ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2022 р. Справа№ 925/147/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Дерій В.В.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: Дем`янчук Г.В (адвокат, посвідчення №000215 від 18.06.2018);

від відповідача: Пахомова В.А. (адвокат, посвідчення №3401 від 18.03.2020);

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрпошта"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.04.2022, повний текст рішення складено 22.04.2022

у справі № 925/147/22 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Коломієць Любові Олексіївни

до Публічного акціонерного товариства "Укрпошта"

про визнання договору оренди нерухомого майна продовженим

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Фізична особа-підприємець Коломієць Любов Олексіївна звернулась до Господарського суду Черкаської області із позовними вимогами до Акціонерного товариства "Укрпошта" про визнання договору оренди нерухомого майна продовженим.

Заявлено позов з вимогою: визнати договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 1155 від 01.02.2012 (із змінами), укладений між Публічним акціонерним товариством "Укрпошта", що є правонаступником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та фізичною особою-підприємцем Коломієць Л.О. продовженим на тих самих умовах на той же строк, на який він був укладений, а саме на 2 роки та 364 дні, шляхом оформлення додаткового договору про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 1155 від 01.02.2012 (зі змінами) в редакції позивача.

Ухвалою від 05.04.22 судом прийнято до розгляду змінені позовні вимоги позивача, якими просить визнати укладеним договір про внесення змін до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 1155 від 01.02.2012 року (зі змінами) в редакції позивача.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.04.2022 у справі № 925/147/22 позов задоволено повністю. Визнано укладеним Договір про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №1155 від 01.02.2012 р. (із змінами), укладений між Публічним акціонерним товариством "Укрпошта", що є правонаступником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Фізичною особою-підприємцем Коломієць Любов Олексіївною, у наведеній редакції. Стягнути з Акціонерного товариства "Укрпошта" на користь Фізичної особи-підприємця Коломієць Любові Олексіївни - 2 481,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення мотивоване тим, що в листі від 13.01.2021 № 30-01 немає відомостей про повідомлення позивача з боку власника майна, що приміщення необхідне АТ "Укрпошта" для власних потреб. Таке повідомлення відсутнє і як окремий документ. За відсутності доказів належного виконання відповідачем п. 10.4. договору про повідомлення про припинення його дії протягом місяця після закінчення строку його чинності, договір між сторонами є поновленим на той самий термін і на тих самих умовах. Судом не встановлено і відповідачем не доказано, що договір між сторонами слід вважати припиненим ще й через застосування самостійних підстав згідно п. 10.6. договору. Суду не надано доказів, що позивачу з боку власника майна чи від відповідача (як Балансоутримувача) було направлено повідомлення про несплату орендних платежів протягом 3х місяців підряд. Відповідач не заперечує, що по сьогоднішній день позивач користується орендованим майном і до нього не було подано позову про виселення, якщо відповідач вважає таке користування неправомірним після 27.01.2021. Оскільки договір є автоматично продовженим на тих же умовах і на той же строк (а саме на 2 роки та 364 дні, тобто до 26.01.2024 включно), то позивач має право на укладення між сторонами додаткової угоди про це для правової визначеності у стосунках сторін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укрпошта" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 18.04.2022 у справі № 925/147/22, ухвалити нове рішення, яким відмовити Фізичній особі-підприємцю Коломієць Любові Олексіївні у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що договірні стосунки між сторонами було продовжено до 27.01.2021, тобто, спір про продовження вказаних правовідносин, а потім і про укладення договору про внесення змін (нові правовідносини) виникли вже після вказаної дати.

На думку скаржника, під час розгляду справи Господарським судом Черкаської області та неповно з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано дію Закону України від 10.04.1992 № 2269-ХІІ "Про оренду державного та комунального майна" на спірні правовідносини, аргументуючи це тим, що його положення були чинними на час укладання договору оренди сторонами від 2012 року, однак, так як строк дії договору було визначено до 27.01.2021 включно, то на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ, який набрав чинності 01.02.2020, згідно із ч. 2 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного закону, договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однією з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Також, на думку скаржника, судом першої інстанції неправильно застосовано ч. 3 ст. 179 ГК України, ст. 6 та ст. 627 ЦК України, помилково ототожнений правовий інститут пролонгації договору оренди нерухомого майна та правовий інститут продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря, що є підставою для скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 18.04.2022 у справі № 925/147/22; судом неповністю з`ясовані обставини, а також визнані встановленими не доведені обставини, що мають значення для справи щодо твердження позивача про те, що "протягом одного місяця після завершення терміну дії договору оренди відповідач не направив позивачу повідомлення щодо небажання такого укладення та про звільнення приміщення", а також не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 910/719/19, № 904/5126/19, № 904/342/19.

Скаржник вважає, що враховуючи те, що станом на час надсилання позивачу листа-повідомлення № 30-01 від 13.01.2021 про завершення терміну дії договору оренди № 1155 вді 01.02.2012 та відсутність наміру продовжувати його дію на попередніх умовах (в якому також було запропоновано повернути майно та підписати акти приймання-передачі (повернення) нерухомого майна), власником майна було АТ "Укрпошта", відповідач вважає, що втрачає сенс окреме надсилання вищезазначеної заяви, так як Черкаська дирекція АТ "Укрпошта" одночасно була і стороною підписання договору, і представником власника, так як діяла від його (власника) імені на підставі довіреності.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 05.07.2022, вказує на те, що надсилання відповідачем листа на адресу позивача № 30-01 від 13.01.2021 про припинення дії договору оренди не може вважатись виконанням умов п. 10.4 договору оренди, виходячи із того, що за імперативними правилами п. 10.4 договору в редакції договору № 1 про внесення змін від 27.01.2015, заява про припинення договору має бути направлена іншій стороні виключно протягом 1 місяця після закінчення строку його чинності, тобто в період після 27.01.2021 до 27.02.2021, однак, вказаний відповідачем лист було направлено позивачу та ним отримано ще до часу закінчення строку дії договору, тобто до 27.01.2021, а не протягом місяця після цієї дати. Крім того, у листі від 13.01.2021 № 30-01 немає відомостей про повідомлення позивача з боку власника майна, що приміщення необхідне АТ "Укрпошта" для власних потреб.

Позивач не заявляє та не заявляв вимоги щодо продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря, а стверджує про автоматичну пролонгацію раніше укладеного договору оренди на той самий строк.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укрпошта" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.04.2022 у справі № 925/147/22. Призначено справу № 925/147/22 до розгляду у судовому засіданні 07.07.2022.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 07.07.2022 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Черкаської області від 18.04.2022 у справі № 925/147/22 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.07.2022 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Черкаської області від 18.04.2022 у справі № 925/147/22 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується обома сторонами, 01.02.2012 між позивачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №1155 (надалі Договір оренди - а.с. 5).

В подальшому, до договору оренди сторонами укладено ряд додаткових угод, копії яких надано в справу.

За умовами розділу 1 Договору оренди у строкове платне користування позивачу було передано частину нежитлових приміщень адміністративно-виробничої будівлі будинку зв`язку загальною площею 120,2 кв.м. за адресою площа Миру, 26 в смт. Лисянка, Черкаської області, реєстровий номер 00 АААЖЕК452.

Майно передано в оренду для розміщення аптеки, що реалізує готові ліки, для розміщення торгівельного об`єкту з продажу непродовольчих товарів та з використанням площ спільного користування.

В розділі 3 Договору сторонами погоджено розмір орендної плати, що розраховується на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.95 № 786 (зі змінами і доповненнями). Згідно Розрахунку плати за перший (базовий) місяць оренди її розмір становить 1000,68 грн. (а.с. 11), з яких 70% іде до державного бюджету, а 30% - на розрахунковий рахунок балансоутримувача орендованого майна.

Розділом 10 Договору оренди передбачено, що його укладено на 2 роки і 364 дні, Договір оренди діє з 01 лютого 2012 року по 30 січня 2015 року включно.

02.01.2012 сторонами Договору оренди складено акт прийому-передачі майна (а.с. 12) за участі позивачки, РВ ФДМУ по Черкаській області та балансоутримувача Черкаської дирекції УДППЗ "Укрпошта".

Відповідно до Договору від 27.01.2015 про внесення змін до Договору оренди його термін було продовжено на 2 роки і 364 дні та визначено, що Договір діє з 31 січня 2015 року до 29 січня 2018 року включно, а додатковою угодою № 3 від 23.08.2017 (а.с. 17) погоджено, що у зв`язку із набуттям ПАТ "Укрпошта" права власності на нерухоме майно - частину нежитлових приміщень адміністративно-виробничої будівлі відділення поштового зв`язку загальною площею 120,2 кв.м, розташованого за адресою площа Миру, 26 у смт. Лисянка Черкаської області, до ПАТ "Укрпошта" перейшли всі права та обов`язки орендодавця за договором оренди нерухомого майна від 01.02.2012 № 1155, а в Регіонального відділення ФДМУ по Черкаській області такі права та обов`язки припинилися, проти чого не заперечує орендар (позивач).

Договір оренди нерухомого майна відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" зберігає чинність для нового власника.

З моменту набрання чинності цієї додаткової угоди всі взаємовідносини за Договором оренди від 01.02.2012 № 1155 вирішуються між орендодавцем (відповідачем) та орендарем (позивачем) у порядку, передбаченому Договором оренди.

Представник позивача пояснив суду, що саме на підставі таких умов Додаткової угоди № 3 від 23.08.2017 (а.с. 17) в спірну додаткову угоду до Договору було внесено положення про те, що АТ "Укрпошта" є правонаступником Регіонального відділення ФДМУ по Черкаській області, виключно як набувач права власності на орендоване майно, а не в результаті реорганізації.

Сторонами спірної додаткової угоди позивач вказує ПАТ "Укрпошта" без посилання на Черкаську дирекцію ПАТ "Укрпошта", як визначено у п. 5 Додаткової угоди № 3 (а.с. 17).

Так, за умовами договору № 1 від 27.01.2015 про внесення змін до Договору оренди (а.с. 13) його сторонами погоджено, що він продовжується на 2 роки 364 дні і діє з 31 січня 2015 року по 29 січня 2018 року включно (а.с. 13).

За доводами сторін, на наступний термін сторони фактично продовжили свої договірні стосунки. Позивач при цьому стверджує, що мала місце письмово укладена додаткова угода, однак її суду не надано, а відповідач її існування заперечив, однак, факт продовження договірних стосунків між сторонами на період після 29.01.2018 не заперечив, а у листі від 13.01.2021 № 30-01 (а.с. 65) директор Черкаської філії АТ "Укрпошта", як балансоутримувач та одержувач частини коштів від оренди майна, вказав на те, що термін дії Договору між сторонами закінчується 27.01.2021.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як передбачено ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Приписами ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч.1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди можуть бути державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992, положення якого були чинними (до 01.02.2020) на час укладення договору оренди сторонами від 2012 року, цей Закон регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Орендоване за договором майно є державним, отже, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону, орендодавцем є, в тому числі, Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 1992 року, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Приписами ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ) Об`єктом оренди можуть бути державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 17 вказаного Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 1992р. визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Пунктом 10.11 Договору передбачено, що взаємовідносин сторін, не врегульовані цим Договором, регулюються чинним законодавством України.

За загальними правилом, передбаченим ч.1 ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

В укладеному сторонами договорі з урахуванням договору № 1 про внесенні змін від 27.01.2015 (а.с. 13) сторонами передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку чинності протягом одного місяця договір вважається поновленим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди, за умови, якщо такі дії передбачені діючим законодавством та немає заяви власника майна про те, що воно йому потрібне для власних потреб. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору. Для отримання висновку балансоутримувача щодо виконання умов договору оренди орендар направляє запит на його адресу та письмово інформує орендодавця про намір подальшої оренди не пізніше ніж до закінчення терміну дії договору.

В період дії договору та при попередніх продовженнях строку його дії сторонами ніколи не подавався і не виконувався запит орендаря до балансоутримувача щодо виконання позивачем умов договору оренди та не було письмового інформування орендодавця про намір подальшої оренди, однак, даним пунктом прямо не передбачено, що у випадку невиконання саме цих дій позивач втрачає право на продовження строку дії договору.

Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази про те, що у балансотримувача чи у власника орендованого майна були претензії до позивача щодо неналежного виконання останнім умов договору і між сторонами були судові спори з приводу стягнення боргу по орендній платі чи інші спори по виконанню умов договору.

Також на відсутність претензій відповідача до позивача за час дії договору вказує також і абзац перший листа відповідача від № 30-01 від 13.01.2021 року (а.с. 65), в якому Черкаська дирекція АТ "Укрпошта" дякує за плідну співпрацю та сподівається на подальше взаєморозуміння та збереження партнерських взаємовідносин.

Таким чином, обома сторонами в ході розгляду справи визнається, що договірні стосунки між ними безспірно тривали до 27.01.2021, хоча і не були при цьому оформлені додатковою угодою, і зазначені обставини, з урахуванням ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач вважає, що після 27.01.2021 договір між сторонами вважається автоматично поновленим, оскільки відповідач згідно положень п. 10.4. договору (у редакції договору про внесення змін № 1 - а.с. 13) не направив протягом одного місяця після закінчення останнього строку чинності договору оренди заяви чи повідомлення про припинення договору оренди або зміну його умов. Також не було і заяви власника майна (АТ "Укрпошта") про те, що орендоване майно потрібне йому для власних потреб.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про незгоду із доводами відповідача про те, що доказом виконання умов п. 10.4. договору про припинення його дії є лист на адресу позивача від № 30-01 від 13.01.2021 року (а.с. 65), оскільки за імперативними правилами п. 10.4. договору в редакції договору № 1 про внесення змін від 27.01.2015 (а.с. 13) заява про припинення договору має бути направлена іншій стороні виключно протягом 1 місяця після закінчення строку його чинності, тобто в період після 27.01.2021 до 27.02.2021 року, оскільки обидві сторони визнають, що договір між ними фактично був продовженим до 27.01.2021.

Як стверджує представник відповідача та підтверджує представник позивача в засіданні на запитання суду, даний лист було направлено позивачу та ним отримано ще до часу закінчення строку дії договору, тобто до 27.01.2021, а не протягом місяця після цієї дати. Отже направлення даного листа не свідчить про виконання відповідачем п. 10.4 договору для припинення його дії.

- в листі від 13.01.2021 № 30-01 немає відомостей про повідомлення позивача з боку власника майна, що приміщення необхідне АТ "Укрпошта" для власних потреб. Таке повідомлення відсутнє і як окремий документ.

Таким чином, за відсутності доказів належного виконання відповідачем п. 10.4. договору про повідомлення про припинення його дії протягом місяця після закінчення строку його чинності, Договір між сторонами є поновленим на той самий термін і на тих самих умовах.

Судом не встановлено і відповідачем не доказано, що договір між сторонами слід вважати припиненим ще й через застосування самостійних підстав згідно п. 10.6. договору, яким передбачено, що чинність договору припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який було укладено договір;

- загибелі орендованого майна;

- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду;

- за письмовим повідомленням орендодавця у разі несплати за оренду протягом 3х місяців підряд ( з дати отримання такого повідомлення);

- банкрутства орендаря;

- у разі смерті орендаря-фізичної особи.

Як вже було вказано, докази направлення позивачем з боку власника майна чи від відповідача (як Балансоутримувача) повідомлення про несплату орендних платежів протягом 3х місяців підряд, відсутні.

Відповідач не заперечує, що по сьогоднішній день позивач користується орендованим майном і до нього не було подано позову про виселення, якщо відповідач вважає таке користування неправомірним після 27.01.2021.

Оскільки договір є автоматично продовженим на тих же умовах і на той же строк (а саме на 2 роки та 364 дні, тобто до 26.01.2024 включно), то позивач має право на укладення між сторонами додаткової угоди про це для правової визначеності у стосунках сторін.

Про оформлення додаткового договору в таких випадках говориться у п. 10.4. договору, що є істотною умовою договору.

Отже позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, який призводить до його відновлення.

Сторонами спір у добровільному порядку не врегульовано.

У відповідності до положень ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відхилення заперечень представника відповідача про те, що йому не було надіслано пропозицію про укладення спірного договору про внесення змін і це порушило його права, оскільки передбачене статтею 188 ГК України надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує та може звернутися за захистом свого порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Строк дії укладеного спірного договору оренди нерухомого майна з врахуванням договорів про внесення змін до нього закінчувався 27.01.2021, договір може бути продовженим на той самий строк і на тих же умовах на 2 роки та 364 дні до 26.01.2024 включно.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає позовні вимоги про визнання укладеним договору про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №1155 від 01.02.2012 р. (із змінами), є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частинами першою, четвертою, сьомою статті 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства (частина перша статті 180 ГК України).

Як вбачається зі змісту договору № 1155, а саме п. 10.4, сторони передбачили умову про те, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається поновленим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, за умови, якщо такі дії передбачені діючим законодавством з урахуванням змін у законодавстві, та в разі відсутності заяви власника майна про те, що воно потрібне йому для власних потреб.

Статтею 26 Віденської конвенції "Про право міжнародних договорів" 1969 р. (ратифікована Україною 14 травня 1986 р.) закріплено, що "кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись" (pacta sunt servanda).

Принцип pacta sunt servanda в Україні закріплений ст. 1 Закону України "Про міжнародні договори України".

Крім того, він міститься в статті 629 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладаючи основний договір, сторони спору мали право очікувати, що все, обумовлене укладеним між ними правочином, буде виконано контрагентом зацікавленої сторони (постанова Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 910/22752/17.

Зазначена умова п. 10.4 договору не суперечить нормам законодавства, сторони за договором погодили саме такий порядок припинення договору № 1155, у зв`язку із чим, заява про припинення договору мала б бути направлена іншій стороні виключно протягом 1 місяця після закінчення строку його чинності.

Твердження скаржника про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано ч. 3 ст. 179 ГК України, ст. 6 та ст. 627 ЦК, помилкового ототожнений правовий інститут пролонгації договору оренди нерухомого майна та правовий інститут продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря, є хибним, враховуючи викладене та те, що позовними вимогами у даній справі є визнання укладеним договору про внесення змін до договору оренди, яким внесено зміни до п. 10.1 договору.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.04.2022 у справі № 925/147/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.04.2022 у справі № 925/147/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.04.2022 у справі № 925/147/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.04.2022 у справі № 925/147/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 925/147/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.07.2022.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім