ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.07.2022 Справа № 904/436/22
За позовом Садівничого товариства "Рябина", с. Балівка, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

до Садового товариства "Днепр", с. Партизанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область

про усунення перешкод у користуванні майном

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Главацький А.І.

Представники:

від позивача: Романенко П.В.

від відповідача: Носик Б.М.

ВСТАНОВИВ:

Садівниче товариство «Рябина» (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Садового товариства «Днепр» (далі - Відповідач) за змістом якого просило усунути перешкоди в користуванні майном ділянкою дороги загального користування, що проходить через територію Відповідача, а саме: зобов`язати Відповідача усунути будь-які перешкоди для в`їзду, проїзду та виїзду будь-яких транспортних засобів ділянкою дороги загального користування, що проходить по території Садового товариства «Днепр», на територію та з території Садівничого товариства «Рябина», а також заборонити Садовому товариству «Днепр» створювати такі перешкоди в майбутньому.

Ухвалою від 21.06.2022 року, у зв`язку з поданням Позивачем заяви в порядку п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишив позов без розгляду.

26.06.2022 року від Садового товариства «Днепр» надійшла заява про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи. Подану заяву мотивовано тим, що відповідні витрати понесені Відповідачем внаслідок необґрунтованих дій Позивача, які полягали в подачі необґрунтованого позову та зумовлені відсутністю доказів, які підтверджують суть позовних вимог.

Ухвалою від 29.06.2022 року суд призначив засідання для вирішення питання про компенсацію судових витрат.

В судовому засіданні 11.07.2022 представник позивача заперечував проти задоволення заяви.

Здійснивши оцінку доводів сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Відповідача про компенсацію судових витрат, виходячи з наступного.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Сукупний аналіз норм процесуального закону, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 - 130 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України.

У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак суд враховує правові позицію Верховного Суду, відповідно до яких для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.03.2021 по справі №922/2157/20, від 18.01.2022 №922/2017/17).

Тобто, частина п`ята статті 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Суд звертає увагу на те, що частиною першою статті 74 ГПК України обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Мотивуючи подану заяву, Відповідач посилається на необґрунтованість дій позивача, що полягає в подачі необґрунтованого позову та зумовлено відсутністю доказів, які підтверджують суть позовних вимог.

Оцінюючи зазначені доводи відповідача, суд зазначає, що право особи на подання позову до суду передбачено статтею 4 Господарського процесуального кодексу України й повністю узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Звернення до суду з обраним способом захисту, який відтворює предмет позову, зміна предмета або підстав позову та визначення відповідача повністю покладається на позивача та є його процесуальними правами, якими він розпоряджається вільно на свій розсуд відповідно до принципу диспозитивності.

Натомість вирішення питання щодо законності й обґрунтованості заявлених позовних вимог є саме повноваження суду, які реалізуються ним не в підготовчому провадженні, а за наслідками розгляду справи по суті на підставі оцінки доказів.

Отже, звернення Позивача до суду з заявою про залишення позову без розгляду, є його диспозитивним правом, передбаченим нормами Господарського процесуального кодексу України, реалізація якого, сама по собі не може бути розцінена як необґрунтовані дії.

Щодо необґрунтованості дій Позивача, яке на думку Відповідача полягає у пред`явленні необґрунтованого позову, слід визнати, що питання обґрунтованості заявлених вимог, може бути вирішено судом виключно за результатами розгляду справи по суті, при цьому, даний спір судом по суті не вирішувався.

З урахуванням наведеного слід визнати, що Відповідачем не доведено, а матеріалами справи не встановлено вчинення Позивачем необґрунтованих дій, які згідно положень ч. 5 ст. 130 ГПК України можуть бути підставою для компенсації здійснених Відповідачем витрат.

В судовому засіданні 11.07.2022 року оголошено вступну та резолютивну частину ухвали, згідно ст. 233 ГПК України.

Керуючись статтями 14, 123, 126, 130, 226, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Садовому товариству "Днепр" в задоволенні заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 11.07.2022

Суддя О.В. Ліпинський