ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" червня 2022 р. м. Київ Справа № 911/1540/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Харченко О.М. розглянув у судовому засіданні

заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

про перегляд ухвали суду від 17.10.2019 за нововиявленими обставинами

у справі №911/1540/18

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрні системні технології» (08666, Київська обл., Васильківський р-н, с.Соколівка, вул.Урожайна 4, ідентифікаційний код 03568089)

За участю представників від:

заявника: Андріїшина Н.П. (довіреність №8444-К-Н-О від 23.10.2021);

боржника: Марчук В.Б. (довіреність б/н від 29.11.2021);

кредитора (ТОВ «Акріс Агро»): Кепич І.В. (ордер серія КВ №069173);

інші учасники справи у судове засідання не з`явились

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

01.12.2021 до Господарського суду Київської області (далі суд) засобами поштового зв`язку звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі заявник, АТ КБ «ПриватБанк») із заявою б/н від 01.12.2021 (вх. №19/21 від 09.12.2021) про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали від 17.10.2019 у справі №911/1540/18 на підставі п.3 ч.2 ст.320 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), у зв`язку із визнанням грошових вимог заявника постановою Північного апеляційного господарського суду (далі - ПАГС) від 01.11.2021.

2. Процесуальні дії у справі. Заяви/клопотання учасників справи, результат їх розгляду

2.1. Ухвалою суду від 13.01.2022, після усунення заявником недоліків, визначених ухвалою суду від 14.12.2021, відкладено вирішення питання щодо відкриття провадження за відповідною заявою АТ КБ «ПриватБанк» до перегляду постанови ПАГС від 01.11.2021 у порядку касаційного провадження та повернення матеріалів справи до суду.

Ухвалою суду від 15.02.2022, зокрема: відкрито провадження за заявою АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду від 17.10.2019 у справі №911/1540/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрні системні технології» (далі боржник, ТОВ «АСТ»); призначено судове засідання на 14.03.2022; запропоновано учасникам справи до 09.03.2022 (включно) подати суду письмові пояснення щодо зазначеної заяви.

Водночас, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30год 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому, відповідними нормативно-правовими актами продовжено до 23.08.2022.

З урахуванням зазначеного та веденням активних бойових дій на території м. Києва та Київської області, судове засідання, призначене на 14.03.2022, не відбулось.

Ухвалою суду від 26.04.2022 відповідну заяву призначено до розгляду у судове засідання на 06.06.2022, яке на підставі клопотання боржника було відкладено до 22.06.2022.

У судове засідання учасники справи (окрім представників заявника, боржника та кредитора ТОВ «Акріс Агро») не з`явилися, про час, місце судового засідання повідомлялися належним чином та своєчасно, будь-яких заяв/клопотань/пояснень щодо заяви АТ КБ «ПриватБанк» суду надіслано не було. Водночас, явка обов`язковою судом не визнавалась, а тому ураховуючи положення ст. 42 ГПК України, суд визнав за можливе здійснити розгляд справи без участі представників вказаних осіб.

2.2. 11.05.2022 ТОВ «АСТ» через канцелярію суду подано відзив на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами від 17.10.2019, проте, останній не може братися судом до уваги з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, судом береться до уваги те, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан.

Однак, станом на день постановлення судом цієї ухвали відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій внесено не було.

При цьому, положення ст. 119 ГПК України закріплюють право особи на подання до суду заяви про продовження (поновлення) строку, у разі його пропуску з поважних причин.

Проте, боржник правом, передбаченим вищевказаними приписами ГПК України, не скористався та відповідного клопотання суду не надав.

Ураховуючи зазначене та зважаючи на те, що відповідний відзив ТОВ «АСТ» поданий після 09.03.2022 - строку встановленого ухвалою суду від 15.02.2022, суд дійшов висновку про залишення його без розгляду на підставі ст. 118 ГПК України.

2.3. Під час судового засідання представник заявника підтримав свою заяву та просив її задовольнити.

Представники боржника та кредитора проти заяви заперечили та просили у її задоволенні відмовити.

2.4. На підставі ст. 233 ГПК України у судовому засіданні 22.06.2022 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

3.1. Ухвалою суду від 02.08.2018, зокрема, порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «АСТ»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинного на час постановлення ухвали, далі Закон про банкрутство); введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 115 календарних днів.

З метою виявлення усіх кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, суд за допомогою автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» 03.08.2018 здійснив офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «АСТ» на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в мережі Інтернет, номер публікації якого 53305.

Відповідно до ч. 1 ст.23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Отже, строк на пред`явлення грошових вимог починається з 03.08.2018 та закінчується 03.09.2018 (з урахуванням ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).

Із матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із заявою від 25.10.2018 про визнання кредиторських вимог у розмірі 319 772 197,59 грн як такі, що забезпечені заставою майна боржника та 24,00 грн (штрафні санкції) - 01.11.2018, тобто поза межами строку встановлено Законом.

Ухвалою суду від 03.06.2019, яка залишена у силі постановою ПАГС від 02.09.2019, зазначені кредиторські вимоги відхилено.

Ухвалою суду від 13.06.2018, зокрема: затверджено реєстр вимог кредиторів; зобов`язано розпорядника майна боржника арбітражного окремо внести до реєстру вимог кредиторів, зокрема, відомості про майно, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав (вид забезпечення, вид майна, його характеристика, місцезнаходження, відомості про реєстрацію у реєстрах прав власності та застав тощо); визнано вимоги кредиторів, що не були заявлені у місячний строк з моменту оприлюднення оголошення, які рахуються за даними бухгалтерського обліку боржника, такими, що не є конкурсними.

Ухвалою суду від 17.10.2019, зокрема, затверджено мирову угоду у справі №911/1540/18; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, який було введено ухвалою суду від 02.08.2018; провадження у справі №911/1540/18 про банкрутство ТОВ «АСТ» (ідентифікаційний код 03568089) закрито.

Водночас, АТ КБ «ПриватБанк» не погоджуючись із ухвалою суду від 03.09.2019, звернувся із касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Так, постановою касаційного суду від 11.12.2019, касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу суду від 03.06.2019 та постанову ПАГС від 02.09.2019, у скасованій частині направлено на новий розгляд до суду.

Як зазначено у постанові, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки умовам вказаних кредитного договору та договору іпотеки з огляду на вищенаведені норми Закону про банкрутство щодо встановлення розміру та моменту виникнення грошових вимог. Крім того, висновки судів першої та апеляційної інстанцій в частині розгляду вимог АТ «КБ «ПриватБанк» здійснені без належного дослідження та об`єктивного аналізу всіх обставин справи щодо встановлення наявності підстав для висновку про припинення застави у зв`язку із закінченням терміну дії права, що складає предмет застави, у контексті недобросовісності поведінки боржника, без належної правової оцінки доводам та запереченням АТ «КБ «ПриватБанк», з урахуванням обставин справи на підставі актуальних та фактичних відомостей.

3.2. 21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства № 2597-VIII від 18.10.2018 (далі-Кодекс), відповідно до п. 4 Перехідних положень якого, установлено що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

З дня введення в дію цього Кодексу визнається таким, що втратив чинність Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 2 п. 2 Перехідних положень Кодексу).

3.3. Ухвалою суду від 12.06.2020, яка залишена у силі постановою ПАГС від 27.01.2021, кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 319 772 197,59грн як такі, що забезпечені заставою майна боржника, та 24,00грн (штрафні санкції) - відхилено.

Водночас, під час нового розгляду відповідних кредиторських вимог, 04.06.2020 з посиланням на ч.2 ст.45 Кодексу АТ КБ «ПриватБанк» подав заяву б/н від 03.06.2020 про відмову від забезпечення, в якій просив визнати незабезпечені заставою грошові вимоги до боржника у загальному розмірі 319 772 221,59грн (з них: 319 772 97,59грн - вимоги четвертої черги, 24,00грн - вимоги шостої черги); включити грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ «АСТ» у сумі 24,00грн - до шостої черги задоволення вимог кредиторів, судовий збір 3 524,00грн - до першої черги задоволення, 319 772 197,59грн - до четвертої черги.

Як зазначив, зокрема, суд апеляційної інстанції у своїй постанові, останній не заперечує права заявника відмовитись від забезпечення, якщо така відмова вчинена у відповідності до приписів діючого законодавства, здійснена в належній формі, тощо. Більш того, вказане право кредитора було передбачено як Законом про банкрутство так і Кодексом. Однак, подання окремої заяви про відмову від забезпечення, яке фактично припинено в зв`язку з закінченням терміну дії права, що складає предмет такого забезпечення є безпідставним. З урахуванням викладеного колегія суддів, підтримав висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви АТ КБ «ПриватБанк» б/н від 03.06.2020 про відмову від забезпечення. Крім того, судом апеляційної інстанції визначений дійсний розмір кредиторських вимог АТ КБ «ПриватБанк», які підлягали визнанню частково в загальній сумі 247943019,57грн із заявлених 319772 221,59грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Так, постановою касаційного суду від 10.06.2021, касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу суду від 12.06.2020 та постанову ПАГС від 27.01.2021 - скасовано, у скасованій частині направлено на новий розгляд до суду.

Із змісту зазначеної постанови вбачається, що суд касаційної інстанції погодився із правовими позиціями судів першої та апеляційної інстанції щодо припинення застави, наявність якої є обов`язковою умовою для визнання кредитора забезпеченим. Також, погодився із розміром кредиторських вимог АТ КБ «ПриватБанк», зазначених апеляційним судом.

Водночас, суди попередніх інстанцій при наявності заяви про відмову від забезпечення не дослідили можливості розгляду вказаних кредиторських вимог, як таких, що не забезпечені заставою. Зазначає, що станом на 12.06.2020 судом першої інстанції, при винесенні ухвали про відхилення вимог АТ КБ «ПриватБанк» у справі, з якою погодився і апеляційний господарський суд, було помилково застосовано до спірних правовідносин приписи Закону про банкрутство, оскільки під час нового розгляду такий розгляд повинен відбуватися спочатку, разом з тим з дня введення в дію Кодексу (21.10.2019) визнано таким, що втратив чинність зокрема і вказаний закон.

3.4. Ухвалою суду від 31.08.2021 відмовлено у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» від 25.10.2018 (з урахуванням заяви від 03.06.2020 про відмову від забезпечення), заявлені кредиторські вимоги у розмірі 319773314,59 грн відхилені.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду заявник звернувся із апеляційною скаргою до ПАГС, який своєю постановою від 01.11.2021 ухвалу суду першої інстанції скасував та прийняв нове рішення, яким частково визнав кредиторські АТ КБ «Приватбанк» на суму: 3 524,00грн перша черга задоволення; 247 943 019,57грн четверта черга задоволення; 24 грн шоста черга задоволення.

Зазначене рішення і стало підставою для звернення до суду із заявою про перегляд відповідної ухвали суду за нововиявленими обставинами.

4. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

4.1. Відповідно до ч. ст. 2 Кодексу провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Згідно ч.1 ст. 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Таким чином, перегляд рішення за нововиявленими обставинами є спеціально встановленою процедурою і є можливим лише за наявності підстав для такого перегляду та за умови дотримання порядку і строку подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, встановлених ГПК України.

У свою чергу, відкриття провадження за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Так, п.3 ч.2 ст. 320 ГПК України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №9901/819/18 вирішуючи питання про скасування судового рішення з підстав, визначених п.3 ч.2 ст. 361 КАС (скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду), суд повинен виходити саме з преюдиційного зв`язку судових рішень. Разом з тим слід мати на увазі, що скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував судове рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням (актом) чи виходив із вказаного акта, не посилаючись прямо на нього.

Із змісту ухвали суду від 17.10.2019, яка постановлена за результатами судового засідання, вбачаться, що остання містить у собі посилання на ухвалу суду від 03.06.2019, яка у подальшому була скасована постановою касаційної інстанції, та остаточно постановою ПАГС від 01.11.2021 прийнято рішення про визнання кредиторських вимог. Зазначене стало фактичною підставою заяви про перегляд ухвали суду від 17.10.2019 про затвердження мирової угоди у справі про банкрутство ТОВ «АСТ» за нововиявленими обставинами.

4.2. Водночас судом береться до уваги правова позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, яка полягає у тому, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.

Відповідно до ч.5 ст.320 ГПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Наведене свідчить, що у даній справі суду належить вирішити питання наявності/відсутності підстав для затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі про банкрутство, що було первісно вирішено ухвалою від 17.10.2019 (яка підлягала перегляду за нововиявленими обставинами), але вже з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин - скасування ухвали суду від 03.06.2019 та визнання кредиторських вимог.

Отже, перегляд ухвали про затвердження мирової угоди повинен здійснюватися з урахуванням норм Закону про банкрутство, оскільки порядок та умови затвердження мирової угоди є відмінними від порядку та умов визначених Кодексом (лише для фізичних осіб, які звернулися до суду у порядку п.5 Прикінцевих та перехідних положень) та не мають зворотної дії у часі.

Так, ч.ч.1,2 ст.77 Закону про банкрутство встановлено, що під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами. Мирова угода може бути укладена на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство. У процедурі розпорядження майном боржника мирову угоду може бути укладено лише після виявлення всіх кредиторів і затвердження господарським судом реєстру вимог кредиторів.

З наведеної норми вбачається, що мирова угода у процедурі банкрутства є правочином, який змінює строки виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами, які виникли з раніше укладених ними правочинів або інших підстав. Унаслідок укладення мирової угоди у процедурі банкрутства виникнення нових або додаткових зобов`язань не відбувається, проте змінюється строк виконання зобов`язань за раніше укладеними правочинами між боржником та його кредиторами або їх розмір.

Рішення про укладення мирової угоди від імені кредиторів приймається комітетом кредиторів більшістю голосів кредиторів - членів комітету та вважається прийнятим за умови, що всі кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника, висловили письмову згоду на укладення мирової угоди. Рішення про укладення мирової угоди приймається від імені боржника керівником боржника чи арбітражним керуючим (керуючим санацією, ліквідатором), які виконують повноваження органів управління та керівника боржника і підписують її. Від імені кредиторів мирову угоду підписує голова комітету кредиторів. З прийняттям рішення про укладення мирової угоди припиняється дія процедур розпорядження майном боржника, санації та ліквідації (ч.ч.3-5,8 ст.77 Закону про банкрутство).

Статтею 80 Закону про банкрутство визначено, що мирова угода протягом семи днів від дня прийняття комітетом кредиторів рішення про її укладення схвалюється забезпеченими кредиторами. Для схвалення мирової угоди потрібна згода всіх забезпечених кредиторів. Якщо будь-хто із забезпечених кредиторів заперечує проти схвалення мирової угоди, інші забезпечені кредитори можуть прийняти одне з таких рішень: про виділ забезпечених речей із майна боржника, їх продаж на аукціоні в порядку, встановленому цим Законом, та задоволення вимог такого кредитора за рахунок отриманих від продажу коштів; про викуп боргу відповідно до відомостей реєстру вимог кредиторів. Якщо всі забезпечені кредитори заперечують проти схвалення мирової угоди, інші кредитори можуть прийняти одне з таких рішень: про виділ забезпечених речей з майна боржника, їх продаж на аукціоні в порядку, встановленому цим Законом, та задоволення вимог забезпечених кредиторів за рахунок отриманих від продажу коштів; про викуп боргу відповідно до відомостей реєстру вимог кредиторів.

Отже, під час затвердження мирової угоди заявник як забезпечений кредитор мав би певні права та обов`язки, які суттєво впливали на умови мирової угоди та, у разі наявності правових підстав, на подальші судові процедури боржника. У зв`язку з чим подальше визнання судом його кредиторських вимог, які забезпечені застовою, було б безумовною підставою для скасування відповідної ухвали від 17.10.2019 за нововиявленими обставинами.

Проте, під час нового розгляду кредиторських вимог заявника, останній скористався своїм правом, та подав заяву про відмову від забезпечення, яка постановою ПАГС від 01.11.2021 була задоволена, та визнано частково кредиторські вимоги у відповідному розмірі (із правом дорадчого голосу). Аналізуючи приписи Закону про банкрутство та Кодексу, суд зазначає, що ані під час затвердження мирової угоди, ані під час визнання кредиторських вимог, останні не є тими вимогами, які дають кредитору право голосу у зборах та комітеті кредиторів та як наслідок приймати відповідні рішення щодо боржника.

Крім того, суд вважає, що відмовляючись від забезпечення (яке, як підтверджено і Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, було припинено) заявник у певній частині фактично змінив умови розгляду його кредиторських умов, які на час постановлення ухвали суду від 17.10.2019 були іншими.

Відповідно до ч. 4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У свою чергу, судом береться до уваги те, що мирова угода в процедурі банкрутства - це механізм фінансового оздоровлення не платоспроможного підприємства, яка створює баланс інтересів, воно є підсумком всієї процедури банкротства та результатом всіх проведених спеціальних заходів по фінансовому оздоровленню боржника, передбачених процедурою банкротства.

На відміну від правовідносин між сторонами у позовному провадженні, відносинам неплатоспроможності притаманно те, що вони не є засобом вирішення окремого спору між боржником та його кредитором, а повинні забезпечити колективний механізм захисту інтересів різних кредиторів (конкурсних, заставних, поточних), інших учасників провадження у справі про банкрутство та справедливий розподіл активів боржника поміж цими кредиторами, справедливі умови реалізації майна боржника з метою пропорційного захисту майнових інтересів боржника та кредиторів.

Суд вважає, що у даному випадку заявник змінивши модель своєї процесуальної поведінки під час нового розгляду його кредиторських вимог, у певній мірі порушує баланс інших кредиторів, які в установлений строк звернулись до суду із своїми кредиторськими вимогами та які розраховували та розраховують на погашення своїх кредиторських вимог у встановленою мировою угодою спосіб.

Суд ураховує, що процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати як вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так і положенням законодавства України, та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій з метою реалізації принципу верховенства права, складовою частиною якого є принцип юридичної визначеності.

Принцип правової (юридичної) визначеності визнається одним із елементів належної судової процедури у контексті п.1 ст.6 Конвенції. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав важливість забезпечення принципу юридичної визначеності як елементу верховенства права, який, окрім іншого, вимагає, щоб ухвалене судами остаточне рішення не могло бути скасованим (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.11.1999, заява № 28342/95). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (пункти 51-52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» від 24.07.2003, заява №52854/99; ухвала Європейського суду з прав людини щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; пункти 42-44 рішення Європейського суду з прав людини від 09.06.2011, заява № 4994/04 у справі «Желтяков проти України»).

Підсумовуючи викладене у своїй сукупності, керуючись ст.ст. 320-321, 325 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 01.12.2021 (вх.19/21 від 09.12.2021) про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду від 17.10.2019 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 17.10.2019 у справі №911/1540/18 (про затвердження мирової угоди) залишити в силі.

Відповідно до ч. 1 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 22.06.2022 та згідно ст.255 ГПК України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 14.07.2022.