РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.07.2022Справа № 910/17050/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуба О.М. розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вейст Менеджмент»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Холд Груп»

про стягнення 431 232, 43 грн.

За участю представників сторін, згідно протоколу судового засідання від 11.07.2022.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вейст Менеджмент» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Холд Груп» про стягнення 431 232, 43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вейст Менеджмент» залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження у справі призначено на 31.01.2022.

16.12.2021 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти доводів викладених у позовній заяві та просив відмовити в задоволені позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено судове засідання на 28.02.2022.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 № 9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно з Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022 та від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб та з 05 год 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

За наведених обставин призначене на 28.02.2022 судове засідання з розгляду справи не відбулося з об`єктивних причин, що не залежать від суду.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Суд зазначає, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

З урахуванням викладеного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2022 призначено судове засідання на 27.06.2022.

23.06.2022 від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю.

В підготовче судове засідання 27.06.2022 з`явились представники сторін. Суд протокольною ухвалою вирішив закрити підготовче провадження по справі та призначити розгляду справи по суті на 11.07.2022.

29.06.2022 від позивача через засоби почтового зв`язку до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю.

До початку розгляду справи по суті 11.07.2022 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 11.07.2022 надав пояснення суду та підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.07.2022 надав пояснення суду та просив відмовити в задоволені позовних вимог.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 11.07.2022 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

25.04.2018 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 1/18, за яким продавець зобов`язується продати покупцю, а покупець в свою чергу зобов`язується купити (оплатити та прийняти): Molok Domino MD, бетонна чаша домино, ємкість для збирання сміття з кришкою молок домино об`ємом 5 кубів, бувша у використанні, надалі -Товар (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору з урахуванням Додаткової угоди до договору від 24.05.2018, продавець зобов`язується відвантажити товар покупцю на адресу, вказану покупцем в наступному порядку: 15 одиниць Товару в термін до 05 червня 2018 року, решту одиниць товару в кількості 16 одиниць до 30 жовтня 2019 року.

Пунктом 1 Додаткової угоди від 24.05.2018 до Договору купівлі-продажу, сторони домовились викласти п. 3.1. Договору купівлі-продажу № 1/18 від 25 квітня 2018, в наступній редакції:

« 3.1. Оплата ціни товару проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, що зазначений в реквізитах даного договору або в рахунку, що наданий продавцем, в наступному порядку:

3.1.1. Покупець сплачує продавцю суму в розмірі 750 000, 00 з ПДВ за поставлений товар в кількості 15 одиниць, протягом трьох банківських днів з дня отримання від продавця рахунку на оплату товару;

3.1.2. Остаточний розрахунок за товар в кількості 16 одиниць. Покупець здійснює щомісячно, на підставі наданого продавцем рахунку, рівними частинами, орієнтовною вартістю за одну одиницю товару - 1 637, 73 євро за офіційним курсом НБУ на дату оплати, протягом 16 (шістнадцяти) календарних місяців за місяцем в якому здійснено платіж передбачений підп. 3.1.1. п. 3.1. Договору.».

Пунктом 3 Додаткової угоди від 24.05.2018 до Договору купівлі-продажу, сторони визначили, що інші умови Договору залишаються без змін.

Позивач вказує, що на виконання умов договору поставив відповідачу товар по видатковим накладним: № 1 від 08.06.2018 на суму 750 000, 00 грн - 15 чаш та 15 кришок, № 2 від 08.08.2018 на суму 50 000, 00 грн - 1 чаша та 1 кришка, № 3 від 05.09.2018 на суму 51 638, 00 грн - 1 чаша та 1 кришка, № 4 від 27.09.2018 на суму 53 900, 00 грн - 1 чаша та 1 кришка, № 5 від 03.10.2018 на суму 53 600, 00 грн - 1 чаша та 1 кришка, № 6 від 20.11.2018 на суму 52 120, 00 грн - 1 чаша та 1 кришка, № 7 від 21.12.2018 на суму 52 500, 00 грн - 1 чаша та 1 кришка, № 1 від 31.01.2019 на суму 51 638, 00 грн - 1 чаша та 1 кришка, № 2 від 18.02.2019 на суму 52 200, 00 грн - 1 чаша та 1 кришка, № 3 від 29.03.2019 на суму 50 220, 00 грн - 1 чаша та 1 кришка та № 1 від 29.10.2019 на суму 388 973, 83 грн - 7 чаш та 7 кришок.

Також позивач вказує, що факт передачі позивачем відповідачу 7 чаш та 7 кришок підтверджується актом приймання - передачі від 29.10.2019, а оплата відповідачем поставленого товару по видатковій накладній № 1 від 29 жовтня 2019 (7 штук Molok Domino MD, бетонна чаша домино, ємкість для збирання сміття молок домино об`ємом 5 кубів, бувша у використанні та за 7 штук кришок пластикових для сміттєвих Molok) на загальну суму 388 973, 83 грн не здійснена, що і стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 ГПК України).

Згідно із ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

Відповідно до п. 4.2. Договору в редакції додаткової угоди від 24.05.2018, продавець зобов`язується відвантажити товар покупцю на адресу, вказану покупцем.

Згідно п. 7.1. Договору прийом товару здійснюється покупцем при наявності належним чином оформленої видаткової накладної та договору.

Пунктом 7.3. Договору сторони визначили, що перехід права власності на товар від продавця до покупця відбувається з моменту постачання товару та підписання уповноваженою особою покупця видаткової накладної.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України встановлено обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Видаткова накладна № 1 від 29.10.2019, яка долучена позивачем до матеріалів справи як доказ поставлення відповідачу товару на загальну суму 388 973, 83 грн не підписана з боку відповідача та нескріплена його печаткою. Факт отримання товару на вказану суму за вказаною видатковою відповідач (покупець) заперечує та не визнає.

Отже, видаткова накладна № 1 від 29.10.2019 на суму 388 973, 83 грн не може бути належним та допустимим доказом, який би свідчив про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем товару на вказану суму.

Акт приймання-передачі товару від 29.10.2019, на який посилається позивач в своїй позовній заяві не долучений до матеріалів позову, а тому не може оцінюватись як доказ.

Крім того, за умовами договору доказом отримання відповідачем товару від позивача є належним чином оформлена видаткова накладна (п. 7.1., 73 Договору), яка в матеріалах справи відсутня.

Акт прийому-передачі товару від 31.08.2018 року на чаші та кришки в кількості 31 шт., складений на бланку ТОВ «Вейст Менеджмент», що долучений позивачем до матеріалів справи не є підтвердженням факту прийняття відповідачем товару в кількості 31 шт., а також не є належним та допустимим доказом, оскільки єдиним документом за умовами договору, що підтверджує прийняття товару є видаткова накладна підписана сторонами (п. 7.1., 7.3. Договору).

Крім того, вказаний Акт не містить посилання на Договір купівлі-продажу № 1/18, а тому суд вважає його неналежним доказом у спірних правовідносин, що склались між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) за Договором купівлі-продажу № 1/18 від 25.04.2018 року.

Також, суду вважає неналежними доказами Товарно-транспортні накладні надані позивачем як доказ на перевезення відповідачу та отримання останнім спірного товару, оскільки надані позивачем товаро транспортні накладні не підписані з боку відповідача.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Господарський суд, враховуючи викладене, вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за видатковою накладною № 1 від 29.10.2019 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, господарський суд також відмовляє в задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки штрафні санкції застосовуються у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань. Натомість позивачем не доведено і не додано до позову достатніх та обґрунтованих доказів невиконання відповідачем своїх обов`язків за Договором купівлі-продажу № 1/18 від 25.04.2018, а тому у суду відсутні законні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у відповідності до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення складено: 11.07.2022.

Суддя І.В. Алєєва