РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.07.2022Справа № 910/2128/20 (910/16480/21)

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінтайм" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 47-Д, ідентифікаційний номер 41357724)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш Полюс" (03038, м. Київ, вул. Миколи Грінченка,8, офіс 1, ідентифікаційний номер 38601043);

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (80250, Львівська обл., Радехівський район, село Павлів, проспект Юності,39, ідентифікаційний номер 36153189)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

в межах справи №910/2128/20

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінтайм" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 47-Д, ідентифікаційний номер 41357724)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш Полюс" (03038, м. Київ, вул. Миколи Грінченка,8, офіс 1, ідентифікаційний номер 38601043)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Судак С.С.

Представники сторін:

від позивача -Лозовський В.М.

від відповідача-1 не з`явилися

від відповідача-2- не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа №910/2128/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш Полюс".

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінтайм" до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш Полюс"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №216 від 31.01.2017.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 24.11.2021. Задоволено заявлене у позовній заяві клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінтайм" про витребування доказів. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу №216 від 31.01.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Наш Полюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (оригінал Договору надати суду для огляду у судовому засіданні).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.11.2021 відкладено підготовче засідання у справі № 910/2128/20 (910/16480/21) на 22.12.2021. Повторно витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу №216 від 31.01.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Наш Полюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (оригінал Договору надати суду для огляду у судовому засіданні).

22.12.2021 до суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.12.2021 відкладено підготовче засідання у справі № 910/2128/20 (910/16480/21) на 26.01.2022.

26.01.2022 до суду надійшли заперечення відповідача-2 на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінтайм".

26.01.2022 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням представника адвоката Сміхура В.Р. на самоізоляції через погіршення стану здоров`я.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.01.2022 відкладено підготовче засідання у справі № 910/2128/20 (910/16480/21) на 21.02.2022. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" належним чином засвідчену (читабельну) копію Договору купівлі-продажу №216 від 31.01.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Наш Полюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор".

11.02.2022 до суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" про долученн документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

21.02.2022 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання відповідача-2 про долучення до матеріалів справи копії Висновку ПП "Тернопільське експертно-консультаційне бюро" від 09.12.2016.

21.02.2022 до суду надійшли додаткові пояснення по справі від Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор".

21.02.2022 до Господарського суду м. Києва від відповідача-2 надійшли пояснення по справі.

21.02.2022 до суду надійшло клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 відкладено підготовче засідання суду на 02.03.2022. Зобов`язано позивача надати суду лист № 02-01/82-30 від 20.08.2021.

Водночас, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до положень статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 № 9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно з Указом Президента України "Про продовження дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

За наведених обставин призначене на 02.03.2022 судове засідання з розгляду справи № 910/2128/20 (910/16480/21) не відбулося з об`єктивних причин, що не залежать від суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2022 призначено підготовче засідання на 20.06.2022.

16.06.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання від позивача про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2022 закрито підготовче провадження у справі № 910/2128/20 (910/16480/21) та призначено справу до розгляду по суті на 11.07.2022.

У судовому засіданні 11.07.2022 предстанвик позивача надав суду пояснення по суті позовних вимог, наполягав на задоволенні позову у повному обсзі.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та дату судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.03.2020 відкрито провадження у справі № 910/2128/20 про банкрутство ТОВ «Наш Полюс». Визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд М» у розмірі 7 623 381,40 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі № 910/2820/20 ТОВ «Наш Полюс`визнано банкрутом, призначено ліквідатором Каленчук О.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 замінено кредитора у справі № 910/2128/20 Товариство з обмеженою відповідальністю «Буд М» правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроінтайм».

Поряд із цим, 31.01.2017 між ТОВ «Наш Полюс» (продавець) та ТОВ "Радехівський цукор" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №216 нерухомого майна, а саме жомосушка (склад сухого жому; приміщення решітки-дробілки), загальною площею (кв.м.): 3745,9 кв.м., (реєстраційний номер 16), що розташований за адресою: Тернопільська обл., Гусятинський р-н, м.Хоростків, вул.Вибранівська, б.7г, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б.

Відповідно до пункту 5 договору продаж вчиняється за 6 054 330,00 грн. з ПДВ, що на момент укладення цього договору за домовленістю сторін є еквівалентом 215 456,58 дол. США. Балансова вартість приміщення становить 4 583 079,79 грн. Відповідно до висновку про вартість майна, виконаного ПП «Тернопільське експертно-консультаційне бюро» ринкова вартість приміщення, що є об`єктом продажу, станом на 08.12.2016 становить 6 054 330,00 грн. з ПДВ.

Згідно з пунктом 6 договору покупець зобов`язується провести оплату за приміщення до 21.02.2017 включно шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця.

До вказаного договору сторонами 21.02.2017 підписано акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого ТОВ «Наш Полюс» передало у власність, а ТОВ "Радехівський цукор" прийняло у власність нерухоме майно - жомосушку (склад сухого жому; приміщення решітки-дробілки), договірна ціна переданого нерухомого майна - 6 054 330,00 грн.

Дана сума грошових коштів у сумі 6 054 330,00 грн. сплачена ТОВ "Радехівський цукор" на рахунок ТОВ «Наш Полюс» у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 21.02.2017 № 24712.

24.02.2017 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, (індексний номер: 34081905 від 01.03.2017) на жомосушка (склад сухого жому), загальною площею (кв.м.): 3745,9 (реєстраційний номер 16), що розташований за адресою: Тернопільська обл., Гусятинський р-н, м.Хоростків, вул.Вибранівська, б.7г за ТОВ "Радехівський цукор". Підставою для державної реєстрації вказано: договір купівлі-продажу, серія та номер:216, виданий 31.01.2017, видавник: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б.; Довідка, серія та номер: 555, виданий 13.01.2018, видавник: Гусятинське районне комунальне БТІ.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу №216 від 31.01.2017, оскільки відчуження даного об`єкту нерухомого майна відбулося за значно нижчою ціною, ніж ринкова.

На підтвердження даної обставини позивачем надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 30.08.2021 №201-02466052, видану Фондом державного майна на замовлення ТОВ «Агроінтайм», за якою оціночна вартість жомосушки (склад сухого жому), загальною площею (кв.м.): 2866,2 (реєстраційний номер 16), що розташований за адресою: Тернопільська обл., Гусятинський р-н, м.Хоростків, вул.Вибранівська, б.7г, становить 9 976 449,99 грн.

Наведені обставини, за твердженнями позивача, свідчать про недобросовісність сторін оскаржуваного договору та є підставами для визнання договору недійсним як такого, що вчинений на шкоду інтересам кредиторів (як фраудаторний правочин).

При цьому, ТОВ «Агроінтайм» наголошує, що в 2017 році за рішеннями судів у справах № 921/434/17-г/5 та № 921/422/17-г/7 з ТОВ «Наш Полюс» стягнуто солідарно на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» грошові кошти в сумі близько 1 054 221 727,39 грн.

У свою чергу, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ТОВ "Радехівський цукор" послалося на те, що на виконання оспорюваного договору перерахувало на користь ТОВ «Наш Полюс» грошові кошти в повному обсязі в сумі 6 054 330,00 грн., що становить вартість продажу майна. До того ж, спірний договір укладений три роки до порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Наш Полюс», у зв`язку з чим не може бути визнаний недійсним на підставі статті 42 КУзПБ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку відмовити в задоволені заяви з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно положень статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, цивільне/господарське законодавство не забороняє застосування нових положень зі зворотною силою, але виключно тоді, коли зворотна дія цих актів, по-перше, встановлена в них самих, а по-друге, якщо темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України щодо застосування до події, факту того закону (нормативно-правового акта) під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до частини шостої статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон про банкрутство.

Відповідно до частини 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Згідно з частиною 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу (частини 3, 4 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства).

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Тлумачення пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ свідчить, що законодавцем за темпоральним принципом (принцип дії закону в часі) визначено пряму дію норм КУзПБ та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу (21.10.2019) перебувають на стадії санації (висновок сформований у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 01.10.2020 у справі № 913/849/14).

У постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16 викладено висновок щодо застосування статті 42 КУзПБ, за яким норми цієї статті з урахуванням приписів пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, який стосується процесуальних норм КУзПБ, застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих після вступу в дію КУзПБ, а темпоральним критерієм її застосування є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Передбачений статтею 42 КУзПБ трирічний строк у будь-якому разі відраховується від дати відкриття провадження у справі про банкрутство. Такий строк з огляду на вступ в дію КУзПБ 21.10.2019 може повноцінно діяти лише у разі відкриття відповідного провадження після 21.10.2022.

Тобто підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину, тоді як підстави визнання правочинів боржника недійсними, що містяться в статті 42 КУзПБ, не є повністю тотожними (ідентичними) з підставами, що містилися в статті 20 Закону про банкрутство, чинного до 21.10.2019.

Тому приписи статті 42 КУзПБ у частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію КУзПБ, тобто до 21.10.2019. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, - підлягають застосуванню приписи статті 20 Закону про банкрутство.

Із матеріалів справи слідує, що оспорюваний договір купівлі-продажу №216 укладено сторонами 31.01.2017, а заяву про визнання недійсним зазначеного договору подано до суду згідно поштового штемпелю на конверті 06.10.2021.

Таким чином, застосування до відповідного правочину положень статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства не є можливим, оскільки останній вчинено 31.01.2017, тобто до дати введення 21.10.2019 зазначеного кодексу в дію.

За наведених обставин, за темпоральним правилом до спірних правовідносин можуть бути застосовані приписи статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії. Кредитор за недійсним правочином (договором) або спростованою майновою дією має право вибору: погашення свого боргу в першу чергу в процедурі банкрутства або виконання зобов`язання боржником у натурі після закриття провадження у справі про банкрутство. За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або конкурсного кредитора про визнання недійсним правочину (договору) або спростування майнових дій боржника господарський суд виносить ухвалу (частини 2-4 статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Разом із цим, наведені положення статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлюють межі "підозрілого періоду", в який є найбільш вірогідним вчинення боржником фраудаторних правочинів, опосередковано спрямованих на завдання шкоди кредиторам боржника, протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Натомість, у межах даної справи оспорюваний правочин - договір купівлі-продажу №216 від 31.01.2017, укладений за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2020 у справі № 910/2128/20.

Таким чином, спірний договір укладений не в межах встановленого статтею 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» річного періоду, що передував порушенню справи про банкрутство, у зв`язку з чим спеціальні положення вказаної статті для визнання такого правочину недійсним не підлягають застосуванню.

Водночас, укладення договору боржника поза межами "підозрілого періоду" (одного року, що передував порушенню справи про банкрутство), визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

Отже, правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

У постанові від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14 Верховний Суд висловив правову позицію щодо реальності господарської операції, вказав на те, що для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті цієї операції.

Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019).

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

У той же час, у матеріалах справи наявні докази вчинення сторонами оспорюваного договору дій, направлених на реальне настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

У пункті 14.1.71. Податкового Кодексу України міститься визначення, що звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Як встановлено судом, за умовами оспорюваного договору купівлі-продажу №216 від 31.01.2017 продаж нерухомого майна, а саме жомосушки (склад сухого жому; приміщення решітки-дробілки), загальною площею (кв.м.): 3745,9 кв.м., вчинено за 6 054 330,00 грн. з ПДВ, що на момент укладення цього договору за домовленістю сторін є еквівалентом 215 456,58 дол. США.

При цьому судом прийнято до уваги, що балансова вартість приміщення становить 4 583 079,79 грн., про що зазначено в пункті 5 договору.

Суд критично оцінює надану позивачем в якості єдиного доказу на підтвердження невідповідності ринкової вартості спірного нерухомого майна довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 30.08.2021, складену відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку.

Відповідно до розділу ІІІ Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 17.05.2018 № 658 (у редакції наказу Фонду державного майна України від 12.01.2021 року № 24) (далі - Порядок) у випадках, визначених Податковим кодексом України, на запити фізичних або юридичних осіб здійснюється електронне визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості, розраховане Модулем Єдиної бази.

З метою електронного визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості фізична або юридична особа повинна зареєструватися, авторизуватися (ідентифікуватися) та внести до сервісу електронного визначення оціночної вартості дані про об`єкт нерухомості. Доступ, внесення даних про об`єкт нерухомості, перевірка інформації до/з Єдиної бази здійснюється безоплатно.

Перелік обов`язкових даних, які вносяться особою з метою визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості, наведений у додатку 1 до цього Порядку. До сервісу електронного визначення оціночної вартості об`єкти нерухомості вносяться за такими видами та типами: 1) житлова нерухомість; 2) земельна ділянка; 3) нежитлова нерухомість: 4) об`єкт незавершеного будівництва.

При цьому обов`язкові дані, які вносяться особою з метою визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості повинні відповідати офіційним документам на такий об`єкт нерухомості.

На підставі даних про об`єкт нерухомості Модуль Єдиної бази розраховує оціночну вартість такого об`єкта нерухомості.

За результатом визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості Модулем формується довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості відповідно до додатка 2 цього Порядку, з автоматичним присвоєнням кожній довідці унікального реєстраційного номера.

Водночас, у розділі ІІІ Порядку прямо зазначено, що електронне визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості здійснюється у випадках, визначених Податковим кодексом України.

Такі випадки передбачені в пункті 172.3 статті 172 Податкового кодексу України щодо порядку оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна, та не стосуються спірних правовідносин.

Суд окремо зауважує, що відповідно до розділу ІІІ Порядку довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості є чинною впродовж 30 календарних днів з дня її формування Єдиною базою.

Як вбачається з даної довідки, остання датована 30.08.2021, у той час як позивач звернувся з даним позовом до суду 06.10.2021, тобто на час подання позову дана довідка вже не була чинною.

Більш того, відповідно до виконаного станом на 08.12.2016 висновку про вартість нежитлового приміщення, складеного ПП «Тернопільське експертно-консультаційне бюро», ринкова вартість нерухомого майна становить 6 054 330,00 грн. з ПДВ.

Наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 21.02.2017 № 24712 підтверджується сплата ТОВ "Радехівський цукор" на рахунок ТОВ «Наш Полюс» ціни продажу приміщення в сумі 6 054 330,00 грн.

Отже, наявні в матеріалах справи документи підтверджують реальність відповідної господарської операції з продажу ТОВ "Наш Полюс" нерухомого майна ТОВ "Радехівський цукор", а також повну оплату останнім вартості такого майна, що свідчить про необґрунтованість пред`явлених позовних вимог про недобросовісність сторін при укладенні спірного договору.

Таким чином, унаслідок укладення спірного правочину ТОВ "Наш Полюс" отримало в повному обсязі оплату за продане нерухоме майно в сумі 6 054 330,00 грн.

При цьому, позивачем жодним чином не доведено, що укладення спірного договору купівлі-продажу №216 від 31.01.2017 ТОВ "Наш Полюс" призвело до повної або часткової неможливості виконати свої грошові зобов`язання перед іншими контрагентами, що би свідчило про вчинення такого правочину на шкоду інтересам кредиторів ТОВ "Наш Полюс" на той час.

Саме лише посилання позивача на наявність судових рішень у 2017 році про солідарне стягнення з ТОВ "Наш Полюс" на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» грошових коштів в сумі близько 1 054 221 727,39 грн. не доводить обставин укладення ТОВ "Наш Полюс" спірного договору з метою завдання шкоди майновим інтересам кредитора.

За наведених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем фраудаторності оспорюваного договору купівлі-продажу №216 від 31.01.2017 та недобросовісності дій сторін при його укладенні, що зумовлює суд у задоволенні позову про визнання такого договору недійсним відмовити.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, витрати по сплаті судового збору покладаються у порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15.07.2022

Суддя Д.В. Мандичев