ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/25/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська ізоляція" (49040, м. Дніпро, вул. Мукаша Салакунова, 23, )

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, )

про стягнення 798 492,00 грн..

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Гордієвич А.О.;

від відповідача: Процун О.І..

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська ізоляція" звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення заборгованості у розмірі 798 492,00 грн..

Даний позов обгрунтовує тим, що на підставі договору поставки №353-122-01-21-11149 від 26.08.2021 року Позивач поставив Відповідачу продукцію на суму 798 492,00 грн., що підтверджено видатковою накладною №116 від 11.10.2021 року. Однак Відповідач за поставлений товар розрахунки не провів, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 798 492,00 грн..

Ухвалою суду від 25 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

07.02.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому ВП «Рівненська АЕС» визнає заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості по оплаті поставленої продукції, за договором поставки №53-122-01-21-11149 від 26.08.2021 у сумі 796 482 грн., а не 798 492 грн., оскільки при підрахунку позовних вимог Позивачем допущено арифметичну помилку. Крім того, зазначає, що датою укладання договору № 53-122-01-21-11149 є 26.08.2021, а не 22.08.2021. як зазначено у позовній заяві. Також, у зв`язку із арифметичною помилкою при обрахунку позовних вимог Позивачем зайво сплачено судовий збір в сумі 30,15 грн., який не визнається Відповідачем на цю суму.

У зв`язку із визнанням ВП «Рівненська АЕС» заявлених вимог в частині стягнення суми основного боргу до початку розгляду справи по суті, Відповідач просить суд, в порядку ч. І ст. 130 ГПК України, вирішити питання щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого даним товариством при поданні позову.

Ухвалою суду від 27 квітня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Відповідача надійшли клопотання, в яких повідомляє про часткову оплату боргу та просить закрити провадження у справі в частині стягнення 538 242 грн. 00 коп. основного боргу за Договором поставки №353-122-01-21-11129 від 26.08.2021 року у зв`язку із відсутністю спору. До клопотань додано платіжні доручення: №4908 від 14.08.2022 на суму 8232,00 грн., №4910 від 14.04.2022 на суму 15930,00 грн., № 5401 від 21.04.2022 на суму 30000,00 грн., №5765 від 27.04.2022 на суму 50000,00 грн., №5705 від 26.04.2022 на суму 60558,00 грн., №5870 від 28.04.2022 на суму 50000,00 грн., №6073 від 04.05.2022 на суму 50000,00 грн., №6362 від 09.05.2022 на суму 50 000,00 грн., №6565 від 12.05.2022 на суму 50000,00 грн., №7209 від 02.06.2022 на суму 110160,00 грн., №7208 від 02.06.2022 на суму 63362,00 грн..

У судовому засіданні 05.07.2022 року представник позивача підтримав позовні вимоги із врахуванням часткового погашення Відповідачем боргу. Представник відповідача не заперечувала проти задоволення позовних вимог із врахуванням часткової оплати боргу.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

26.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська ізоляція", як Постачальником та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція», як Замовником укладено Договір поставки №353-122-01-21-11149 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника певну продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Згідно з п. 2.2 Договору загальна сума договору складає 796 482,00 грн..

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що продукція поставляється Постачальником на умовах DDP Інкотермс-2010, в строк по 30.11.2021 року. Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, Рівненська область, склад РВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

На виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачу товар загальною вартістю 796 482,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №113 від 11.10.2021 року на суму 403 920,00 грн., №116 від 11.10.2021 року на суму 266472,00 грн., №114 від 12.10.2021 року на суму 126 090,00 грн.. Видаткові накладні підписані Замовником та Постачальником.

Як встановлено судом, поставлений товар прийнятий Відповідачем у повному обсязі. Заперечень Замовника щодо якості та/або кількості поставленого товару на адресу Постачальника не надходило.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії», за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН.

Початок перебігу строки оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію, а саме:

за видатковою накладною №113 від 11.10.2021 року (Ярлик на придатну продукцію № 1-45-182 від 20.10.2021 р.) - 20.02.2022р.;

за видатковою накладною №116 від 11.10.2021 року (Ярлик на придатну продукцію № 1-45-181 від 22.10.2021 р.) - 22.02.2022р.;

за видатковою накладною №114 від 12.10.2021 року (Ярлик на придатну продукцію № 1-45-180 від 20.10.2021 р.) - 20.02.2022р..

Відтак, Позивач поставив Відповідачу продукцію за Договором на загальну суму 796 482,00 грн., а у Відповідача виник обов`язок, передбачений п. 6.1 Договору, щодо оплати за поставлений товар до 22.02.2022 року.

Позивач направив на адресу Відповідача претензію про оплату простроченої заборгованості у сумі 796 482,00 грн. основного боргу.

Як встановлено судом Відповідач оплату за поставлену продукцію провів частково.

Станом на день винесення рішення заборгованість Відповідача за Договором становить 258 240, 00 грн..

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що Відповідачем на рахунок Позивача сплачено 538 242 грн. 00 коп. основного боргу за Договором поставки №353-122-01-21-11149 від 26.08.2021 року та не заперечується Позивачем.

Відтак суд констатує, що відносно стягнення вищевказаної суми між сторонами відсутній предмет спору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського кодексу України господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Таким чином провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача 538 242 грн. 00 коп. основного боргу за Договором поставки №353-122-01-21-11149 від 26.08.2021 року підлягає закриттю.

На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 258 240 (двісті п`ятдесят вісім тисяч двісті сорок) грн. 00 коп. основного боргу за Договором поставки №353-122-01-21-11149 від 26.08.2021 року, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, та те що Позивач довів належними та допустимими доказами факт несвоєчасного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором поставки №353-122-01-21-11149 від 26.08.2021 року, а Відповідач вказаного не спростував, суд доходить висновку про задоволення позову в частині стягнення з Відповідача 258 240 (двісті п`ятдесят вісім тисяч двісті сорок) грн. 00 коп. основного боргу за Договором поставки №353-122-01-21-11149 від 26.08.2021 року.

На підставі статті 130 Господарського процесуального кодексу України підлягає поверненню Позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову від суми, визнаної відповідачем.

Відповідно до ч.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відтак, суд дійшов висновку про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська ізоляція" (49040, м. Дніпро, вул. Мукаша Салакунова, 23, ) з Державного бюджету України 9974 грн. 58 коп. судового збору, сплаченого по платіжному дорученню №4860 від 22.12.2021 року, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи №918/25/22.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України решта судових витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 130, 231-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) 538 242 грн. 00 коп. основного боргу.

2. В решті вимог позов задоволити.

3. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська ізоляція" (49040, м. Дніпро, вул. Мукаша Салакунова, 23, ) основний борг у сумі 258 240 (двісті п`ятдесят вісім тисяч двісті сорок) грн. 00 коп. та 1936 грн. 80 коп. судового збору.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська ізоляція" (49040, м. Дніпро, вул. Мукаша Салакунова, 23, ) з Державного бюджету України 9974 грн. 58 коп. судового збору, сплаченого по платіжному дорученню №4860 від 22.12.2021 року, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи №918/25/22.

5.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07 липня 2022 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.