ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2022 р. Справа № 911/258/22

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технооптторг-Трейд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альткомавтотранс»

про стягнення 577 275,18 гривень

обставини справи:

24.01.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Технооптторг-Трейд» (далі позивач/ ТОВ «Технооптторг-Трейд») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альткомавтотранс» про стягнення 577 275,18 гривень, з яких: 461 834,00 грн заборгованості, 20 865,22 грн пені, 69 275,10 грн 15% штрафу, 13 855,02 грн 3% за користування грошовими коштами, 7 865,68 грн інфляційних втрат, 3 580,16 3% річних.

Вказані вище вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору поставки товару на умовах відстрочення платежу № 140120/1т від 14.01.2020 в частині обов`язку з повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару.

Господарський суд Київської області ухвалою від 31.01.2022 залишив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Технооптторг-Трейд» без руху, постановив усунути виявлені недоліки протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

11.02.2022, у встановлений судом строк, через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Технооптторг-Трейд» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до змісту якої позивач надав пояснення стосовно заявленого позову.

Господарський суд Київської області ухвалою від 21.02.2022 відкрив провадження у справі № 911/258/22, постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, зобов`язав відповідача, у порядку ч. 2 ст. 74 ГПК України, надати суду докази сплати позивачу 461 834,00 грн заборгованості за договором поставки товару на умовах відстрочення платежу № 140120/1т від 14.01.2020, встановив строк для подання відзиву на позов та додаткових доказів по справі (за наявності) протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Ухвали про залишення позовної заяви без руху та про відкриття провадження у зазначеній справі судом надіслано на юридичні адреси сторін згідно наявних в ЄДР відомостей. Поряд з тим, поштові повідомлення про вручення ухвали Господарського суду Київської області від 31.01.2022 у справі № 911/258/22, надійшли на адресу суду з відмітками про вручення позивачу та відповідачу 07.02.2022 та 08.02.2022 відповідно, а повідомлення про вручення ухвали від 21.02.2022 надійшли на адресу суду з відмітками про вручення позивачу та відповідачу 26.04.2022 та 28.04.2022 відповідно наявні в матеріалах справи.

Однак, у встановлений судом строк позивач не надав додаткових у справі, а відповідач не скористався правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав, як і не надав жодних доказів у справі, зокрема, витребуваних судом у порядку ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору, 14.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Технооптторг-Трейд» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альткомавтотранс» (далі - покупець) було укладено договір поставки товару на умовах відстрочення платежу № 140120/1т (далі договір) відповідно до п. 1.1., 1.2., 2.1., 2.2., 2,4., 3.2., 3.3., 3.4., 5.1., 7.2. якого постачальник зобов`язується передати у власність (поставити) покупцеві автомобільні товари в асортименті (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього (них) визначену даним договором грошову суму. Поставка товару за цим договором здійснюється окремими партіями.

Кількість, найменування, одиниці виміру, загальна вартість, асортимент та ціни кожної партії товару погоджуються сторонами у видаткових накладних та/або специфікаціях (додатках), які є невід`ємною частиною цього договору. Видаткові накладні підписуються керівниками або представниками сторін, уповноваженими на отримання й видачу товару.

Умови поставки DDP, склад покупця та/або CPT, склад перевізника та/або FCA, склад продавця, якщо інше не передбачено у специфікаціях (додатках) або додаткових угодах до цього договору.

Зобов`язання постачальника щодо поставки (передачі) товару за цим договором вважаються виконаними після передачі товару покупцю (перевізнику) та підписання останнім товарно-транспортних та/або видаткових накладних. Датою поставки (передачі) товару є дата підписання покупцем (перевізником) товарно-транспортних та/або видаткових накладних. Ризик випадкового знищення товару переходить до покупця з дати поставки (передачі) товару.

Підписана сторонами товарно-транспортна та/або видаткова накладна є достатнім і допустимим доказом, що підтверджує факт передання (поставки) покупцю товару за цим договором у відповідності з визначеною кількістю та встановленою якістю, а також всіх документів, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром.

Оплата товару здійснюється в порядку безготівкових розрахунків або іншим чином не забороненим способом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок постачальника. Оплата товару за цим договором здійснюється в національній валюті України гривні. Покупець, виконуючи безготівкові розрахунки, повинен в платіжному дорученні (у розділі «призначення платежу») зазначити номер і дату цього договору. При недотриманні цієї вимоги платіж, здійснений покупцем, може бути не зарахований в оплату по даному договору.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем у строк не пізніше, ніж 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки товару, якщо інше не передбачено у специфікаціях (додатках) до цього договору, підписаними уповноваженими особами сторін.

Датою оплати вважається дата фактичного зарахування грошових коштів, що підлягають сплаті, на поточний рахунок постачальника.

За порушення умов цього договору винна особа несе відповідальність згідно до положень чинного законодавства та умов даного договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов договору поставки товару на умовах відстрочення платежу, поставив відповідачу товар на суму 591 834,00 грн, в підтвердження чого позивач додав до позовної заяви копії підписаних сторонами видаткової накладної № 59186 від 30.09.2021 та товарно-транспортної накладної № 59416 від 30.09.2021.

За ствердженням позивача, на виконання умов договору відповідачем було здійснено часткові оплати, а саме:

- 19.11.2021 у розмірі 30 000,00 грн;

- 17.12.2021 у розмірі 50 000,00 грн;

- 13.01.2022 у розмірі 50 000,00 грн.

На підтвердження зазначеного позивачем надано суду копії платіжних доручень № 4094 від 19.11.2021 на суму 30 000,00 грн, № 4328 від 17.12.2021 на суму 50 000,00 грн та № 4453 від 13.01.2022 на суму 50 000,00 грн.

Втім, як зазначає позивач, відповідач, частково оплативши товар, свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, решту коштів за отриману техніку не сплатив, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 461 834,00 грн.

Отже, посилаючись на те, що відповідач повного розрахунку за отриманий товар не провів, позивач просить суд стягнути з ТОВ «Альткомавтотранс», зокрема, 461 834,00 грн основної заборгованості.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки, відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до ст. 165 ГПК України, здійснював розгляд даної справи за наявними матеріалами справи.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. ст. 655, 692, 627, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду вищезазначеного, суд дійшов висновку, що підписання 01.10.2021 відповідачем накладної № 59186 від 30.09.2021 без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленої позивачем техніки свідчить про прийняття відповідачем цієї техніки та, відповідно, породжує для останнього обов`язок по його оплаті у повному обсязі у передбачені договором строки, а саме: до 01.11.2021.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до приписів ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події.

У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Однак доказів на підтвердження обставин сплати позивачу 461 834,00 гривень за договором поставки товару на умовах відстрочення платежу № 140120/1т від 14.01.2020 відповідачем суду не надано, як наслідок обставини несплати відповідачем позивачу відповідної суми коштів є встановленими у розумінні ч. 2 ст. 74 ГПК України.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки відповідач взяті на себе за договором поставки грошові зобов`язання не виконав, залишок боргу не сплатив, враховуючи арифметичну відповідність суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 461 834,00 грн основного боргу підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з ТОВ «Альткомавтотранс»:

- 20 865,22 грн пені, нарахованої:

за період з 31.10.2021 по 09.12.2021 на 561 834,00 грн заборгованості;

за період з 10.12.2021 по 17.12.2021 на 561 834,00 грн заборгованості;

за період з 18.12.2021 по 31.01.2022 на 511 834,00 грн заборгованості;

за період з 14.01.2022 по 19.01.2022 на 461 834,00 грн заборгованості;

- 69 275,10 грн 15 % штрафу, нарахованого на 461 834,00 грн заборгованості.

Приписами ст. ст. 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, в силу наведених положень законодавства, неустойка (пеня, штраф) може стягуватись виключно у випадку, коли основне зобов`язання прямо забезпечено відповідною неустойкою у чинному договорі (встановлено за згодою сторін), а також якщо договором встановлено розмір відповідної штрафної санкції, який відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» обмежується подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

Відповідно до п. 5.2. доданого до позовної заяви договору поставки товару на умовах відстрочення платежу, у випадку порушення строків оплати вартості товару, на вимогу постачальника, сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2 % від суми фактичної заборгованості (але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент її нарахування) за кожен день прострочення у межах трирічного строку позовної давності. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови договору до моменту повного виконання такого зобов`язання покупцем. При цьому покупець зобов`язаний сплатити постачальнику визначену пеню протягом 3 (трьох) банківських днів із моменту отримання письмового повідомлення від постачальника. У випадку прострочення виконання грошових зобов`язань понад 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми фактичної заборгованості. Виплата винною стороною неустойки (пені, штрафів, збитків) не звільняє її від належного виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Нарахування позивачем пені на за ставкою 0,2 % не відповідає законодавчим вимогам, а тому, враховуючи законодавчі приписи та встановлений судом момент виникнення у відповідача обов`язку по оплаті товару, проведені відповідачем оплати, а також встановлене судом безпідставне включення позивачем до періодів розрахунку пені днів, коли боржник не вважався таким, що прострочив, суд здійснював обрахунок заявленої до стягнення пені за подвійною обліковою ставкою НБУ в межах вказаних позивачем періодів:

з 01.11.2021 по 16.12.2021 на заборгованість 561 834,00 грн;

з 18.12.2021 по 12.01.2022 на заборгованість 511 834,00 грн;

з 14.01.2022 по 19.01.2022 на заборгованість 461 834,00 грн.

Оскільки арифметично вірний розмір пені, перерахований судом в межах заявлених позивачем періодів, визначених з урахуванням умов договору, законодавчих приписів та встановлених судом обставин, складає 20 074,06 грн пені, вимога позивача про стягнення з відповідача 20 865,22 грн пені, підлягає частковому задоволенню у розмірі 20 074,06 грн пені.

Поряд з тим оскільки відповідач прострочив оплату поставленого товару більше ніж на 15 днів, правовим наслідком чого є сплата 15 % штрафу, а розмір вказаного штрафу, є арифметично правильним, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 69 275,10 грн 15 % штрафу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

До того ж зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з ТОВ «Альткомавтотранс»:

- 7 865,68 грн інфляційних втрат та 3 580,16 грн 3 % річних, нарахованих:

за період з 31.10.2021 по 17.12.2021 на 561 834,00 грн заборгованості;

за період з 18.12.2021 по 13.01.2022 на 511 834,00 грн заборгованості;

за період з 14.01.2022 по 19.01.2022 на 461 834,00 грн заборгованості.

Згідно з ст. 612, 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи законодавчі приписи та встановлений судом момент виникнення у відповідача обов`язку по оплаті товару, проведені відповідачем оплати, а також встановлене судом безпідставне включення позивачем до періодів розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних днів, коли боржник не вважався таким, що прострочив, суд здійснював обрахунок суми інфляційних втрат в межах визначених позивачем періодів:

з 01.10.2021 по 16.12.2021 на заборгованість 561 834,00 грн;

з 18.12.2021 по 12.01.2022 на заборгованість 511 834,00 грн;

з 14.01.2022 по 19.01.2022 на заборгованість 461 834,00 грн.

Оскільки арифметично вірний розмір інфляційних втрат, перерахований судом в межах заявлених позивачем періодів, визначених з урахуванням умов договору, законодавчих приписів та встановлених судом обставин, складає 13 896,48 грн інфляційних втрат, вимога позивача про стягнення з відповідача 7 865,68 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню у розмірі 7 865,68 грн інфляційних втрат, оскільки суд при ухваленні рішення не може вийти за межі позовних вимог.

Поряд з тим, оскільки арифметично вірний розмір 3 % річних, перерахований судом в межах заявлених позивачем періодів, визначених з урахуванням умов договору, законодавчих приписів та встановлених судом обставин, складає 3 445,72 грн 3 % річних, вимога позивача про стягнення з відповідача 3 580,16 грн 3 % річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 3 445,72 грн 3 % річних.

До того ж зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з ТОВ «Альткомавтотранс» 13 855,02 грн плати за неправомірне користування чужими грошовими коштами у розмірі 3 %, нарахованих на 461 834,00 грн заборгованості.

Зі змісту позовної заяви та наданих позивачем розрахунків відповідно заявлених до стягнення сум, зокрема 3% за користування чужими грошовими коштами, вбачається, що відповідну вимогу заявлено позивачем з підстав ч. 3 ст. 692 ЦК України та п. 5.3. договору, а самі ж відсотки нараховано за алгоритмом нарахування штрафу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - це прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

У частині третій статті 692 ЦК України зазначений термін використано у другому значенні. Тобто під сплатою процентів за користування чужими грошовими коштами розуміється відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно зі статтею 625 ЦК України. Така відповідальність виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації його майнових втрат, спричинених неналежним виконанням грошового зобов`язання. Постанова Великої Палати Верховного суду від 08.09.2020 у справі № 916/667/18, Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 915/107/20.

Відповідно до п. 5.3. доданого до позовної заяви договору поставки товару на умовах відстрочення платежу, у випадку несвоєчасної оплати постачальник має право на підставі ст. 692 ЦК України вимагати від покупця оплати товару та 3 % від несвоєчасно сплаченої суми за користування грошовими коштами постачальника з моменту переходу права власності на несвоєчасно оплачений товар.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем проценти за користування чужими грошовими коштами з підстав ч. 3 ст. 692 ЦК України, враховуючи спосіб їх обчислення, підпадає під визначення штрафу, тоді як позивач уже нарахував та заявив до стягнення штраф.

Застосовуючи у даних правовідносинах положення частини третьої статті 692 та частини другої статті 625 ЦК України, необхідно враховувати, що відсотки за користування грошовими коштами, які за умовами договору нараховуються від несвоєчасної суми, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб їх обчислення, підпадають під визначення штрафу (ч.2 ст. 549 ЦК України), який фактично позивачем був вже нарахований та заявлений до стягнення на підставі п. 5.2. договору на суму 461 834,00 грн заборгованості у розмірі 15%, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Враховуючи наведені висновки суду вимога позивача про стягнення з відповідача 3% за користування чужими грошовими коштами у розмірі 13 855,02 грн задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору згідно із ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альткомавтотранс» (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Декабристів, буд. 45, ідентифікаційний код 38082797) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технооптторг-Трейд» (49106, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Камська, буд. 64, ідентифікаційний код 31497076):

- 461 834 (чотириста шістдесят одну тисячу вісімсот тридцять чотири гривні) 00 коп. основної заборгованості,

- 20 074 (двадцять тисяч сімдесят чотири гривні) 06 коп. пені,

- 7 865 (сім тисяч вісімсот шістдесят п`ять гривень ) 68 коп. інфляційних втрат,

- 69 275 (шістдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень) 10 коп. 15 % штрафу,

- 3 445 (три тисячі чотириста сорок п`ять гривень) 72 коп. 3% річних та

- 8 437 (вісім тисяч чотириста тридцять сім гривень) 42 коп. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.07.2022.

Суддя П.В.Горбасенко