ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. Справа№ 910/16128/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання: Реуцькій Т.О.

Представники сторін в судове засідання не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Енерджи»

на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2022

у справі №910/16128/21 (суддя Нечай О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Металпромекспорт»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Енерджи»

про стягнення 14 240,64 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача неустойки в сумі 14 240,64 грн. нарахованої у відповідності до положень ч. 2 ст. 785 ЦК України за несвоєчасне повернення наданих в орендне користування за договором оренди залізничного рухомого складу № 280421-ТЕ від 28.04.2021 вагонів № 63568273, № 63521041 та № 63568281.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем обов`язок з повернення вагону № 63568273 прострочений у період з 04.09.2021 по 05.09.2021 (два дні), а вагонів № 63521041 та № 63568281 - з 04.09.2021 по 10.09.2021 (сім днів).

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- позивачем невірно визначені строки повернення вагонів, так як: за умовами спірного договору відповідач мав повернути позивачу вагони протягом 30 календарних днів з дня отримання відповідного повідомлення; відповідне повідомлення відповідачем отримано 05.08.2021 (інструкція про вивід вагонів № 118/317 від 05.08.2021); за змістом положень ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; відповідно до п. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший не робочий день, визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день; за таких обставин 30-ти денний строк для повернення вагонів розпочався 06.08.2021, а останнім днем такого строку, враховуючи те, що 04 та 05 вересня 2021 року є вихідними днями, є 06.09.2021. Вказане свідчить про те, що вагон № 63568273 відповідачем повернуто у встановлені строки, а прострочення щодо вагонів № 63521041 та № 63568281 тривало 4 дні;

- затримка вагонів сталась не з його вини, а через обставини, на які він не міг вплинути, оскільки орендовані ним вагони знаходились на шляху прямування по залізничних коліях загального користування, в свою чергу вчинення відповідачем дій щодо повернення орендованого майна, а також відсутність умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди позивачу виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді неустойки;

- ним було погашено перед позивачем заборгованість з орендної плати за вересень 2021 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2022 по справі № 910/16128/21 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено неустойку у розмірі 7 120,32 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 135,00 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції визнав доведеним факт прострочення відповідачем обов`язку щодо повернення вагонів, проте погодився з позицією відповідача щодо невірного визначення позивачем строків повернення вагонів, та, відповідно, строків нарахування неустойки, встановивши, що відповідачем було прострочено повернення позивачу орендованих вагонів №63521041 та №63568273 на 4 дні, що є підставою для стягнення з відповідача неустойки в розмірі 7 120,32 грн. з розрахунку 445,02 грн. х 2 (подвійна орендна плата) х 4 (кількість днів прострочення) х 2 (кількість вагонів).

Суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на те, що затримка вагонів сталась не з його вини, а через обставини, на які він не міг вплинути, оскільки орендовані ним вагони знаходились на шляху прямування по залізничних коліях загального користування встановивши, що доказів на підтвердження таких обставин відповідачем до матеріалів справи не додано.

Крім того, суд першої інстанції визнав безпідставними посилання відповідача на погашення ним заборгованості з орендної плати за вересень 2021 року, так як, з огляду на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки, на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України та на встановлений судом факт прострочення відповідачем повернення орендованих у позивача залізничних вагонів №63521041 та №63568273, вказані обставини не стосуються предмету заявленого позову

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Транс Енерджи» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2022 по справі №910/16128/21 повністю та увалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції винесене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, які викладені у рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, оспорюване рішення винесено з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- ним вжито всіх заходів щодо повернення орендного майна, що свідчить про відсутність підстав для застосування до нього відповідальності у вигляді неустойки;

- сторонами у п. 4.4 спірного договору погоджено, що оплата оренди здійснюється по день фактичного користування майном, що є обумовленим таким договором відступом сторін від визначеного ч. 3 ст. 653 ЦК України загального правила згідно з яким у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору та свідчить про те, що основне зобов`язання відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном не припиняється, оскільки його припинення у розумінні умов договору, пов`язане з моментом повернення орендованого майна, а не з фактом закінчення строку дії договору. Враховуючи те, що позивачем заявлено вимоги саме про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати на підставі ч. 2 ст. 758 ЦК України, а не орендної плати позовні вимоги у цій справі задоволенню не підлягають.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 апеляційну скаргу у справі №910/16128/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

З огляду на те, що вказана апеляційна скарга була подана 14.02.2022 безпосередньо до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у суду першої інстанції матеріалів справи №910/16128/21 та відкладення вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою до надходження матеріалів даної справи з суду першої інстанції.

Листом Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16128/21.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні, із змінами Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022 та від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

11.05.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/16128/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Енерджи» на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2022 у справі №910/16128/21, спору призначено до розгляду на 12.07.2022 о 10 год. 45 хв.

У судове засідання 12.07.2022 представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріал справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с.85-87).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення), яким визначено порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема підсистем "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх підсистем (модулів).

Відповідно до п. 5.8 Положення офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України.

Згідно п. 59 Положення до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС процесуальні та інші документи можуть подаватися до суду в електронній формі з використанням офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти, з якої надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом. До початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС суд надсилає документи у справах або на офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти, з якої надійшли до суду документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом.

Як слідує з матеріалів справи, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 про залишення апеляційної скарги без руху направлена представникам сторін на офіційну електронну адресу та доставлена до скриньки, про що свідчить роздруківка з сервісу направлення електронного листа. (а.с.85-87)

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін у судовому засіданні 12.07.2022.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.04.2021 позивач як орендодавець та відповідач як орендар уклали договір оренди залізничного рухомого складу № 280421-ТЕ (далі Договір) (а.с.10-16) у п. 1.1 якого погодили, що орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти в оренду залізничний рухомий склад орендодавця (далі РС), придатний до перевезень в технічному та комерційному стані.

Згідно з п. 2.4 Договору після закінчення терміну оренди та у випадках дострокового припинення дії Договору або часткового повернення рухомого складу з ініціативи орендодавця, орендар зобов`язаний повернути рухомий склад орендодавцю протягом 30 календарних днів з дня отримання письмового повідомлення від орендодавця, за актом прийому-передачі, який підписується на станції, вказаній орендодавцем. Датою повернення РС є дата підписання актів приймання-передачі, яка відповідає даті прибуття РС на станцію, вказану орендодавцем.

За умовами пункту 4.2 Договору, в редакції Додаткової угоди № 1 від 30.06.2021 (а.с. 17), розмір орендної плати за вагони №63521009, №63521017, №63521025, №63521041, №63568273, №63568281 та №63568323 складає 445,02 грн., у тому числі ПДВ 20 %, за одну одиницю РС на добу.

Позивачем на електронну пошту відповідача направлено лист вих.№ 118/317 від 05.08.2021 (а.с. 18) з інструкцією для виведення з орендного користування чотирьох вагонів, а саме: №63521041, №63568281, №63568323 та №63568273.

05.09.2021 сторонами підписано акт приймання-передавання вагона з оренди № 8 (а.с. 20) яким сторонами зафіксовано повернення з орендного користування вагону №63568281.

10.09.2021 сторонами підписано акт приймання-передавання вагонів з оренди № 9 (а.с. 21) яким сторонами зафіксовано повернення з орендного користування вагонів №63521041 та №63568273.

Вказані факти сторонами не заперечуються.

Позивач зазначає про те, що:

- з огляду на те, що інструкцію про повернення вагонів №63568281, №63521041 та №63568273 (лист вих. № 118/317 від 05.08.2021) відповідач отримав 05.08.2021, вказані вагони мали бути повернуті у строк до 03.09.2021, а відтак прострочення щодо повернення вагону №63568281 становить 2 дні, а щодо вагонів №63521041 та №63568273 - 7 днів;

- з огляду на вказане прострочення позивач, у відповідності до положень ч. 2 ст. 785 ЦК України, має право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування спірними вагонами за час прострочення загальна сума якої становить 14 240,64 грн.

З матеріалів справи слідує, що позивач звертався до відповідача з претензією вих.№ 152/351 від 14.09.2021 (а.с. 23) в якій просив сплатити неустойку в розмірі 14 240,64 грн.

У відповіді на претензію вих.№ 789 від 15.09.2021 (а.с. 26-27) відповідач частково визнав претензію позивача щодо порушення строків повернення двох вагонів на 4 дні, проте зазначив, що вжив всіх можливих заходів щодо вчасного повернення орендованих вагонів позивачу, а відтак до нього не можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 785 ЦК України.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача, визначену ч. 2 ст. 785 ЦК України, неустойку у розмірі подвійної плати за користування вагоном №63568281 за 2 дні та вагонами №63521041, №63568273 за 7 днів.

Суд першої інстанції визнав, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки, проте встановив, що періоди її нарахування визначені позивачем невірно.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та зазначає про те, що і судом першої інстанції невірно визначені періоди нарахування пені.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Частина 1 ст. 763 ЦК України встановлює, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до п. 8.1 Договір набирає чинності від дати його підписання і діє до 31.05.2022, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх погашення.

В свою чергу за змістом п. 8.3 Договору дія Договору припиняється, серед іншого, на письмову вимогу орендодавця про виведення вагонів з оренди, яка має бути направлена орендарю в строк не менше, чим за 30 діб до дня припинення Договору.

Вказані положення Договору свідчать про те, що дострокове припинення дії Договору можливо у випадку направлення позивачем відповідачу письмової вимоги про виведення вагонів з оренди.

Як встановлено вище, позивачем на електронну пошту відповідача направлено лист вих. № 118/317 від 05.08.2021 (а.с. 18) з інструкцією для виведення з орендного користування чотирьох вагонів, а саме: №63521041, №63568281, №63568323 та №63568273.

Вказане свідчить про те, що дія Договору припинилась з огляду на направлення листа вих. № 118/317 від 05.08.2021.

При цьому колегія суддів виходить і з того, що сторонами не заперечується факт припинення дії Договору.

Згідно із ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи з умов Договору, які були сторонами визначені вільно та є обов`язковими для них, відповідач повинен повернути позивачу рухомий склад протягом 30 календарних днів з дня отримання письмового повідомлення від орендодавця, вказана передача оформлюється актом прийому-передачі, а датою повернення рухомого складу є дата підписання такого акту.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом зокрема сплата неустойки.

За змістом положень ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

При обчисленні строків повернення спірних вагонів колегія суддів виходить з наступного.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом положень ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на вказані положення чинного законодавства колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, з огляду на те, що лист вих. № 118/317 від 05.08.2021 був відповідачем отриманий 05.08.2021, що ним не заперечується, 30-ти денний строк для повернення вагонів розпочався 06.08.2021, а останнім днем такого строку, враховуючи те, що 04 та 05 вересня 2021 року є вихідними днями, є 06.09.2021.

За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно встановив, що повернення 05.09.2021 (акт приймання-передавання вагона з оренди № 8) з орендного користування вагону №63568281 відбулось у межах визначеного Договором строку, а відтак нарахування неустойки за повернення вказаного вагону не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

В свою чергу вагони №63521041 та №63568273 відповідачем позивачу повернуті 10.09.2021 (акт приймання-передавання вагонів з оренди № 9), тобто з порушенням визначеного Договором строку.

Водночас колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що прострочення щодо вагонів №63521041 та №63568273 тривало 4 дні, так як, з огляду на те, що останнім днем строку виконання обов`язку щодо повернення вагонів є 06.09.2021, відповідне прострочення почалось 07.09.2021 та, з огляду на те, що день виконання обов`язку щодо повернення майна не може вважатися днем прострочення, тривало до 09.09.2021

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при здійснені розрахунку річних та пені, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені та річних. (Близька за змістом правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 910/13064/17, від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16, від 27.05.2019 у справі № 910/20107/17, від 25.02.2020 у справі № 910/2615/18).

За таких обставин колегія суддів вважає доведеним те, що відповідачем допущено прострочення щодо повернення позивачу вагонів №63521041 та №63568273 яке тривало3 дні.

Щодо посилань відповідача на те, що ним вжито всіх заходів щодо повернення орендного майна, що свідчить про відсутність підстав для застосування до нього відповідальності у вигляді неустойки, колегія суддів зазначає про наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами ст. 610 ЦК України та ст.. 216 ГК України.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, що зумовлює вимогу щодо сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків та здійсненні своїх суб`єктивних прав. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 24.10.2019 у справі №904/3315/18 (пункти 137-139) та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

Відповідно до ст. 614 ЦК України для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Аналогічні за змістом правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №914/4238/15, від 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі №910/16362/18 (пункт 51), від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, від 06.07.2021 у справі №906/562/20.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №908/3592/19.

Отже, за змістом положень чинного законодавства орендар звільняється від неустойки, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, у випадку, якщо буде встановлено відсутність його вини.

Водночас, суд першої інстанції цілком вірно відхилив посилання відповідача на те, що затримка вагонів сталась не з його вини, а через обставини, на які він не міг вплинути, оскільки орендовані ним вагони знаходились на шляху прямування по залізничних коліях загального користування встановивши, що доказів на підтвердження таких обставин відповідачем до матеріалів справи не додано.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити відповідачу на тому, що у випадку, якщо несвоєчасне повернення спірних вагонів було наслідком неналежного виконання своїх зобов`язань контрагентами відповідача, він не позбавлений права вимагати від вказаних осіб відшкодування збитків (в тому числі і в судовому порядку) завданих таким порушенням, зокрема і сплати суми, присудженої до стягнення у цій справі, неустойки.

Щодо посилань відповідача на те, що, так як сторонами у п. 4.4 Договору погоджено, що оплата оренди здійснюється по день фактичного користування майном, вказане є обумовленим таким договором відступом сторін від визначеного ч. 3 ст. 653 ЦК України загального правила згідно з яким у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору та свідчить про те, що основне зобов`язання відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном не припиняється, оскільки його припинення у розумінні умов договору, пов`язане з моментом повернення орендованого майна, а не з фактом закінчення строку дії договору, колегія суддів зазначає про наступне.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 формульовано наступну правову позицію:

- користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин;

- відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин;

- правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ;

- після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві;

- з урахуванням викладеного Суд доходить висновку, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України ;

- оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України («Плата за користування майном») і охоронна норма ч. 2 ст. 785 ЦК України («Обов`язки наймача у разі припинення договору найму») не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно;

- отже, положення п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (ст. 6 ЦК України).

Отже врахуванню при вирішенні цього спору підлягають останні правові висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/11131/19, якими усунуто різність практики щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, згідно з якими після припинення договору оренди користування майном стає неправомірним, а якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії договору оренди, належним способом захисту у цьому разі є позов орендодавця про стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст. 785 ЦК України).

За таких обставин колегія суддів вважає доведеними те, що відповідачем було прострочено повернення позивачу орендованих вагонів №63521041 та №63568273 на 3 дні, що є підставою для сплати позивачу неустойки в розмірі 5 340,24 грн. з розрахунку 445,02 грн. х 2 (подвійна орендна плата) х 3 (кількість днів прострочення) х 2 (кількість вагонів). Рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права тому рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2022 у справі №910/16128/21 підлягає зміні, позов задовольняється частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка в сумі 5 340,24 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Енерджи» на рішення господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/13118/21 задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Енерджи» на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2022 у справі №910/16128/21 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2022 у справі №910/16128/21 змінити.

3. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2022 у справі №910/16128/21 в такій редакції:

« 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Енерджи» (03028, м. Київ, вул. Оскольська, 31, оф. 21, ідентифікаційний код 38217449) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металпромекспорт» (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Виробнича, 1, ідентифікаційний код 25515001) неустойку в сумі 5 340 (п`ять тисяч триста сорок) грн. 24 коп. та витрати по сплаті судового забору в сумі 851 (вісімсот п`ятдесят одна) грн. 25 коп.»

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Металпромекспорт» (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Виробнича, 1, ідентифікаційний код 25515001) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Енерджи» ( 03028, м. Київ, вул. Оскольська, 31, оф. 21, ідентифікаційний код 2 128 (дві тисячі сто двадцять вісім) грн. 13 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити суду першої інстанції.

6. Матеріали справи №910/16128/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 18.07.2022.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук