ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2022м. ДніпроСправа № 904/8586/21

За позовом ОСОБА_1 , смт Слобожанське Дніпропетровської області в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", с. Лозуватка П`ятихатського району Дніпропетровської області

до ОСОБА_2 , м. Київ

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області

про стягнення збитків, заподіяних посадовою особою товариства у розмірі 467000,00 грн.

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Баворовська Г.П.

Представники:

Від позивача: Перевощикова Т.М., ордер серія ДП №85/000040 від 22.10.2021, адвокат

Від відповідача: Солдаткін О. С., ордер серія АІ №1000833 від 28.10.2021, адвокат

Від третьої особи: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Любович Олександр Андронович в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 збитки у розмірі 467000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що недобросовісні дії колишнього директора Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" призвели до значних збитків, які останній має відшкодувати. Так, в результаті аудиторської перевірки було з`ясовано, що Товариством з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" було здійснено ряд документально непідтверджених операцій по перерахуванню коштів на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 43000346,40 грн. з призначенням платежу: "за договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ83/16-1 від 01.09.2016". Однак, колишнім директором ОСОБА_2 не передано та не взято на облік підприємством цінні папери на загальну суму 43000346,40 грн., які були предметом договору.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає про відсутність складу цивільного правопорушення у зв`язку із належним виконанням договору. Також відповідач вказує що на момент укладення договору був також засновником ТОВ "СФ Гермес", тобто внутрішня воля директора на укладення договору кореспондувалася із внутрішньою волею засновника товариства. До того ж відповідач зауважує, що твердження позивача про те, що товариство не отримало за договором оплачені цінні папери та на його балансі вони не перебувають не відповідає дійсності.

Крім того, відповідачем подано заяву про застосування наслідків позовної давності.

Позивачем подано клопотання про повернення без розгляду відзиву на позовну заяву, оскільки ордер підписаний адвокатом Солдаткіним О.С., який діє на підставі ордеру. Позивач зазначає, що бланк ордеру серії АІ №1000833 від 06.02.2020 вже використовувася на підтвердження повноважень адвоката Солдаткіна О.С. у Дніпропетровської апеляційному суді у справі №190/1990/19.

Судом не приймаються заперечення позивача щодо прийняття відзиву на позов, оскільки представником відповідача - адвокатом Солдаткіним О.С. до відзиву на позов додано ордер АІ№1000833 від 21.01.2022, відповідно до якого йому доручено надавати правову допомогу ОСОБА_2 у Господарському суду Дніпропетровської області.

Тобто відповідачем залучено до матеріалів справи інший ордер.

Позивачем подано заперечення на заяву про застосування наслідків позовної давності.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідача та вважає що колишнім директором заподіяно позивачу збитків, які просить стягнути.

Від відповідача надходило клопотання про передання даної справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва. Клопотання обґрунтоване тим, що місцезнаходженням відповідача є м. Київ, а тому дана справа підлягає розгляду у Господарському суді міста Києва.

Судом відхилено дане клопотання оскільки частиною 7 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України спори між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) її посадової особи, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи. Оскільки місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" є с. Лозуватка П`ятихатського району Дніпропетровської області, дана справа є підсудною Господарському суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2022 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 не скористався правом на участь у судовому засіданні, письмових пояснень не подав.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 29.06.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку із впровадженням з 24.02.2022 воєнного стану, який триває станом на час розгляду справи, господарським судом застосовано принцип розумного строку тривалості провадження для надання можливості обом учасникам справи скористатись своїми процесуальними правами, що є необхідним заходом дотримання таких засад господарського судочинства як змагальність сторін та рівність учасників процесу під час розгляду даної справи. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, які згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами при розгляді справ як джерело права.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин наявності чи відсутності збитків внаслідок укладення договору купівлі-продажу цінних паперів та виконання сторонами цього договору, наявність/відсутність у діях колишнього директора складу цивільного правопорушення та заподіяння цими діями збитків підприємству.

Так, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" є юридичною особою, зареєстроване 23.06.2014. Засновником товариства, відповідно до Статуту в редакції 2015 року, був ОСОБА_2 .

Наразі, засновником (учасником) ТОВ "СФГ Гермес" є ОСОБА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" було створено з метою здійснення діяльності у агропромисловому секторі. А також для задоволення суспільних потреб у товарах народного споживання, роботах, послугах, для насичення ринку продукцією, здійснення наукової, виробничої, переробної, посередницької, зовнішньоекономічної діяльності, експортно-імпортних операцій, оптової та роздрібної торгівлі, здавання в оренду майна, операцій з нерухомістю, для отримання Товариством та його учасниками прибутку (п. 2.1. Статуту 2015 року).

У період з 19.01.2015 по 07.02.2017 директором Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" був ОСОБА_2 .

Так, відповідно до наказу № 1 від 19.01.2015 ОСОБА_2 приступив до обов`язків директора ТОВ "СФГ Гермес".

Згідно з розділом 10 Статуту, який діяв на той час, у товаристві створюється одноособовий виконавчий орган (директор). Директор підзвітний вищому органу товариства і організує виконання його рішень. Директор не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства. Директор діє від імені товариства в межах, встановлених законом та цим статутом. До компетенції директора входило: представляти інтереси товариства в органах державної влади, в органах місцевого самоврядування та інших організаціях; без доручення представляти інтереси товариства у відносинах з будь-якими українськими та іноземними юридичними та фізичними особами; без доручення підписувати від імені товариства всі цивільно-правові угоди без обмеження за сумою договору; розпоряджатись майном та коштами товариства в межах, встановлених цим Статутом та рішенням зборів учасників; відкривати розрахункові та інші рахунки в будь-яких банках України та за її межами для збереження коштів та здійснення всіх видів розрахунків, кредитних операцій товариства; отримувати позики, кредити, відкривати кредитні лінії в установах банків; продавати, передавати іншим підприємствам, організаціям, установам, здавати в оренду, надавати в безоплатне тимчасове користування або в позику належні товариству транспортні засоби, устаткування, інвентар та інші матеріальні цінності товариства; видавати та підписувати довіреності; розробляти поточні плани діяльності товариства та заходи, необхідні для вирішення задач товариства; скликати збори учасників товариства; забезпечувати виконання рішень загальних зборів товариства; розробляти щорічні кошториси, посадових розкладів, показники роботи та строки преміювання; створювати органи, необхідні для досягнення мети та задач товариства; формувати адміністрацію для досягнення мети та задач товариства; організовувати ведення бухгалтерського обліку та звітності товариства; брати участь у рішенні інших питань, пов`язаних з поточною діяльністю товариства; приймати та звільняти працівників товариства, заохочувати їх та накладати дисциплінарні стягнення; затверджувати правила, процедури та інші внутрішні документи товариства; визначати перелік відомостей, що становлять комерційну таємницю Товариства, а також таких, які є конфіденційною інформацією; приймати рішення про дату та порядок денний загальних зборів товариства; виконувати інші функції, необхідні для забезпечення діяльності товариства.

Відповідно до п. 10.1 Статуту Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" в редакції від 20.01.2015, виконавчим органом товариства є його директор. Директор діє від імені товариства в межах, встановлених законом та статутом.

Відповідно до п. 10.2 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" в редакції від 20.01.2015, до компетенції директора, серед іншого, входило, організація та ведення бухгалтерського обліку та звітності товариства.

31.01.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", за яким останній набув у власність частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" у розмірі 94%.

У відповідності з протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" № 2-2017 від 06.02.2017 вирішено звільнити з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" ОСОБА_2 з 07.02.2017 та відповідно до розпорядження № 1 від 08.02.2017 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" з 08.02.2017.

30.03.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", за яким останній набув у власність частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" у розмірі 6%.

Відтак, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", став єдиним засновником Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес".

30.03.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі первинної документації Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес".

Протягом березня 2017 року було проведено вибіркову перевірку даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", за результатами якої складено Довідку про проведення вибіркової аудиторської перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" від 30.03.2017.

Позивач зазначає, що в результаті аудиторської перевірки було з`ясовано, що Товариством з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" було здійснено ряд документально непідтверджених операцій по перерахуванню коштів на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 43 000 346,40 грн. з призначенням платежу: "За договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року".

Однак, як зазначає позивач у позові, на виконання зазначеного договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ 83/16-1 від 01.09.2016 колишнім директором ОСОБА_2 не передано та не взято на облік підприємством цінні папери на загальну суму 43 000 346,40 грн., які були предметом договору.

Так, відповідно до акту приймання-передачі первинної документації Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" від 30.03.2017, договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 та документи, що підтверджують його виконання не передавалися.

23.08.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" звернулося з вимогою №23/08 до ОСОБА_2 , у якій просило протягом 7 календарних днів з моменту отримання даної вимоги надати оригінал договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ83/16-1 від 01.09.2016 та документи, що підтверджують його виконання.

Дана вимога направлена відповідачу 27.08.2019.

Відповіді на вимогу матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2019 року позивач звертався до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про витребування з незаконного володіння та повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" оригіналу договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 та документів, що підтверджують його виконання (справа № 204/6182/19).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2021 у справі № 204/6182/19 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" до ОСОБА_2 про витребування документів з незаконного володіння задоволено частково; вирішено витребувати у ОСОБА_2 з незаконного володіння оригінал договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес". Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.06.2021, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року скасовано; у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" до ОСОБА_2 про витребування документів з незаконного володіння відмовлено.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 перебуваючи на посаді директора ТОВ "СФГ Гермес", здійснив дії, що суперечать інтересам товариства, а результат яких жодним чином не був направлений на покращення матеріального становища товариства, а навпаки, призвів до збитків. Цінні папери на загальну суму 43000346,40 грн., які були придбані колишнім директором ОСОБА_2 на виконання умов договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ 83/16-1 від 01.09.2016 підприємством не отримувались, на облік не брались. Місцезнаходження та мета купівлі цінних паперів позивачу невідомі та не кореспондується з метою та предметом діяльності товариства.

Позивач вбачає протиправну поведінку ОСОБА_2 у неналежному та недобросовісному укладенні договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ 83/16-1 від 01.09.2016 і перерахуванні коштів на рахунок № НОМЕР_2 в розмірі 43 000 346,40 грн. без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю, при зловживанні своїм розсудом у здійсненні дій всупереч інтересам товариства (витрачання коштів на цілі непов`язані з економічно-господарською діяльністю ТОВ "СФГ Гермес"), всупереч цілям, спрямованим на досягнення розумної ділової мети. Жодної економічної вигоди, доцільності чи необхідності для позивача укладення цих договорів не мало; у здійсненні документально непідтверджених операцій по перерахуванню коштів у сумі 43000346,40 грн. з призначенням платежу: "За договором договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року".

Наявність шкоди позивач вбачає у збитках, завданих ТОВ "СФГ Гермес" в розмірі суми грошових коштів, що були перераховані. Докази їх використання відповідачем в інтересах та на користь товариства відсутні, як і відсутні докази існування цінних паперів взагалі.

Причинний зв`язок, за твердженнями позивача існує в тому, що саме дії ОСОБА_2 по укладанню договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ 83/16-1 від 01.09.2016 і дії по перерахуванню призвели до збитків товариства. При цьому, вказані цінні папери на підприємстві не обліковується, а реальність їх існування невідома.

Наявність вини відповідача позивач вбачає в тому, що дії, які були вчиненні відповідачем, як директором, по укладенню договору купівлі-продажу цінних паперів та дії по перерахуванню коштів на були спрямованні на заволодіння ним цими коштами в своїх інтересах або в інтересах третіх осіб, адже відсутні докази їх використання відповідачем в інтересах та на користь товариства.

Невідшкодування відповідачем заявлених збитків (у обмеженому самим позивачем розмірі) і стало причиною виникнення спору. Суд звертає увагу, що предметом розгляду у даній справі є стягнення збитків у розмірі 467000,00 грн., які складаються із перерахованих коштів на підставі платіжних доручень №791 від 02.09.2016 на суму 1000,00 грн., №792 від 02.09.2016 на суму 19000,00 грн., №792 від 05.09.2016 на суму 149000,00 грн., №793 від 05.09.2016 на суму 149000,00 грн., №794 від 05.09.2016 на суму 149000,00 грн. (а.с.113-115, т.1).

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання.

За правилами ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона держала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, окрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За ч. 1,2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для підновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, згідно з якою будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України).

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих - документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Також статтею 89 Господарського кодексу України передбачено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

- іншими винними діями посадової особи.

Цими положеннями законодавства закріплено обов`язки органів юридичної особи (посадових осіб) (фідуціарні обов`язки) діяти в інтересах юридичної особи, діяти добросовісно, діяти розумно та не перевищувати своїх повноважень, а також відповідальність за їх порушення.

Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до збитків підприємству й зобов`язання їх відшкодувати.

Вирішуючи питання відповідальності посадової особи перед юридичною особою, суд виходить з презумпції, що така посадова особа діяла в найкращих інтересах товариства; її рішення незалежними та обґрунтованими; її фідуціарні обов`язки були виконані належним чином.

Водночас, спростування позивачем відповідної презумпції за одним з критеріїв свідчить про належне виконання своїх фідуціарних обов`язків. У цьому разі вже відповідач зобов`язаний довести, що він діяв в інтересах товариства.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/11027/18.

Позивач вважає, що факти укладення відповідачем договору №БВ83/16-1 від 01.09.2016, подальше начебто придбання цінних паперів на суму 43000346,40 грн. та, у підсумку, не передання цінних паперів та не постановка їх на баланс підприємства, не передання новому директору товариства будь-яких пов`язаних з цими операціями документів, свідчать про те, що відповідач, в порушення вищевказаних норм закону, діяв недобросовісно та всупереч інтересам товариства.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що перебуваючи на посаді директора зобов`язаний був діяти виключно в інтересах товариства, дотримуючись вимог законодавства, положень статуту та інших документів товариства. Відповідач зауважує, що на момент укладення договору був також засновником ТОВ "СФГ Гермес", тобто внутрішня воля директора на укладення договору кореспондувалася з внутрішньою волею засновника товариства.

Відповідач зазначає, що на виконання положень договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" та ОСОБА_3 було укладено акт прийому-передачі цінних паперів до договору купівлі-продажу цінних паперів. Договір або ж акт у відповідача не збереглися, оскільки остання транзакція на виконання умов договору відбулася 06.02.2017, тобто з моменту проведення останньої транзакції пройшло понад 5 років. З урахуванням розумних строків збереження документів - ОСОБА_2 зберігав копії документів до 07.02.2020, після чого вони були знищені. Твердження позивача про те, що підприємством не отримувалися, на облік не бралися, місцезнаходження та мета купівлі цінних паперів позивачу не відомі та не кореспондуються з метою та предметом діяльності товариства за поясненнями відповідача не відповідає дійсності, оскільки позивачу достеменно відомо, що цінні папери на виконання умов договору були передані ОСОБА_3 на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес". Так, із фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік, поданого 25.02.2017, вбачається, що на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" обліковуються поточні фінансові інвестиції на суму 37 708 700 грн. (код рядка 1160). Якщо ж брати до уваги фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2015 рік, то з його даних прослідковується, що у 2015 році на балансі підприємства не перебувало цінних паперів. Крім того, як вбачається з плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2018 рік Товариством з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" було внесене до цього Плану-графіка для проведення документальної планової перевірки на травень 2018 року.

Відповідач вказує, що позивачем не доведено, що укладення договору купівлі-продажу цінних паперів є очевидно необачним, марнотратним та завідомо корисливим на користь ОСОБА_2 рішенням. Відповідач вважає, що якби навіть ОСОБА_3 не передав позивачу оплачені ним цінні папери, то така непередача є наслідком невиконання зобов`язань за договором зі сторони ОСОБА_3 та не свідчить про наявність збитків у розумінні норм Цивільного кодексу України і, відповідно, не є реальними збитками. Доказів того, що позивач звертався до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 на свою користь грошових коштів за непередані, на думку позивача, цінні папери відсутні. Відповідно, відповідач вважає, що у діях ОСОБА_2 відсутня протиправна поведінка, яка б завдала позивачу шкоди, як і відсутні інші елементи цивільного правопорушення.

У той же час, матеріалами справи підтверджується перерахування Товариством на користь ОСОБА_3 грошових коштів з призначенням платежу "згідно договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-83/16-1 від 01.09.2016".

Проаналізувавши обставини справи, суд погоджується з позивачем про наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення.

Протиправна поведінка ОСОБА_2 полягає у перерахуванні коштів товариства на підставі платіжних доручень №791 від 02.09.2016 на суму 1000,00 грн., №792 від 02.09.2016 на суму 19000,00 грн., №792 від 05.09.2016 на суму 149000,00 грн., №793 від 05.09.2016 на суму 149000,00 грн., №794 від 05.09.2016 на суму 149000,00 грн. (а.с.113-115, т.1); наслідки полягають у спричиненні збитків у загальному розмірі перерахованих коштів 467000,00 грн.; причинний зв`язок між протиправними діями відповідача і шкодою зумовлений її заподіянням безпосередніми діями відповідача на посаді керівника товариства; вина відповідача як посадової особи виражена в усвідомленні вчинення дій на шкоду товариству.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

У постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/21493/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду указав таке. Згідно з вимогами статті 92 ЦК України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень. За відсутністю доведення наявності зазначених обставин, які свідчать про протиправну поведінку посадової особи товариства, підстави для задоволення позову про стягнення з неї збитків відсутні. Відповідно до статей 13, 74 ГПК України на позивача покладений обов`язок доведення обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

У постанові від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17 (провадження № 12-45гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правовідносини між товариством та керівником мають довірчий характер, а протиправна поведінка посадової особи полягає у неналежному та недобросовісному виконанні певних дій, без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм посадовими обов`язками за власним умислом (розсудом), прийнятті очевидно необачних, марнотратних та завідомо корисливих на користь такої посадової особи рішень. Положеннями статті 92 ЦК України та статті 89 ГК України передбачено відповідальність членів органу юридичної особи, її посадових осіб, в тому числі її керівника, якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи.

Представник відповідача у судовому засіданні, надаючи пояснення у межах розгляду справи, не зміг пояснити, з якою метою товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" придбавало цінні папери, не зміг надати відповіді на жодне з питань щодо договору та цінних паперів, зокрема, щодо кількості векселів, строку погашення, емітента тощо. Представник відповідача зазначав, що йому потрібно уточнити ці питання у довірителя, однак у наступних судових завданнях відповіді так надані і не були.

Заперечення відповідача в частині того, що договір купівлі-продажу не визнаний недійсним, а отже дії щодо його належного виконання (перерахування коштів на його виконання) не містять складу цивільного правопорушення не приймається судом, оскільки презумпція правомірності правочину не перешкоджає надання судом оцінки діям сторін по його виконанню та кваліфікацій їх як завдання збитків.

Твердження щодо того, що ОСОБА_2 будучи одночасно і директором і засновником, у зв`язку з чим при укладенні та виконанні договору внутрішня воля директора кореспондувалася із внутрішньою волею засновника товариства не може свідчити про відсутність збитків, так як чинне законодавство не передбачає заборони на стягнення збитків з директора, який є одночасно засновником. Звичайно, що воля на вчинення дій є єдиною, але ця воля спрямована на завдання збитків.

Відповідач також заперечував проти позову тим, що позивач у випадку не передання цінних паперів мав право звернутися до ОСОБА_3 з позовом про виконання обов`язку в натурі. Проте, суд звертає увагу, що не звернення позивача з позовом до ОСОБА_3 не перешкоджає поданню позову про стягнення збитків.

Стосовно того, що цінні папери обліковувалися на товаристві, суд зазначає, що перебування на обліку чи відсутність обліку цінних паперів у бухгалтерському обліку Товариства жодним чином не впливає на висновок суду про заподіяння збитків товариству. Наприклад, можна придбати і поставити на облік нематеріальні активи з високою номінальною вартістю, але які не мають жодної ринкової цінності. Тому факт наявності чи відсутності обліку бухгалтерських операцій не впливає на можливість завдання збитків.

До того ж сторонами не доведено належними доказами, що саме ці цінні папери обліковуються за Товариством.

Суд звертає увагу, що відповідач своїми діями фактично підтвердив твердження позивача, що дані дії є умисними та мали наслідком завдання збитків.

Так, відповідач зазначив про знищення ним договору, на підставі якого перераховувалися кошти, після 07.07.2020.

Суд звертає увагу, що відповідач взагалі не міг зберігати у себе договір після звільнення. Договір повинен зберігатися у Товаристві, а при звільненні попередній керівник (відповідач) мав передати всі документи (у тому числі і спірний договір) новому керівникові.

У судових засіданнях представник відповідача не зміг надати відповіді на жодне з питань щодо договору та цінних паперів, зокрема, щодо кількості векселів, строку погашення, емітента тощо. Представник відповідача зазначав, що йому потрібно уточнити ці питання у довірителя, однак у наступних судових завданнях відповіді так надані і не були.

Суд з точки зору вірогідності доказів, оцінює відповідно таку поведінку відповідача. Звичайно, що придбання векселів жодним чином не заборонено і може бути здійснене товариством. Але придбання векселів не є спеціалізацією товариства і, при цьому, колишній керівник не може надати інформацію ні щодо приблизної кількості векселів, ні їх номінальної вартості, ні емітентів тощо. Ненадання такої елементарної інформації відповідачем лише підтверджує висновок суду про протиправність дій відповідача.

З викладеного слідує наявність у діях ОСОБА_2 складу цивільного правопорушення, що підтверджує завдання останнім збитків товариству у заявленому розмірі (по 5 платіжних дорученнях).

Відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідач вважає що позивач пропустив встановлений законом трирічний строк звернення до суду. Відповідач зазначає, що позивач був обізнаний про існування даних обставин ще з 2017 року, оскільки позивачем подавався позов у рамках справи №910/20464/17, в якому позивач повідомляв про перерахування товариством на рахунок ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 43000346,40 грн.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Суд звертає увагу на наступні обставини.

Представник позивача помилково вважає, що відлік позовної давності повинен відбуватися з моменту коли про відповідні дії дізнався ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 - це особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ст.ст.53, 54 Господарського процесуального кодексу України).

ОСОБА_1 - не позивач у даній справі.

Позивач у даній справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес".

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту - коли саме позивач дізнався або міг дізнатися про порушення своїх прав або про особу, яка його порушила.

Позовна давність у даній категорії спорів відраховується аналогічно до позовів, поданих прокурором в інтересах держави в особі відповідних державних органів, з моменту коли про порушення прав довідався саме державний орган, а не прокурор.

Аналогічно і у даній справі, позовна давність розпочинається з моменту коли про відповідні дії дізналося саме товариство, а не ОСОБА_4 .

Будь-яке інше вирішення даного питання не відповідатиме вимогам чинного законодавства і нівелює саме значення інституту позовної давності. Так, наприклад, у власника 100% статутного капіталу товариства відсутні будь-які перешкоди для введення у склад учасників довіреної особи з метою подання позову від імені товариства до колишнього директора. І з обґрунтуванням початку перебігу позовної давності з моменту коли така особа стала учасником товариства.

Так, і Верховний Суд у постанові № 912/2829/21 від 11.05.2022 звернув увагу на те, що позивачем у справі є саме юридична особа, а особою, яка подає позов в інтересах такої юридичної особи, є власник (учасник, акціонер) юридичної особи, який у розумінні наведеної вище норми не є позивачем, а є особою з особливим процесуальним статусом.

Відповідно, про перерахування коштів Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" дізналося безпосередньо в момент вчинення операцій - 02.09.2016 та 05.09.2016 (5 платежів). І саме в ці дні товариство змогло оцінити розмір шкоди, який відповідає розміру перерахованих коштів на підставі зазначених платіжних доручень.

Отже, позовна давність закінчилася у вересні 2019 року. Закінчення строку позовної давності відбулося до його продовження у зв`язку із введенням на території України карантину та внесення відповідних змін до Прикінцевих положень Цивільного кодексу в частині продовження строків, у тому числі і позовної давності. Отже, у даному випадку строк позовної давності не продовжився.

Аргументи позивача про те, що ним не пропущено позовну давність, є необґрунтованими з вищевказаних підстав.

Оцінюючи наведені у заперечення проти застосування позовної давності обставини (необізнаність позивача, звернення з позовом до ТОВ "БК ГЕРМЕС", відсутність договору купівлі-продажу цінних паперів та документів на його виконання тощо) на предмет поважності причин пропущення позовної давності, внаслідок яких порушене право підлягає захисту (ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України), суд не вважає дані обставини поважними з наступних підстав.

Так, у платіжних дорученнях чітко вказаний отримувач коштів - ОСОБА_3 . Тому думки позивача, що отримувачем є інша юридична особа, де ОСОБА_5 є директором і наступне подання позову до такої юридичної особи, є необґрунтованим в аспекті визнання причин пропуску позовної давності поважними.

Крім того, навіть якщо особисто ОСОБА_1 дізнався про проведене перерахування коштів пізніше, відповідно, ОСОБА_6 повинен був планувати захист інтересів товариства таким чином, щоб не пропустити строк позовної давності саме у визначені законом строки. І це ОСОБА_6 міг вчинити, подавши позов до вересня 2019 року. Якихось непереборних обставин позивачем не наведено.

Оскільки позивачем пропущений строк позовної давності, позов задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням розглядуваних відносин, надані у численних поясненнях сторін інші аргументи стосуються викладених та проаналізованих у рішенні обставин та доводів сторін, доповнюють та конкретизують доводи викладені у позові та відзиві, не змінюють сутність правовідносин та їх оцінку, надану судом, і, відповідно, не потребують окремої оцінки.

Також суд знову звертає увагу, що предметом розгляду у даній справі є виключно стягнення збитків у розмірі 467000,00 грн., які складаються із перерахованих коштів на підставі платіжних доручень №791 від 02.09.2016 на суму 1000,00 грн., №792 від 02.09.2016 на суму 19000,00 грн., №792 від 05.09.2016 на суму 149000,00 грн., №793 від 05.09.2016 на суму 149000,00 грн., №794 від 05.09.2016 на суму 149000,00 грн. Тому жоден зі зроблених судом висновків не може бути протлумачений як встановлення судом обставин стосовно інших платіжних доручень, вчинених на користь того ж одержувача, з аналогічним призначенням платежу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про стягнення збитків, заподіяних посадовою особою товариства у розмірі 467000,00 грн. відмовити в повному обсязі.

Судовий збір за подання позову покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.07.2022

Суддя О.М. Крижний