РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2022Справа № 910/5779/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

до ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ"

про визнання недійсним одностороннього правочину,

за участю представників:

від позивача: Бернацька О.В.

від відповідача: Герич М.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" про визнання недійсним одностороннього правочину ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ", оформленого заявою від 12.03.2021 р. №125/01 про припинення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно провів залік зустрічних однорідних вимог, зокрема, необґрунтовано вважає, що переплатив НАК «Нафтогаз України» 31 008 108,75 грн. Позивач не визнає грошових зобов`язань перед відповідачем та вказує на існування спору щодо стягнення суми заборгованості з ДП «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» в розмірі 245 256 728.17 грн. (справа № 910/18700/20).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2021 вирішено здійснювати розгляд справи №910/5779/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 24.05.2021.

17.05.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

24.05.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 відкладено підготовче засідання у даній справі на 16.06.2021.

31.05.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

11.06.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про продовження процесуальних строків та відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання у даній справі на 02.08.2021.

02.08.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

02.08.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 02.08.2021 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 08.09.2021.

27.08.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшли заперечення.

У підготовчому засіданні 08.09.2021 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 18.10.2021.

У підготовчому засіданні 18.10.2021 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 01.11.2021.

Підготовче засідання, призначене на 01.11.2021 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Приходько І.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 призначено підготовче засідання на 24.11.2021.

24.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, розгляд справи по суті призначено на 31.01.2022.

28.01.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від Дочірнє підприємство "КиївГазЕнерджи" надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 розгляд справи відкладено на 23.03.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2022 учасників справи було повідомлено, що судове засідання, призначене на 23.03.2022, не відбулось у зв`язку з введенням на території України режиму воєнного стану, а також у зв`язку з існуванням загрози життю та здоров`ю людей.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 судове засідання призначене на 30.06.2022.

У судовому засіданні 30.06.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов.

У судовому засіданні 30.06.2022 представник відповідача заперечував проти задоволення позову повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

20.11.2018 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір №18-518-Н купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2018-2019 роках природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

До вказаного договору було укладено додаткові угоди, якими змінювалися періоди передачі природного газу, обсяги газу, порядок та умови передачі природного газу, ціна газу, пролонгувався строк дії договору відповідно до періодів передачі газу, змінювалася назва позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2021 на адресу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" надійшла заява ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" від 12.03.2021 №125/01 про припинення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (далі - Заява).

Вказану Заяву відповідач обґрунтовує тим, що АТ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" має заборгованість у розмірі 31 008 108,75 грн, яка утворилась внаслідок невиконання вимоги ДП "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" від 22.02.2021 №82/01 про повернення переплачених коштів по Договору купівлі-продажу природного газу від 20.11.2018 №18-518-Н, заявлену з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами». У заяві також вказано, що заборгованість відповідача за договором купівлі-продажу природного газу від 20.11.2018 № 18-518-Н у розмірі 40 015 803,22грн. зменшується перед позивачем внаслідок часткового зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 31 008 108,75 грн.

Не погоджуючись із здійсненим зарахуванням, позивач звернувся до суду з позовом про визнання одностороннього правочину недійсним. Обґрунтовуючи правомірність позовних вимог, позивач зазначає, що даний правочин вчинений із порушенням положень ст. ст. 601, 602 Цивільного кодексу України та інших норм права, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, оскільки відповідачем безпідставно, з власної ініціативи та в односторонньому порядку визначено зобов`язання НАК «Нафтогаз України» в сумі 31 008 108,75 грн., внаслідок чого заявлено про припинення зобов`язання зі сплати основного боргу у сумі 31 008 108,75 грн за поставлений та неоплачений відповідачем природний газ за договором № 18-518-Н від 20.11.2018.

Заперечуючи проти припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог з підстав наявності будь-якої переплати за договором, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Вважає заяву відповідача від 19.04.2021 № 01-02-38/798 про зарахування зустрічних однорідних вимог такою, що вчинена з порушенням положень ст.ст.203, 601 ЦК України та просить вказаний односторонній правочин визнати недійсним.

Таким чином, позивач зазначає про спірність доводів відповідача щодо існування зобов`язань у АТ «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України» у вигляді повернення переплати, здійсненої ДП «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів згідно вказаного договору у період 2018 - 2019 років, наявність яких базується на припущеннях відповідача та не визнається позивачем.

Також позивач зазначає про те, що постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» , на яку посилається відповідач в обґрунтування власної позиції, не покладають на позивача зобов`язання повернути відповідачу грошові кошти, зокрема у визначеному розмірі, в тому числі за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями.

Відповідач заперечує проти доводів позивача з мотивів, викладених у відзиві, зокрема, посилаючись на те, що у зв`язку із виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором перед позивачем, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» фактична виникла переплата по відповідному договору, що стало підставою для звернення відповідача з вимогами провести коригування розрахунків за січень 2019 року. Отже, відповідач стверджує, що враховуючи проведені між ним та позивачем розрахунки, у ДП «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» за отриманий у січні природний газ виникла переплата на суму 31 008 108,75 грн., яка, на думку відповідача, є безспірною.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.3 ст.202 ГК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу 1 книги п`ятої "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України.

Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

За своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги, є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї зі сторін, згідно вимог ст. 601 ЦК України.

У разі, коли угода про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, така сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Статтями 202, 203 ГК України визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зазначене зокрема відповідає позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16.

З огляду на положення чинного законодавства, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Отже, зарахування можливе при наявності зазначених вище умов.

Разом з цим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме - відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог - відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Отже для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

Відповідну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 12.11. 2020, від 14.07.2020 у справі № 910/10471/19, від 24.01.2018 у справі № 908/3039/16, від 05.04.2018 у справі № 910/13205/17 та від 13.11.2018 у справі № 914/163/14.

У відповідності до приписів частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановивши обставини справи вбачається, що спір у справі виник з огляду на те, що позивач не визнає обов`язку зі сплати заборгованості на суму 31 008 108,75 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №18-518-Н від 20.11.2018, що є предметом правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення зобов`язань, оформленого заявою відповідача від 12.03.2021 №125/01.

Адже позивач не визнає зобов`язання (зокрема, щодо повернення переплати по вказаному договору на суму 31 008 108,75 грн.), які як стверджує відповідач, виникли у останнього враховуючи положення постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами».

В цій частині суд визнає обґрунтованими доводи позивача про те, що вказаний нормативний акт не покладає на позивача зобов`язання повернути грошові кошти, у тому числі, за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями та не наділяють відповідача правом вимоги до АТ «НАК «Нафтогаз України».

Зазначене, зокрема відповідає висновку, наведеному Верховним Судом у постанові від 12.11.2020 у справі №904/3173/19.

За вказаних обставин, за висновком суду відсутня безспірність заявлених однорідних вимог, які зараховуються (відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язання), як одна з обов`язкових умов для здійснення такого зарахування.

Про спірність вказаних зустрічних вимог також свідчать й інші фактичні обставини.

Так, судом встановлено, що між сторонами триває господарський спір по справі № 910/18700/20, предметом якого є стягнення з ДП "Київгазенерджи" на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 245 256 728,17 грн. з оплати вартості природного газу за Договором купівлі-продажу природного газу №18-518-Н від 20.11.2018, що однозначно вказує на існування спору щодо змісту, умов виконання та розміру грошових зобов`язань, а відтак виключає можливість зарахування зустрічних однорідних вимог на даному етапі правовідносин.

Інші доводи відповідача не знайшли також свого підтвердження під час розгляду спору.

Зважаючи на те, що грошові вимоги відповідача до позивача на суму 31 008 108,75 грн., які є предметом заліку за заявою відповідача від 12.03.2021 №125/01 про зарахування зустрічних вимог, є спірними з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру такого зобов`язання, суд дійшов висновку про те, що правочин, оформлений відповідачем заявою від 12.03.2021 №125/01, яким припинено зобов`язання на суму 31 008 108,75 грн. шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог, не відповідає вимогам ст.601 ЦК України, а тому наявні підстави для визнання його недійсним, як такого, що вчинений з порушенням вимог ч.1 ст.203 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову.

Судовий збір покладається на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним односторонній правочин Дочірнього підприємства «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» (Україна, 01103, місто Київ, МИХАЙЛА БОЙЧУКА, будинок 4Б; ідентифікаційний код 39835779), оформлений заявою від 12.03.2021 р. №125/01 про припинення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» (Україна, 01103, місто Київ, МИХАЙЛА БОЙЧУКА, будинок 4Б; ідентифікаційний код 39835779) на користь Акціонерного Товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (Україна, 01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 07.07.2022

Суддя І.В. Приходько