строку позовної давності припало на строк періоду карантину, який станом на час звернення до суду з даним позовом, було продовжено до 31.12.2021, то за таких обставин, суд вважає, що строк позовної давності на пред`явлення позивачем позову про стягнення з відповідача штрафу за прострочення терміну доставки вантажу станом на момент звернення до суду не сплив.

Такої ж позиції дотримується й Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 18.06.2021 у справі № 910/11949/20.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду із цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, пункт 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, пункт 230).

При цьому однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують, оскільки завжди існуватиме потреба з`ясувати неоднозначні моменти і адаптувати норми законодавства до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

Виключна правова проблема як така має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників. Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Суд презюмує, що спеціальний строк позовної давності, до якого віднесено, зокрема, строк на пред`явлення позовів до перевізника, передбачено загальною статтею 258 Цивільного кодексу України, яка наявна у вказаному переліку (пункт 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України). Норми чинного законодавства не містять будь-яких обмежень щодо застосування вказаної норми до правовідносин, де перевізником є залізниця, а також будь-яких обмежень щодо дати початку перебігу такого строку.

В той час, з метою досягнення одногу із фундаментальних аспектів верховенства права - принципу правової визначеності та з`ясування неоднозначних моментів, суд вказує, що оскільки, постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2021 за № 981 внесено зміни у п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2", зокрема, цифру та слово "1 жовтня " змінено цифрою і словом "31 грудня", тобто, продовжено строк обмежувальних заходів на території України до 31.12.2021, тоді, як у 2020 році було внесено зміни до Цивільного кодексу України, згідно до яких додано п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень відповідно до якого продовжено строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу та до Господарського кодексу України, згідно до яких додано п. 7 Прикінцевих положень та відповідно продовжено строки визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, на строк дії такого карантину, то за таких обставин продовження загального строку позовної давності на пред`явлення позовів на строк дії такого карантину, в даному випадку у своїй сукупності має наслідком і включення в себе спеціальний строк позовної давності, до якого віднесено, зокрема, строк на пред`явлення позовів до перевізника.

З огляду на викладене, посилання відповідача на перебіг строку позовної давності до часу звернення позивача до суду визнаються судом безпідставними та необґрунтованими.

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт прострочення терміну доставки вантажу із сторони відповідача саме на суму 24 030, 00 грн.

Відтак, вимоги позивача про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 47 098, 80 грн, є обґрунтованими в частині суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 24 030, 00 грн.

Водночас, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 95% від суми штрафу, яка підлягає задоволенню, вказуючи, що стягнення значних сум штрафів загрожує стратегічно важливому товариству зривом відповідних перевезень військових вантажів та пасажирів, перевезенню гуманітарних вантажів для забезпечення медикаментами та продовольством цивільного населення в окремих регіонах України, ремонтів пошкодженого рухомого складу, та інфраструктури, що у свою чергу в умовах воєнного стану може призвести до загибелі тисяч військовослужбовців ЗС України та цивільних осіб, до масштабних та незворотних негативних наслідків для держави Україна.

Таким чином, відповідач вказує, що стягнення з нього значних сум штрафів, які є неспівмірними із збитками, які зазнав внаслідок прострочення вантажу позивач (якщо такі були), за наведених вище обставин суперечитиме не тільки інтересам відповідача, але й інтересам держави Україна, а відтак і інтересам самого позивача по справі, оскільки може призвести до повного припинення його господарської діяльності та фізичного знищення в результаті бойових дій.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, суд вказує наступне.

Так, відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19).

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Суд відзначає, що за змістом п. 116 Статуту залізниць України штраф стягується безвідносно до стягнення збитків у суб`єкта підприємницької діяльності, проте така норма регулює в аспекті ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України питання стягнення збитків у повній сумі понад штрафні санкції.

При цьому, диспозиція частини третя статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо а) він значно перевищує розмір збитків, та б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В даному випадку, позивач не вказав на те, що йому спричинені збитки, а відтак розмір штрафу значно перевищує збитки, а наявність інших обставин, які мають істотне значення, підтверджується слідуючим.

24.02.2022 Російською Федерацією було розпочато повномаштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 та № 259/2022 від 18.04.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб та з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

АТ "Українська залізниця" як стратегічне підприємство залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні, а відповідні рейси є безкоштовними для людей.

Систематично здійснюються ракетні обстріли, зокрема, й залізничної інфраструктури та відповідач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності нашої держави.

Суд враховує, що до повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

Частиною 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомість фактів військової агресії Російської Федерації, виконання відповідачем евакуаційних рейсів, здійснення перевезення для потреб Збройних Сил України, ракетні обстріли об`єктів залізничної інфраструктури підтверджуються органами державної влади та місцевого самоврядування України, безліччю публікацій у національних та міжнародних засобах масової інформації, а також не заперечується агресором.

Таким чином, наведені факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. При цьому, ці обставини (повинні бути) відомі обом сторонам.

Суд відзначає, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії Російської Федерації, проте, наведене не нівелює права суду за наявності викладених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, адже, якби порушення строків перевезення вантажів мало б місце після 24.02.2022 (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки.

Також, суд не виключає, що позивач також може виконувати стратегічні завдання для захисту людей та зміцнення обороноздатності країни, однак, в матеріалах справи станом на час її розгляду не міститься таких доказів, а суду у свою чергу не відомі загальновідомі обставини, які б свідчили про аналогічний чи більший негативний вплив військової агресії на діяльність позивача, аніж на діяльність відповідача, про що зазначено вище.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню на 95%, тобто, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф в сумі 1 201, 50 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог, які визнані судом правомірним, з огляду те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неправильними діями АТ "Українська залізниця" в цій частині, а часткове задоволення позовних вимог обумовлене реалізацією судом права на зменшення неустойки.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Веско" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Веско" (84205, Донецька обл., м. Дружківка, вул. Індустріальна, буд. 2; ідентифікаційний код 00282049) штраф в сумі 1 201 (одна тисяча двісті один) грн 50 коп. та витрати по сплату судового збору в розмірі 1 158 (одна тисяча сто п`ятдесят вісім) грн. 16 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 11.07.2022

Суддя Д.О. Баранов