ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р. Справа№ 910/13694/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Нікітенко А.В.

За участю представників учасників процесу:

від позивача -1: адвокат Царюк В.В.,

від позивача -2: Комар Д.Ю. (само представництво)

від відповідача: не з`явився.

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21 (суддя Удалова О.Г., м. Київ, повний текст рішення складено 18.11.2021)

за позовом: 1) Державного концерну "Укроборонпром"

2) Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант"

до Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському"

про стягнення 483 731,56 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Державний концерн «Укроборонпром» (далі - позивач-1/ Концерн) і Державне підприємство «Науково-дослідний інститут «Квант» (далі - позивач-2 Підприємство) до Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» (далі - відповідач/ Завод) про стягнення 483 731,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 24.01.2019 №2-019/КР на надання послуг з шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт відновленого виробу 6201-5 (із виробами 6110-10, 6110-40М), антеною АВ20 та участь у проведенні заводських та державних випробуваннях малого броньованого артилерійського катеру проекту 58155, у зв`язку з чим позивачі звернулися з позовом про стягнення 483 731,56 грн (381 745,04 грн основної заборгованості, 69 859,34 грн пені, 7 466,45 грн 3% річних і 24 660,73 грн втрат від інфляції).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21 позов Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" до Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" про стягнення 483 731,56 грн задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" на користь Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" 381 745,04 грн боргу; 24 660,73 грн, інфляційних втрат; 25 441,73 грн пені; 7 466,45 грн 3% річних.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" на користь Державного концерну "Укроборонпром" 6 589,71 грн

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що умов договору від 24.01.2019 №2-019/КР на надання послуг з шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт відновленого виробу 6201-5 (із виробами 6110-10, 6110-40М), антеною АВ20 та участь у проведенні заводських та державних випробуваннях малого броньованого артилерійського катеру проекту 58155позивачем було надано послуги, у свою чергу,

однак відповідачем зобов`язання по оплаті наданих йому послуг не були виконанні, у результаті чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 381 745,04 Оскільки доказів погашення суми заборгованості відповідачем надано не було, суд визнав за правомірне стягнути зазначену суму боргу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат та 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства.

Місцевим господарським судом здійснено перерахунок пені відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», положеннями якого передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Так, за розрахунком суду першої інстанції розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 25 447,73 грн. У задоволенні вимог позивачів 1,2 про стягнення пені у розмірі 44 417,61 грн судом відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, ПрАТ "Завод "Кузня на Рибальському" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13649/21 скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позову Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" відмовити у повному обсязі.

Зокрема, узагальнені доводи заявника апеляційної скарги зводяться до того, що;

- по заувагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивачем не було надано до матеріалів справи жодного акта приймання-передачі товару;

- акт приймання - передачі не був підписаний з боку відповідача в силу неналежного виконання обумовлених послуг, тому місцевий господарський суд помилково було прийнято як належний та допустимий доказ наданий позивачем лист №вих. 712-02/560 від 01.06.202;

- місцевий господарським судом у мотивувальній частині рішення не було наведено повного розрахунку інфляційних втрат, 3 % річних та пені, тому скаржник позбавлений можливості перевірити правильність здійснених судом розрахунків;

- судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, зокрема, - ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 254, 551, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 232, 233, 265 Господарського кодексу України та норми процесуального права, зокрема, ст.ст. 4, 11, 74, 79 Господарського процесуального кодексу України, а також не дотримано принципу змагальності сторін;

- судом не було зменшено суму неустойки.

Крім того скаржником у прохальній частині апеляційної скарги заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

01.02.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача -1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

01.02.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача -2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" у справі №910/13694/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляціійного господарського суду від 20.12.2021 у справ №910/13694/21, зокрема, вирішено відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ПрАТ "Завод "Кузня на Рибальському" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/13694/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у справі №910/13694/21 задоволено клопотання ПрАТ "Завод "Кузня на Рибальському" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21; поновлено ПраТ "Завод "Кузня на Рибальському" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21; відкрито апеляційне провадження у справі №910/13694/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 08.02.2022.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді Разіної Т.І. з 31.01.2022 на лікарняному, судове засідання, призначене на 08.02.2022, не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2022 розгляд апеляційної скарги ПрАТ "Завод "Кузня на Рибальському" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21 призначено на 15.03.2022.

Проте, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Отже, судове засідання 15.03.2022 у справі №910/13694/21 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 (з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2022 про виправлення описки в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 03.05.2022) розгляд апеляційної скарги ПрАТ "Завод "Кузня на Рибальському" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21 призначено на 15.06.2022.

Явка представників сторін

У судове засідання 21.06.2022 з`явився уповноважені представники позивачів 1,2.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від скаржника через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що скаржник належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на відсутність від скаржника клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника скаржника.

Позиція представників сторін у справі

У судовому засіданні представник позивача -1 доводи апеляційної скарги заперечував з підстав викладених у відзиві на неї та просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21- без змін.

У судовому засіданні позивач -2 доводи апеляційної скарги заперечував з підстав викладених у відзиві на неї та просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21- без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, 24.01.2019 між позивачем -2, як замовником та відповідачем, як виконавцем було укладено Договір №2-019/КР на надання послуг з шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт відновленого виробу 6201-5 (із виробами 6110-10, 6110-40М), антеною АВ20 та участь у проведенні заводських та державних випробуваннях малого броньованого артилерійського катеру проекту 58155 №2-019/КР (далі - Договір), відповідно до п. 1. якого виконавець зобов`язується з дотриманням вимог законодавства надати послуги з шеф-монтажних і пусконалагоджувальних робіт одного комплекту відновленого виробу 6201-5 (із виробами 6110-10, 6110-40М), антеною АВ20 та прийняти участь у проведенні заводських і державних випробуваннях малого броньованого артилерійського катеру, а Замовник прийняти та оплатити надані послуги на умовах Договору.

Згідно із п. 3. Договору надання послуг за Договором здійснюється в рамках державного контракту між Міністерством оборони України (головний замовник) і Заводом.

Замовник проводить попередню оплату за роботи, передбачені Договором, за погодженою сторонами під час проведення переговорів щодо укладення Договору орієнтовною ціною, яка встановлюється на підставі висновку, наданого ПЗ № 932 на адресу ПЗ № 818 (п.5. Договору);

Положеннями п. 7. Договору сторони визначили, що розрахунки за Договором проводяться наступним чином Замовник, на підставі наданого виконавцем рахунку-фактури та протоколу погодження орієнтовної ціни, здійснює попередню оплату (авансування) протягом п`яти календарних днів після підписання сторонами Договору у розмірі не менше 50% від вартості Договору, визначеної у протоколі погодження орієнтовної ціни.

Остаточний розрахунок проводиться на підставі акту приймання послуг за Договором, зразок якого узгоджено сторонами у Додатку № 3 до Договору, протягом 10 робочих днів з дати його підписання та на підставі рахунку-фактури виконавця. Усі платіжні документи за Договором оформляються з дотриманням вимог чинного законодавства.

У відповідності до п.17. Договору послуги за Договором здаються виконавцем та приймаються замовником шляхом підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг з проведення шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт, за формою, затвердженою сторонами в Додатку № 4 до Договору.

За умовами п. 19. Договору після визначення договірної ціни Договору, підписання замовником акту здачі-приймання наданих послуг з проведення шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт та закінчення державних випробувань виконавець готовить та направляє замовнику акт приймання послуг за Договором із зазначенням сум для проведення взаєморозрахунків.

Акт приймання послуг за Договором разом із рахунком-фактурою надається замовнику для підписання. Після підписання, один примірник акту приймання послуг за Договором повертається виконавцю (п. 20. Договору);

У п. 21. Договору сторони погодили, якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання замовником акту приймання послуг за Договором виконавцю не повернуто підписаний акт та/або не надано мотивовану відмову, акт приймання послуг за Договором вважається підписаним сторонами і є підставою для проведення розрахунків.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 39. Договору).

У протоколі погодження орієнтованої ціни сторонами було визначено, що ціна складає 617 997,73 грн, у тому числі ПДВ.

На виконання умов Договору відповідачем були сплачені позивачу-2 авансові кошти (попередня оплата) за Договором у розмірі 100 000 грн, разом з ПДВ.

23.03.2020 позивачем -2 і відповідачем підписано акт здачі-приймання наданих послуг з проведення шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт за Договором, яким підтверджено надання виконавцем замовнику послуг за Договором.

Вказаний акт підписано повноваженими представникам сторін і скріплено печатками без зауважень.

У висновку від 11.09.2020 №669 щодо визначення договірної ціни за Договором, який складено 932 військовим представництвом Міністерства оборони України, було вказано, що орієнтовна ціна з надання послуг за Договором складає 481 745,04 грн, у тому числі ПДВ.

23.11.2020 листом № 230-805 позивач -1 надіслав відповідачу для підписання протокол узгодження договірної ціни та акт приймання послуг за Договором на загальну суму 481 745,04 грн, в тому числі ПДВ, з яких: 100 000 грн авансу та 381 745,04 грн, які належать до сплати.

Вказані документи отримані відповідачем 23.11.2020 за вх. №712-02/1182, що підтверджується відповідним штампом відповідача.

У свою чергу, як зазначають позивачі 1,2 відповідач вказаний акт приймання послуг за Договором не підписав і мотивовану відмову від підписання також не надав.

25.05.2021 позивач -2 супровідним листом вих. №230-540 повторно направив відповідачу рахунок від 24.05.2021 № 6 для оплати за Договором.

Вказаний лист було отримано відповідачем 25.05.2021 за вх. №712-02/532, що підтверджується відповідним штампом Заводу.

Листом від 01.06.2021 вих. № 170-482 позивач-2 повідомив відповідача про те, що замовник акт приймання послуг за Договором не підписав та не надав мотивовану відмову у його підписанні, а відтак такий акт вважається підписаним з 04.12.2020 відповідно до приписів пункту 21 Договору. Вказаний лист було отримано відповідачем 01.06.2021 за вх. № 712-02/560, що підтверджується відповідним штампом Заводу.

Однак відповідач залишив листи позивача-2 без відповіді та належного реагування.

Відповідач за надані позивачем-2 послуги не розрахувався. Указане стало підставою для звернення позивачів 1,2 до суду із зазначеним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників позивача 1,2, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору №2-019/КР від 24.01.2019. Вказаний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

За змістом положень ст.ст. 626, 627, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України)

Статтями 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України унормовано, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання ( ч. 1 ст. 615 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, 24.01.2019 між позивачем - 2, як замовником та відповідачем, як виконавцем було укладено Договір №2-019/КР на надання послуг з шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт відновленого виробу 6201-5 (із виробами 6110-10, 6110-40М), антеною АВ20 та участь у проведенні заводських та державних випробуваннях малого броньованого артилерійського катеру проекту 58155 №2-019/КР.

На виконання умов укладеного Договору позивачем-2 було надано послуги, у свою чергу, відповідач за отримані послуги не сплатив, доказів протилежного суду не подано.

Після визначення договірної ціни Договору, підписання замовником Акту здачі-приймання наданих послуг з проведення шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт та закінчення державних випробувань виконавець готує та направляє замовнику Акт приймання послуг за Договором із зазначенням сум для проведення взаєморозрахунків (п. 19. Договору).

Акт приймання послуг за Договором разом із рахунком-фактурою надається замовнику для підписання. Після підписання, один примірник Акту приймання послуг за Договором повертається виконавцю (п. 20 Договору).

Як убачається з матеріалів справи, 23.11.2020 листом №230-805 позивач -1 надіслав відповідачу для підписання протокол узгодження договірної ціни та акт приймання послуг за Договором на загальну суму 481 745,04 грн, в тому числі ПДВ, з яких: 100 000 грн авансу та 381 745,04 грн, які належать до сплати.

Вказані документи отримані відповідачем 23.11.2020 за вх. №712-02/1182, що підтверджується відповідним штампом відповідача.

Відповідач вказаний акт приймання послуг за Договором не підписав і мотивовану відмову від підписання також не надав.

Отже, в силу приписів п. 21 Договору, акт приймання послуг за Договором вважається підписаним сторонами 03.12.2020 і є підставою для проведення розрахунків.

З огляду на п. 7 Договору відповідач повинен був сплатити за отримані послуги до 17.12.2020.

25.05.2021 позивач - 2 супровідним листом вих. №230-540 повторно направив відповідачу рахунок від 24.05.2021 № 6 для оплати за Договором.

Вказаний лист було отримано відповідачем 25.05.2021 за вх. №712-02/532, що підтверджується відповідним штампом Заводу.

Листом від 01.06.2021 вих. № 170-482 позивач-2 повідомив відповідача про те, що замовник акт приймання послуг за Договором не підписав та не надав мотивовану відмову у його підписанні, а відтак такий акт вважається підписаним з 04.12.2020 відповідно до приписів п. 21 Договору.

Вказаний лист було отримано відповідачем 01.06.2021 за вх. №712-02/560, що підтверджується відповідним штампом Заводу.

Згідно із ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Як зазначалось вище, доказів оплати зазначеної суми відповідачем не надано.

Отже, в порушення зазначених вимог процесуального закону, відповідачем не доведено обставин належного виконання ним умов Договору №2-019/КР від 24.01.2019.

Крім того, позивачами 1,2 заявлено вимоги про стягнення: 24 660,73 грн інфляційних втрат (період нарахування з січня 2021 року по липень 2021 року); 7 466,45 грн 3% річних (період прострочення з 19.12.2020 по 13.08.2021).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат в сумі 24 660,73 (період нарахування з січня 2021 року по липень 2021 року) та 3% річних 7 466,45 грн (період прострочення з 19.12.2020 по 13.08.2021), судом апеляційної інстанції встановлено, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат та 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача штрафних санкцій (інфляційні втрати та 3% річних) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що ж до вимоги позивачів про стягнення з відповідача про стягнення пені у сумі 69 859,34 грн період нарахування (з 19.12.2020 по 19.06.2021) суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 217 ГК України одним із видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 2 ст. 343 ГК України і ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 27. Договору за порушення встановлених Договором термінів оплати робіт замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 01,1% від величини несплаченої суми за кожний день прострочення.

Положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відтак, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені у сумі 69 859,34 грн період нарахування з (19.12.2020 по 19.06.2021), суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що із позивача на користь позивача підлягає стягненню пеня у заявлений період у розмірі 25 447,73 грн. У задоволенні вимог позивачів 1,2 про стягнення пені у розмірі 44 417,61 грн слід відмовити.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не надав власного контррозрахунку інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених скаржником у поданій апеляційній скарзі

Посилання заявника апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема, - ст. 712 ЦК України та ст. 265 ГК України, які регулюють поставку товару є необґрунтованими, оскільки із правової природи укладеного між позивачем - 2 та відповідачем Договору від 24.01.2019 №2-019/КР убачається, що останній за своєю правовою природою відноситься до договорів із надання послуг та регулюється положеннями ст. 901 ЦК України.

Щодо зменшення штрафних санкцій (пені ) судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України суд як орган державної влади управнений діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, право суду при прийнятті рішення на зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, передбачене нормами ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.

Частиною 3 ст.551 ЦК України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

За приписами ч.1 ст.73, ч.1 ст.74, ч.1 ст.77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У свою чергу, під час розгляду справи в суді першої інстанції питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій (пені) не порушувалось, місцевим господарським судом не виносилося на обговорення сторін спору питання щодо наявності/відсутності підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки.

Відповідно до ст.7, ч.1 ст.13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності та принцип рівності сторін, які пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її в явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Європейський суд з прав людини у справі "Салов проти України" зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (справа «Екбатані проти Швеції») та право на ефективну участь

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про пропуск позивачами 1,2 строку позовної давності стосовно стягнення пені, слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами 3 та 4 ст. 267 ЦК України унормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач із заявою про пропуск позивачами 1,2 строку позовної давності для стягнення пені до суду першої інстанції не звертався..

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 зі справи № 911/1563/18, від 22.08.2019 зі справи № 914/508/17, від 11.11.2019 зі справи №904/1038/19, від 11.02.2020 у справі №916/612/19.

Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції зазначає що, оскільки позовна заява направлена до суду засобами поштового зв`язку - 21.08.2021, тому нарахування пені здійснене у межах річного строку.

Інші наведені доводи скаржника, викладені в поданій ним апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю та обґрунтованістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21, та, відповідно, апеляційна скарга ПрАТ "Завод "Кузня на Рибальському" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5 ст. 262 ГПК України, і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21 підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21 покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/13694/21.

5. Справу №910/13694/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 11.07.2022.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова