ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Рівне

"15" липня 2022 р. Справа № 918/938/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді О.Андрійчук, за участю секретаря судового засідання С.Коваль, розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база"

про стягнення 137 595,28 грн,

за участю представників сторін:

від стягувача: не з`явився,

від боржника (заявника): не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ТОВ "Ковельська ОТБ" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про стягнення 137 595,28 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі № 918/938/21 (суддя Ю.Романюк) позов задоволено, стягнуто з ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" на користь ТОВ "Ковельська ОТБ" 137 595,28 грн безпідставно отриманих коштів та 2 270,00 грн судового збору.

Постановою Північно - західного господарського апеляційного суду від 22.03.2022 апеляційну скаргу ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі № 918/938/21 - без змін.

25.03.2022 на адресу Господарського суду Рівненської області із суду апеляційної інстанції повернулися матеріали справи № 918/938/21.

Розпорядженням керівника апарата суду від 06.04.2022 № 03-04/23/2022 у зв`язку з перебуванням судді Ю.Романюк у відпустці, відповідно до п. 6.3 Засад автоматизованої системи документообігу Господарського суду Рівненської області, затверджених рішенням суддів Господарського суду Рівненської області № 1 від 06.02.2020, з метою видачі судових наказів у справі № 918/938/21, відповідно до п. 2.3.49-2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/938/21, за результатами якого цю справу передано на розгляд судді О. Андрійчук.

Ухвалою суду від 07.04.2022 справу № 918/938/21 прийнято до свого провадження суддею О.Андрійчук.

24.06.2022 на адресу суду від ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 30.06.2022 заяву ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, призначено до розгляду у судовому засіданні на 15.07.2022.

15.07.2022 від представника стягувача - ТОВ "Ковельська ОТБ" надійшли заперечення на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, у яких останній просить у задоволенні цієї заяви відмовити, оскільки позивач не має грошових зобов`язань перед відповідачем, тому зарахування зустрічних однорідних вимог неможливе. Крім того, вказує, що посилання відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 13.04.2022 у справі № 903/96/22 безпідставне, оскільки рішення не набрало законної сили у зв`язку із відкриттям апеляційного провадження відповідно до ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2022.

У судове засідання 15.07.2022 уповноважені представники стягувача та боржника не з`явилися, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 328 ГПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, розглянувши заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, вважає за необхідне зазначити таке.

Приписами ч. 1, 2 ст. 328 ГПК України унормовано, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом наказу, зокрема: видача наказу за рішенням, яке не набрало законної сили; помилкової видачі наказу, якщо вже після видачі наказу у справі рішення суду було скасоване; видачі наказу двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу наказу вже після видачі його дубліката; пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц).

Як зазначалося, рішенням Господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі № 918/938/21 позов ТОВ "Ковельська ОТБ" задоволено, стягнуто з ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" на користь ТОВ "Ковельська ОТБ" 137 595,28 грн безпідставно отриманих коштів та 2 270,00 грн судового збору.

07.04.2022 на примусове виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 видано накази № 918/938/21.

04.05.2022 постановою Ковельського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області ЗМУЮ (м.Львів) відкрито виконавче провадження за № 68934542.

Заразом 13.04.2022 рішенням Господарського суду Волинської області у справі № 903/96/22 позов ТОВ Ковельська оптово-торгова база до ТОВ "Ковельська ОТБ про стягнення 244 300,00 грн в рахунок відшкодування доходів від використання майна, яке набуте без правової підстави, задоволено. Окрім того, стягнуто з ТОВ "Ковельська ОТБ на користь позов ТОВ Ковельська оптово-торгова база 7 500,00 грн витрат на правову допомогу та 3 664,50 грн судового збору.

15.05.2022 ТОВ "Ковельська оптово-торгова база направило на адресу ТОВ "Ковельська ОТБ заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 139 865,28 грн, яку останній отримав 18.05.2022.

Як стверджує заявник, він виконав свої зобов`язання перед позивачем ТОВ Ковельська ОТБ на суму 139 865,28 грн згідно з рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/938/21.

Заразом, як установлено судом, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Ковельська ОТБ" на рішення Господарського суду Волинської області від 13.04.2022 у справі № 903/96/22.

Отже, підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, є виконання зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, встановлених на підставі судових рішень.

У силу вимог ч. 1, 3 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ч. 1 ст. 601 ЦК України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16).

У свою чергу, характер зобов`язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Як установлено судом, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог ґрунтується на рішенні Господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі № 918/938/21 та рішенні Господарського суду Волинської області від 13.04.2022 у справі № 903/96/22.

Однак рішення Господарського суду Волинської області від 13.04.2022 у справі № 903/96/22 оскаржене в апеляційному порядку, про що свідчить ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 у справі № 903/96/22, а відтак не набрало законної сили.

Приписами ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України унормовано, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Судом також установлено, що предметом заявлених позовних вимог у справі № 903/96/22, є стягнення безпідставно отриманого майна.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньо правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частинами 2, 3 вказаної статті визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом вказаної норми зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Отже, наявність або відсутність підстав для відшкодування доходів від використання майна, яке набуте без правової підстави, а також суми, що підлягає до стягнення, установлюється виключно судовим рішенням (оскільки, як зазначалося, норми глави 83 ЦК України застосовуються у разі відсутності положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

За ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Ураховуючи, що судове рішення Господарського суду Волинської області від 13.04.2022 у справі № 903/96/22, яке є підставою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог (встановлює наявність грошових зобов`язань), не набрало законної сили, відтак заявник передчасно звернувся до суду з відповідною заявою, оскільки до завершення апеляційного перегляду судового рішення у вказаній справі відсутня підтверджена сума для проведення відповідного зарахування.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 4, 5 ст. 328 ГПК України).

Керуючись ст. 234, 235, 328 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст. 254-257 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 15.07.2022.

Суддя О. Андрійчук