ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2022 р. Справа № 914/831/21

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Гриців В.М., Зварич О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) не з`явився

від відповідача не з`явився

від третьої особи-1 не з`явився

від третьої особи-2 не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ЛЗФВ, б/н від 24 листопада 2021 року

на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 11 листопада 2021 року (підписане 18.11.2021 року), суддя Ділай У.І.

у справі №914/831/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЛЗФВ, м. Львів

до відповідача Виконавчого комітету Львівської міської ради, м. Львів

третя особа-1 Товариство з обмеженою відповідальністю Будімпекс-2000, м. Львів

третя особа-2 Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, м. Львів

про визнання незаконним та скасування в цілому рішення №753 від 09.08.2019 Про скасування наказу начальника управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування від 04.02.2019 №08-2019-АПВ

в с т а н о в и в :

02 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради; за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Будімпекс-2000» про визнання незаконним та скасування в цілому рішення №753 від 09 серпня 2019 року «Про скасування наказу начальника управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування від 04.02.2019 №08-2019-АПВ».

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11 жовтня 2021 року у справі №914/831/21 у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 11 листопада 2021 року у справі №914/831/21 задоволено заяву ТзОВ «Будімпекс-2000» та присуджено до стягнення з ТзОВ «ЛЗФВ» на користь ТзОВ «Будімпекс-2000» 30 000 грн. гонорару адвокату.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Суд вказав, що згідно з пунктом 4 частини 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатський гонорар може існувати у фіксованій формі. У п.2 додатку №3 від 14.04.2021 до договору про надання правничої допомоги від 27.03.2018, укладеного між ТОВ «Будімпекс-2000» та адвокатом Ю.І.Анохіним, сторони погодили, що за надання правничої допомоги клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у фіксованому розмірі 30 000 грн. на банківський рахунок адвоката. Суд першої інстанції зазначив, що оскільки, договором визначено суму гонорару саме в такий спосіб, позивач не зобов`язаний посилатись на час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Обґрунтованість розміру витрат на оплату послуг адвоката в такому разі визначається на підставі наявних доказів. Разом з тим, позивачем не надано належних обґрунтувань співмірності витрат на правову допомогу, відтак суд не вбачає підстав для їх зменшення. Перевіривши зміст виконаних робіт, місцевий господарський суд дійшов висновку про стягнення з позивача 30 000 грн. гонорару адвокату.

Не погоджуючись з додатковим рішенням місцевого господарського суду, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 11 листопада 2021 року у справі №914/831/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТзОВ «Будімпекс-2000» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, зазначає, що у письмових поясненнях у справі від 28.04.2021, третя особа-1 лише зазначила, що має намір понести витрати на правничу допомогу та надати докази в їх обґрунтування. Водночас, жодного орієнтовного розміру цих витрат наведено не було, чим позбавлено позивача подати клопотання про зменшення їх розміру. Більше того, розмір витрат на правничу допомогу з боку адвоката ТзОВ «Будімпекс-2000» начебто визначений у розмірі 30 000 грн. сторонами договору ще у додатку №3, який підписано 14.04.2021, тобто задовго до подання третьою особою-1 письмових пояснень у справі. На думку скаржника, з одного боку, це дає можливість припустити, що третя особа-1 знала про розмір витрат на правничу допомогу, проте в порушення вимог ГПК України не навела їх розрахунку, що свідчить про умисні дії на позбавлення позивача права на подання заперечень та клопотання про зменшення такого розміру. Або ж, додаток №3 з визначення фіксованого розміру витрат на правничу допомогу підписано лише після розгляду справи, «заднім числом». На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно не врахував та не спростував доводи позивача про те, що у даному випадку третьою особою-1 не подано підтвердження та розрахунку заявленого розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн., а у платіжних дорученнях немає посилання на додаток №3 до договору про надання правничої допомоги, який визначає розмір гонорару адвоката, що в сукупності з вищенаведеним свідчить про формування остаточного розміру витрат третьою особою-1 з адвокатом після розгляду справи, а не на її початку у фіксованому розмірі, як вказано в додатку №3. Отже, на думку скаржника зазначені обставини в сукупності є підставою для відмови третій особі-1 у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Натомість, на переконання скаржника, посилання місцевого господарського суду на фіксований розмір витрат на правничу допомогу у формі гонорару не позбавляє суд обов`язку досліджувати співмірність такого розміру витрат із їх необхідністю та іншими чинниками, які вимагаються ГПК України. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що за наявності заперечень іншої сторони, суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої відбулося рішення всі її витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами. Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно ухилився від дослідження співмірності та розумності заявлених третьою особою-1 витрат, а самою третьою особою-1 не доведено співмірності суми витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників у справі до суду не надходили.

Ухвалою суду від 13 червня 2022 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 05 липня 2022 року.

Представники сторін та третіх осіб в судове засідання не з`явилися, поряд з тим, 01 липня 2022 року від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням представника відповідача у відпустці, що підтверджується наказом №131-к від 27 червня 2022 року.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вирішила відмовити в його задоволенні, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частиною 11 ст.270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів вважає неповажною причину неявки представника відповідача в судове засідання (перебування представника у відпустці), зважаючи на наявність у відповідача інших представників, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також враховуючи повторну неявку представника відповідача в судове засідання.

Слід зазначити, що розгляд апеляційної скарги неодноразово відкладався, в тому числі і за клопотанням представника відповідача, у зв`язку із зайнятістю останнього у іншому судовому засіданні (клопотання від 31 січня 2021 року), при цьому, представник відповідача був присутній у судовому засіданні 22 лютого 2022 року та надавав суду свої пояснення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції», рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не вбачає підстав для чергового відкладення розгляду справи.

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їхньої відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено апеляційним судом, 02 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради; за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Будімпекс-2000» про визнання незаконним та скасування в цілому рішення №753 від 09 серпня 2019 року «Про скасування наказу начальника управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування від 04.02.2019 №08-2019-АПВ».

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11 жовтня 2021 року у справі №914/831/21 у задоволенні позову відмовлено.

18 жовтня 2021 року представник третьої особи-1 ТзОВ «Будімпекс-2000» Анохін Юрій Ігорович подав до місцевого господарського суду заяву (вх.№4444/21), в якій просив стягнути з ТзОВ «ЛЗФВ» на користь ТзОВ «Будімпекс-2000» понесені останнім витрати на надання йому професійної правничої допомоги у справі у розмірі 30 000 грн. До вказаної заяви заявник подав докази витрат, які понесло товариство на надання йому професійної правничої допомоги адвокатом Анохіним Юрієм Ігоровичем. Також, заявник зазначив, що заяву про надання таких доказів протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду було зроблено ТзОВ «Будімпекс-2000» у письмових поясненнях у справі.

25 жовтня 2021 року представник позивача ТзОВ «ЛЗФВ» адвокат Колянковський Тарас Миронович подав до суду першої інстанції заперечення на заяву третьої особи-1, в яких зокрема зазначив про порушення третьою особою-1 вимог ГПК України при поданні попередньої та остаточної заяви про розрахунок витрат на правничу допомогу, позбавивши цим позивача надати свої заперечення у встановленому порядку, необґрунтованість заявленого розміру витрат, відсутність інформації про конкретні дії, які були виконані та витрачений час тощо. Просив у задоволенні заяви третьої особи-1 відмовити, натомість якщо суд не дійде до такого висновку, просив зменшити заявлені витрати до суми 2 000 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 11 листопада 2021 року у справі №914/831/21 заяву ТзОВ «Будімпекс-2000» задоволено та присуджено до стягнення з ТзОВ «ЛЗФВ» на користь ТзОВ «Будімпекс-2000» 30 000 грн. гонорару адвокату.

Разом з тим, постановою Західного апеляційного господарського суду від 05 липня 2022 року задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ»; скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 11 жовтня 2021 року у справі №914/831/21; прийнято нове рішення, яким позов задоволено: визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №753 від 09 серпня 2019 року «Про скасування наказу начальника управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування від 04.02.2019 №08-2019-АПВ». Поряд з тим, присуджено до стягнення з Виконавчого комітету Львівської міської на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» 5 675 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Згідно з ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 4 ст.129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будімпекс-2000» є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. В процесі розгляду справи, вказане товариство, як в першій інстанції так і під час розгляду справи апеляційним судом, проти позовних вимог заперечувало, просило відмовити у задоволенні таких.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Беручи до уваги все наведене вище, враховуючи скасування судом апеляційної інстанції основного рішення місцевого господарського суду у цій справі та прийняття нового рішення про задоволення позову, з огляду на положення ч.4 ст.129 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про скасування і додаткового рішення та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні заяви третьої особи про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати, у цьому випадку залишаються за третьою особою.

При цьому, зважаючи на наведене, колегія суддів не надає оцінку доводам апеляційної скарги, що стосуються саме розміру присуджених до стягнення судом першої інстанції витрат третьої особи на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.123, 129, 236, 244, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» задоволити.

Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 11 листопада 2021 року у справі №914/831/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будімпекс-2000» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Матеріали справи №914/831/21 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 11 липня 2022 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Зварич О.В.