ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2143/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

(склад суду змінено згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2022 у зв`язку зі звільненням судді Головея В.М.),

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представника від відповідача адвоката Дігуляра В.В. за посвідченням та свідоцтвом № 2194 від 04.05.2012; договором про надання адвокатської допомоги від 18.10.2021 та ордером серія ВН № 1158293 від 06.07.2022;

/позивач про час та місце проведення судового засідання обізнаний, заяву його представника про перенесення розгляду справи через відпустку представника судом не задоволено через відсутність доказів зазначеної обставини/,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Топольок-3"

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2021, проголошене о 15:35 суддею Волковим Р.В. у м. Одесі, повний текст якого складено 06.12.2021

у справі № 916/2143/21

за позовом Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси"

до скаржника

про стягнення 428 827,67 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року Комунальне підприємство (далі КП) "Теплопостачання міста Одеси" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ) "Топольок-3", в якому просило суд стягнути з відповідача 428 827,67 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію. Крім того, позивач просив покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував неналежним виконанням відповідачем Договору про постачання теплової енергії №1504 від 29.12.2006, зокрема в частині оплати за спожиту теплову енергію.

22.09.2021 до місцевого господарського суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, де позивач зазначив, що відповідач здійснив часткове погашення заборгованості, внаслідок чого вона зменшилась.

Під час розгляду відповідач звертався до суду першої інстанції з клопотанням про розстрочення виконання рішення у даній справі на період з листопада 2021 по березень 2022.

Ухвалою від 24.11.2021 закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача 137 000 грн. заборгованості у зв`язку з їх оплатою та відсутністю предмету спору в цій частині, решту вимоги КП "Теплопостачання міста Одеси" на суму 291 827,67 грн. розглянуто по суті та рішенням Господарського суду Одеської області від 24.11.2021 задоволено з підстав її обґрунтованості. При цьому, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, оскільки ним не доведено наявності обставин, з якими в розумінні статті 331 ГПК України пов`язана можливість розстрочення виконання рішення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, не надавши оцінку тому факту, що виконання рішення одноразово може поставити ОСББ «Топольок - 3» у скрутне матеріальне становище та тім обставинам, що відповідачем докладались зусилля щодо погашення боргу, що підтверджується відповідними доказами.

Клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи його довідок про стан розрахунків, складених після прийняття оскаржуваного рішення, колегією суддів не задоволено на підставі ч.3 ст.269 ГПК України.

Відзив на апеляційну скаргу на надходив.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника скаржника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2006 між позивачем (постачальник, теплопостачальна організація) та відповідачем (споживач) укладено Договір №1504 на постачання теплової енергії (далі Договір), за умовами п. 1 якого теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п/п 3.2.2 п. 3.2 Договору споживач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, що передбачені цим договором.

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2, 6.3, 6.4 Договору розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації по тарифу 179,12 грн. за 1 Гкал., діючому на момент укладання договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої та зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця наступного за розрахунковим.

Пунктами 10.1, 10.3, 10.4 Договору передбачено, що він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2007. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що між КП Теплопостачання міста Одеси та ОСББ "Топольок-3", в період з грудня 2020 року по квітень 2021 року було складено, підписано та скріплено печатками сторін звіти про спожиту теплову енергію на опалення об`єкту, розташованого за адресою: вул. Семена Палія, буд. 107, в обсязі 304,4538 Гкал. теплової енергії, а саме: 30.11.2020 - 28.12.2020 у кількості 77,35302 Гкал; 28.12.2020 - 27.01.2021 - у кількості 80,64 Гкал; 27.01.2021 25.02.2021 у кількості 77 Гкал; 25.02.2021 - 29.02.2021 у кількості 62,1 Гкал; 29.03.2021 - 06.04.2021 у кількості 7,4 Гкал.

Позивачем виставлялись відповідачу рахунки, а саме:

-№1504 від 06.01.2021 за постачання теплової енергії в грудні 2020 року на суму 137 237,35 грн.;

-№1504 за постачання теплової енергії в січні 2021 року на суму 145 501,18 грн.;

-№1504 за постачання теплової енергії в лютому 2021 року на суму 138 933,42 грн.;

-№1504 за постачання теплової енергії в березні 2021 року на суму 112 048,90 грн.;

-№1504 за постачання теплової енергії в квітні 2021 р. на суму 13 352,04 грн.

03.06.2021 позивач направляв відповідачу претензію, якою просив погасити заборгованість на суму 428 827,67 грн., однак останнім вона була виконана лише частково вже під час розгляду спору

Під час розгляду місцевим господарським судом справи місцевим господарським судом отримано заяву відповідача, до якої додано копії платіжних доручень щодо здійснення часткової сплати заборгованості на загальну суму 137 000 грн., а саме: №874 від 12.07.2021 на суму 40 000 грн.; №885 від 06.08.2021 на суму 22 000 грн.; №891 від 26.08.2021 на суму 25 000 грн.; №897 від 07.09.2021 на суму 10 000 грн.; №920 від 02.11.2021 на суму 20 000 грн.; №924 від 08.11.2021 на суму 20 000 грн., решта боргу в сумі 291 827,67 грн. залишилась не сплаченою.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (п. 2 ч. 1 ст. 193 ГПК України).

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 275, ч. 6 ст. 276 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно з 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Пунктами 4, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до змісту ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є: додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів.

Згідно з частиною 5 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та не заперечується відповідачем, у останнього виникло зобов`язання перед позивачем за Договором про постачання теплової енергії №1504 від 29.12.2006 щодо сплати вартості спожитої теплової енергії в сумі 291 827,67 грн., отже висновок суду про необхідність її стягнення з відповідача є законним та обнрунтованим.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення в частині погашення заборгованості суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Водночас розстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Тобто, розстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26 червня 2013 року №5-пр/2013 у справі №1-7/2013, підставою для застосування розстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Отже, підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Як зазначено в згаданому рішенні Конституційного Суду України, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочення або розстрочення виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Таким чином, для надання розстрочки виконання судового рішення, суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

В обґрунтування заяви про надання розстрочки виконання рішення у даній справі відповідач зазначав, що виникнення заборгованості було обумовлено несумлінним здійсненням обов`язку щодо сплати комунальних платежів деяких членів ОСББ «Топольок-3», при цьому відповідач має намір добровільно виконати рішення суду і погасити існуючу заборгованість перед позивачем, однак одноразове стягнення з нього всієї суми заборгованості може поставити ОСББ «Топольок-3» у скрутне матеріальне становище під час опалюваного сезону та залишити мешканців будинку без тепла.

Судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що скрутне фінансове становище не є безумовною підставою для розстрочки виконання рішення суду. При цьому, фінансові ускладнення не є винятковою і непрогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано суду доказів неможливості виконання рішення, а також реальної можливості виконати рішення суду за умови надання розстрочення виконання рішення. Суду не надано доказів того, що у боржника з`являться грошові кошти щоб розрахуватися з позивачем.

Тоді як за приписами ч.3ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно зі ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи вищевикладене на переконання колегії суддів, скаржником не було надано суду доказів в обґрунтування поданої заяви, а також доказів, які б підтверджували скрутний фінансовий стан боржника, не доведено наявності виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду, оскільки заявником не доведено наявності виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим

Колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду при перегляді оскаржуваного рішення суду першої інстанції не встановлено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права, які в силу приписів ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, покладених в основу оскаржуваного рішення, а тому в задоволенні апеляційної скарги відмовляє.

Згідно із ст.129 ГПК України, судові витрати слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2021 у справі №916/2143/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Топольок-3" без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.07.2022 о 12.00.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький