ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.06.2022м. СумиСправа № 920/1161/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участі секретаря судового засідання Саленко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1161/21 в порядку загального позовного провадження

за позовом: фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

до відповідача: Конотопської міської ради (41600, Сумська область, м. Конотоп, просп. Миру, 8, ідентифікаційний код 24006881),

про визнання додаткової угоди укладеною,

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду звернувся позивач з позовною заявою, в якій просить суд: визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, укладеного 09.06.2015 між Конотопською міською радою (орендодавцем) та фізичною особою-підприємцем Мельник Світланою Василівною (орендарем), інше речове право за яким було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.06.2015 щодо земельної ділянки кадастровий номер :05:135:0009 площею 0,0017 га, номер запису про інше речове право 10217617, та щодо земельної ділянки кадастровий номер :05:135:0010 площею 0,0017 га, номер запису про інше речове право 10220104 в редакції, направлений листом-повідомленням від 06.10.2021 № 1-10/21-зем, в редакції, яка запропонована позивачем у позовній заяві; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем в устанволений законом строк заперечення щодо поновлення договору оренди землі не висловлені, будь-яке рішення відповідачем з цього приводу не приймалося в установленому законом порядку, а тому договір оренди землі поновився з 10.06.2020 на п`ять років до 10.06.2025 на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 2 270,00 грн та зазначено про можливість понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката в сумі 13 000,00 грн.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Ухвалою від 01.11.2021 у справі № 920/1161/21 судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/1161/21 за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 21.12.2021, 11:30 з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання; встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; встановити позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив із урахуванням вимог статей 166, 251 Господарського процесуального кодексу України - до 15.12.2021.

24.11.2021 від відповідача до суду надійшов відзив від 19.11.2021 № 01-19/3580 (вх. № 9712 від 24.11.2021), відповідно до якого останній проти задоволення позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивачем порушено порядок поновлення договору оренди землі та зобов`язання учасників такого договору щодо здійснення певних дій з метою продовження або припинення дії договору. Також відповідач зазначає, що Господарським судом Сумської області розглядалася справа № 920/891/20 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та рішенням від 22.12.2020 у цій справі у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 ухвалено рішення Господарського суду Сумської області від 22.12.2020 у справі № 920/891/20 залишити без змін.

14.12.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив від 09.12.2021 № 09-12/1/21-зем (вх. № 10169/21), де позивач заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що для реалізації свого права на продовження договору оренди земельної ділянки від 09.06.2015 позивач з відповідною заявою повинен був звернутися до Центру надання адміністративних послуг Конотопської міської ради. Посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», позивач зазначає про зупинення строку на реалізацію позивачем переважного права на поновлення договору оренди землі. Позивач зазначає, шо нею вжито всіх заходів для отримання рішення відповідача про поновлення/непоновлення договору оренди землі від 09.06.2015, проте таке рішення відповідачем не надано. Щодо справи № 920/891/20 позивач зазначає, що позов у цій справі подано про визнання укладеною додаткової угоди від 10.06.2020 про поновлення договору оренди землі від 09.06.2015, проект якої не надсилався відповідачу, що в свою чергу зумовило неможливість її розгляду відповідачем, позов у даній справі подано з інших підстав (позивачем направлено відповідачу проект додаткової угоди 06.10.2021) та з іншим предметом позову (про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 09.06.2015, проект якої надіслано відповідачу 06.10.2021).

Крім наведеного позивачем подано до суду клопотання від 09.12.2021 № 09-12/2/21-зем (вх. № 4417/21 від 14.12.2021) про витребування доказів, де позивач просить суд витребувати у Конотопської міської ради (41600, Сумська область, м. Конотоп, просп. Миру, буд. 8, ідентифікаційний код 24006881) рішення сесії Конотопської міської ради від 23.07.2020 про, яке прийнято на 11 пленарному засіданні 39 сесії міської ради 7 скликання за результатом розгляду клопотання про продовження терміну дії договору оренди 30.06.2020 фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Василівни.

Також позивачем подано до суду клопотання від 20.12.2021 № 20-12/1/21-зем (вх. № 9607/21) про відкладення розгляду справи на один тиждень у зв`язку з неможливістю участі позивача у судовому засіданні та необхідністю залучення до участі у справі представника позивача.

Ухвалою від 21.12.2021 у справі № 920/1161/21 судом постановлено продовжити строк проведення підготовчого провадження у справі № 920/1161/21 на тридцять днів з 05 січня 2022 року до 03 лютого 2022 року; клопотання позивача - фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 20.12.2021 № 20-12/1/21-зем (вх. № 10386/21 від 21.12.2021) про відкладення розгляду справи задовольнити; відкласти підготовче засідання на 11.01.2022, 14:00; у задоволенні клопотання позивача - фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 09.12.2021 № 09-12/2/21зем (вх. № 4417/21 від 14.12.2021) про витребування доказів відмовити.

31.12.2022 відповідачем подано до суду відповідь на відзив від 23.12.2021 № 01-19/4280 (вх. № 10653/21), де відповідач зазначає, що лист-повідомлення, за відсутності проекту додаткової угоди, не підтверджує виконання позивачем умов, необхідних для захисту своїх прав, встановлений чинним законодавством, оскільки виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про відмову у такому поновленні договору з надсиланням відповідного листа має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Тобто, відсутня передбачена законом сукупність юридичних фактів, як обов`язкової передумови для поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі». Звернення з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі разом із проектом додаткової угоди безпосередньо через Центр надання адміністративних послуг є правом позивача, а не обов`язком, оскільки частиною другою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено обов`язок орендаря повідомити про це саме орендодавця (тобто, міську раду) до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Відповідач зазначає, що позивач звернувся до міської ради з клопотанням про продовження терміну дії договору оренди 30.06.2020. Загальний термін розгляду звернень не повинен перевищувати одного місяця від дня їх надходження (стаття 20 Закону України «Про звернення громадян»). Дане звернення було розглянуто без порушення законодавчо визначеного терміну, підтвердженням цього є протокол XI пленарного засідання 39 сесії Конотопської міської ради 7 скликання від 23.07.2020 (мається в матеріалах справи). Після чого, 04.08.2020 позивача було повідомлено про прийняте рішення та відсутність наміру міської ради продовжувати термін дії спірного договору оренди землі у зв`язку із проведенням реконструкції парку ім. Луначарського та пропозицією розглянути можливість розміщення торговельних кіосків в іншому місці. Інформація позивача про те, що на адвокатські запити від 09.09.2020 та 28.09.2020 не було надано жодної відповіді не відповідає дійсності, на підтвердження цього відповідачем надано копії відповідей (лист від 23.09.2020 №01-24/2617; 30.09.2020 №01-24/2720).

10.01.2022 від представника позивача надійшло клопотання від 10.01.2022 б/н (вх. № 138, вх. № 159) про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою 11.01.2022, яку, відповідно до частини п`ятої статті 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання, судом задоволено клопотання представника позивача від 10.01.2022 б/н (вх. № 138, вх. № 159) про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 11.01.2022 судом оголошено перерву до 01.02.2022, 14:30.

Ухвалою від 14.01.2022 у справі № 920/1161/21 судом постановлено повідомити відповідача про дату, час і місце підготовчого засідання, призначеного на 01.02.2022, 14:30.

Представником позивача електронною поштою надіслано до суду клопотання від 01.02.2022 б/н (вх. № 791 від 01.02.2022) про відкладення розгляду справи, де останній просить суд відкласти підготовче засідання та зазначає, що під час ознайомлення з матеріалами цієї справи представником позивача встановлено, що відповідачем подано до суду відповідь на відзив, з наведених відповідачем обставин постала необхідність в отриманні додаткових документів для захисту законних прав позивача. 18.01.2022 адвокат Гребіник В.В. звернулась з адвокатським запитом до Конотопської міської ради, у якому просила надати копії рішень, які були прийняті за результатом розгляду заяв про продовження дії договору оренди землі (в переліку додатків відсутні відмітки про долучення до заяви 2-х примірників додаткової угоди), а саме: заяви від 07.05.2020 реєстраційний номер 650; заяви від 12.05.2020 реєстраційний номер 661; заяви від 12.05.2020 реєстраційний номер 643. Станом на 01.02.2022 відповіді на адвокатський запит отримано не було, адвокат намагалася зателефонувати Конотопській міській раді, для отримання інформації щодо відповіді, однак представники останньої не відповідали. Отримання запитуваних доказів необхідне для повного та всебічного розгляду справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 ГПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 01.02.2022 у справі № 920/1161/21 постановлено у задоволенні клопотання представника позивача - фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 01.02.2022 б/н (вх. № 791 від 01.02.2022) про відкладення розгляду справи відмовити; закрити підготовче провадження та призначити справу № 920/1161/21 до судового розгляду по суті в судове засідання на 01.03.2022, 12:30.

Водночас, судове засідання по суті, призначене на 01.03.2022, 12:30, не відбулось у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 та проведенням бойових дій території Сумської області.

22.03.2022 розпорядженням голови Верховного Суду № 12/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області. Розпорядженням голови Верховного Суду від 22.04.2022 № 25/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області.

У зв`язку з наведеним, суд ухвалою від 03.05.2022 у справі № 920/1161/21 постановлено призначити судове засідання по суті на 12.05.2022, 11:00.

Представником позивача електронною поштою надіслано до суду клопотання від 09.05.2022 б/н (вх. № 1648/22 від 10.05.2022) про відкладення розгляду справи, де останній просить суд відкласти судове засідання на іншу дату у зв`язку з її виїздом за кордон та воєнними діями на території України.

Відповідачем надіслано на електронну пошту суду клопотання від 09.05.2022 № 01-19/1078 (вх. 1660/22 від 10.05.2022), де відповідач просить суд розглянути справу за наявними у ній матеріалами без участі представника відповідача та зазначає, що проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Ухвалою від 12.05.2022 у справі № 920/1161/21 постановлено клопотання представника позивача - фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 09.05.2022 б/н (вх. № 1648/22 від 10.05.2022) про відкладення розгляду справи задовольнити; відкласти розгляд справи по суті на 30.06.2022, 10:30.

20.05.2022 відповідачем надіслано до суду клопотання від 09.05.2022 № 01-19/1078 (вх. 1836/22 від 20.05.2022), де відповідач просить суд розглянути справу за наявними у ній матеріалами без участі представника відповідача та зазначає, що проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Представники учасників справи у судове засідання по суті 30.06.2022 не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Відповідачем надіслано до суду клопотання від 03.06.2022 № 01-19/1327 (вх. 2261/22 від 10.06.2022), де відповідач просить суд розглянути справу за наявними у ній матеріалами без участі представника відповідача та зазначає, що проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Представником позивача електронною поштою надіслано до суду клопотання від 28.06.2022 б/н (вх. № 2741/22 від 28.06.2022) про відкладення розгляду справи, де остання просить суд відкласти судове засідання на іншу дату у зв`язку з її виїздом за кордон та воєнними діями на території України.

Згідно пункту 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Статтею 169 ГПК України визначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених Господарським процесуальним кодексом України, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 43 ГГІК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Згідно зі статті 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За приписами частини другої статті 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Приймаючи до уваги те, що розгляд цієї справи неодноразово відкладася за клопотанням представника позивача як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії розгляду справи по суті, можливість брати участь у режимі відеоконференції, про що відповідні заяви не подавались, суд вважає клопотання відповідача про відкладення розгляду справи необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на відсутність підстав для відкладення судового засідання та обмеження суду в розумністю строку розгляду справи по суті.

Згідно статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Відповідно до статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначитися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савченко проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивність господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі статтею 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Частиною четвертою статті 240 ГПК України визначено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

09.06.2015 між Конотопською міською радою (41600, Сумська область, м. Конотоп, проспект Миру, 8, ідентифікаційний код 24006881) та фізичною особою-підприємцем Мельник Світланою Василівною ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (позивач) укладено договір оренди землі (надалі - договір), що визнається сторонами та підтверджується наявною в матеріалах справи копією зазначеного договору.

Згідно пунктом 2 договору визначено, що в оренду передаються земельні ділянки площею: ділянка № 1 0,0017 га, каластровий номер :05:135:0009 та ділянка № 2 - 0,0017 га, каластровий номер :05:135:0010.

Пунктом 5 договору іизначено, що нормативно грошова оцінка замельних ділянок становить: ділянка № 1 10 627,27 грн та ділянка № 2 - 10 627,27 грн.

Відповідно пункту 8 договору його укладено на п`ять років до 09.06.2020. Після закінчення строку договору орендар за умови належного виконання обов`язків відповідно до умов цього договору має за інших рівних умов переважне право поновлення договору. У цьому разі орендар повинен повідомити письмово орендодавця про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення.

Пунктом 44 договору визначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що оскільки відповідачем заперечення у встановлений Законом строк щодо поновлення договору не висловлені, будь-яке рішення з цього приводу не прийнято, позивач вважає, що договір оренди землі поновився з 10.06.2020 на п`ять років до 10.06.2025 на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Позивач зазначає, що після закінчення строку договору оренди землі та на момент звернення до суду з цим позовом, вона продовжує користуватися зазначеною земельною ділянкою та сплачує орендну плату.

06.10.2021 позивачем з метою оформлення на її думку вже поновленого договору, шляхом підписання додаткової угоди, подано відповідачеві листа-повідомлення з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 09 червня 2020 року.

07.10.2021 відповідач отримав лист-повідомлення від 06.10.2021 № 1-10/21-зем, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за трек-номером 437.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Цивільний кодекс України передбачає два випадки пролонгації договору найму (оренди): частина перша статті 764 та частина перша статті 777 Цивільного кодексу України.

За змістом частини першої статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений.

Відповідно до частини першої статті 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Також позивач зазначає, що аналогічні підстави поновлення договорів оренди землі передбачено статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка конкретизує порядок такої пролонгації та вказує, що переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі може бути реалізоване шляхом двох окремих правових підстав:

1) внаслідок використання орендарем свого переважного права на поновлення строку дії договору, що наведено у частинах 1-5 сттатті 33 зазначеного Закону,

2) у разі продовження орендарем користування земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, про що зазначено в частині шостій вказаної статті.

Таким чином, як вважає позивач, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1-5 і частині 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», не пов`язані одна з іншою. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 та у справі № 6-10цс15, у постановах від 18.03.2015 у справі № 6-3цс15 та у справі № 6-4цс15, постанові від 25.05.2016 у справі № 3-312гс16, постанові від 23.03.2016 у справі № 6-146цс16, постановах Верховного Суду викладену від 20.03.2018 у справі № 912/645/17 та від 21.11.2018 у справі № 924/97/18, і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц.

Посилаючись на позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2018 у справі № 912/645/17, позивач зазначає, що оскільки поновлення договору оренди за приписами частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка визначена підставою даного позову, відбувається на тих самих умовах і на той самий строк, які були передбачені договором, автоматично з наступної дати після дати його припинення; при цьому відсутність реалізації позивачем переважного права оренди земельної ділянки може свідчити виключно про відсутність підстав для укладення відповідної додаткової угоди на підставі приписів частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», втім не спростовує обставин поновлення правовідносин сторін за приписами частини 6 статті 33 цього Закону.

Оскільки відповідачем заперечення у встановлений Законом строк щодо поновлення договору не висловлені, будь-яке рішення з цього приводу не прийнято, позивач вважає, що він має право на поновлення договру оренди землі на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням Господарського суду Сумської області від 22.12.2020 у справі № 920/891/20 відмовлено у задоволенні позову, так як судом встановлено, що позивач реалізовуючи переважне право на поновлення договору оренди землі в порядку, передбаченому частинами першою п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі», не дотримався порядку та процедури, передбаченої вказаною нормою. Зокрема, позивачем в порушення частини другої статті 33 Закону України «Про оренду землі» заяву про поновлення договору подано з порушенням строку (30.06.2020), передбаченого умовами договору, а також в порушення частини третьої статті 33 цього ж Закону не подано проекту додаткової угоди до заяви, що унеможливило розгляд цього питання з прийняттям орендодавцем відповідного рішення на підставі частини п`ятої 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі». Відтак, в суду відсутні правові підстави для поновлення договору оренди землі на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку з чим в позові має бути відмовлено.

Позивач зазначає, що позов у справі № 920/891/20 був поданий про визнання укладеною додаткової угоди від 10.06.2020 про поновлення договору оренди землі від 09.06.2015, проект якої не надсилався відповідачу, що в свою чергу зумовило неможливість її розгляду відповідачем, даний позов подається з інших підстав (позивачем направлено відповідачу проект додаткової угоди 06.10.2021) та з іншим предметом позову (про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 09.06.2015, проект якої надіслано відповідачу 06.10.2021).

На підставі викладеного позивач просить суд визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, укладеного 09.06.2015 між Конотопською міською радою (орендодавцем) та фізичною особою-підприємцем Мельник Світланою Василівною (орендарем), інше речове право за яким було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.06.2015 щодо земельної ділянки кадастровий номер :05:135:0009 площею 0,0017 га, номер запису про інше речове право 10217617, та щодо земельної ділянки кадастровий номер :05:135:0010 площею 0,0017 га, номер запису про інше речове право 10220104 в редакції, направлений листом-повідомленням від 06.10.2021 № 1-10/21-зем, в наступній редакції:

Додаткова угода

про поновлення договору оренди землі, укладеного 09.06.2015, предметом якого є оренда земельних ділянок: кадастровий номер :05:135:0009 площею 0,0017 га та кадастровий номер :05:135:0010 площею 0,0017 га

м. Конотоп «____»___________ _____ року

Орендодавець Конотопська міська рада (41600, Сумська область, м. Конотоп, проспект Миру, 8, ідентифікаційний код 24006881), в особі голови Семеніхіна Артема Юрійовича, який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з одного боку та Орендар фізична особа-підприємець Мельник Світлана Василівна з іншого боку, відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» уклали цю додаткову угоду про наступне:

Поновити договір оренди землі, укладений 09.06.2015, предметом якого є оренда земельних ділянок: кадастровий номер земельної ділянки :05:135:0009 площа 0,0017 га та каластровий номер земельної ділянки :05:135:0010 площа 0,0017 га, далі «Договір оренди» на той самий строк і на тих самих умовах.

Інші увоми договору оренди, до яких не внесені зміни цією додатковою угодою, зберігають чинність.

Право оренди за цією додатковою угодю підлягає державній режстрації.

Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору оренди, складена в 2-х примірниках та є укладеною з дати підписання її сторонами.

ОРЕНДОДАВЕЦЬ ОРЕНДАР

Конотопська міська рада ФОП Мельник С.В.

АДРЕСА_2 ,

ідентифікаційний код НОМЕР_2 РНОКПП НОМЕР_1

__/підпис/__ А.Ю. Семеніхін __/підпис/__ ФОП С.В. Мельник

МП МП

Відповідач із позовними вимогами позивача не погоджується вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем порушено порядок поновлення договору оренди землі та зобов`язання учасників такого договору щодо здійснення певних дій з метою продовження або припинення дії договору.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Згідно із статтею 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Суд зазначає, що ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системності та послідовності у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Для оцінки правовідносин у даному спорі суд керується правилами, викладеними Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі The Sunday Times v. United Kingdom. У цій справі ЄСПЛ зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

У справі Steel and others v. The United Kingdom ЄСПЛ наголосив, що Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, аби дати змогу громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне застосовувати правові норми та судову практику таким чином, яким вона є найбільш очевидною та передбачуваною для учасників цивільного обороту в Україні.

Відповідно статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору на укладення договору найму на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Отже, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена статтею 33 Закону України «Про оренду землі» можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Відповідно до частин першої п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до частин шостої дев`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного частинами першою п`ятою цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина шоста цієї норми).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц надала висновок, який є обов`язковим до застосування судом в порядку частини четвертої статті 236 ГПК України, в якому роз`яснила, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України Про оренду землі, можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України Про оренду землі, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору (постанова ВП ВС від 10.04.2018 року по справі № 594/376/17-ц).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 у справі № 530/121/17 зазначила, що стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди: 1) досягнення згоди між орендодавцем та орендарем щодо продовження договору оренди шляхом укладання додаткової угоди чи нового договору та виконання орендарем обов`язку щодо повідомлення орендодавця про наміри продовжити орендні правовідносини і надання інформації про умови таких правовідносин у вигляді додаткової угоди чи нового договору оренди; 2) пасивна поведінка орендодавця у вигляді ненадання відповіді на пропозицію укласти договір чи додаткову угоду до договору оренди на новий строк та відсутність заперечень на продовження таких правовідносин протягом місяця після закінчення строку договору, а також фактичне користування орендарем переданою в оренду земельною ділянкою.

В постанові від 22.09.2020 по справі № 159/5756/18 Великою Палатою Верховного Суду висловлено наступну правову позицію:

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що статтею 33 Закону України «Про оренду землі» визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 цього Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

При цьому додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18), згідно з яким для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12/136гс19), предметом позову в якій було визнання поновленим договору оренди землі у запропонованій редакції на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, зокрема, з огляду на те, що позивач дотримався процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, надавши проект додаткової угоди за п`ятдесят днів до закінчення строку дії договору, належним чином виконавши свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця про намір його поновити. Крім цього, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові від 22.09.2020 у справі № 159/5756/18 відступила від висновку Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, а саме стосовно тверджень про необов`язковість повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з надсиланням проекту додаткової угоди для виникнення підстави поновлення договору, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Аналогічного змісту правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22.09.2020 по справі № 313/350/16-ц.

Судом встановлено, що позивач, реалізовуючи право на поновлення договору оренди землі, передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі», не дотримався порядку та процедури, передбаченої нею. Зокрема, позивачем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди подано з порушенням строку (06.10.2021). Відтак, у суду відсутні правові підстави для поновлення договору оренди землі на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку з чим в позові має бути відмовлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі у редакції позивача на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» за їх безпідставністю та необгрунтованістю.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 185, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Згідно із частинами першою, другою статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 256 та статті 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини сьомої статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення підписано суддею 12.07.2022 року у зв`язку із відпусткою судді Джепи Ю.А. з 08.07.2022 по 11.07.2022.

Суддя Ю.А. Джепа