ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1900/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Колоколова С.І.
суддів: Разюк Г.П., Таран С.В.
секретар судового засідання: Лук`ященко В.Ю.
за участю представників сторін:
від прокуратури: Кришталевич В.М., посвідчення №058661 від 14.12.2020;
від Кабінету Міністрів України: не з`явився;
від Міністерства оборони України: Добров Ю.І., витяг з ЄДР;
від КЕВ м.Одеси: Сімбірський К.В., довіреність №1568 від 05.05.2022р.;
від Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області: не з`явився;
від ДП «Одеський авіаційний завод»: Слободянюк В.Ю., паспорт серія НОМЕР_1 , дата видачі : 07.05.97;
від третіх осіб: не з`явились.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області
на рішення Господарського суду Одеської області від 15 лютого 2017 року
у справі № 916/1900/16
за позовом Першого заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави
в особі:
Кабінету Міністрів України,
Міністерства оборони України,
Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси
до відповідача: Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області
треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство „Одеський авіаційний завод, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_1 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_38 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75
про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання повернути земельну ділянку,-

головуючий суддя Демешин О.А., судді Малярчук І.А., Зайцев Ю.О.
місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
В судовому засіданні 07.07.2022 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Перший заступник військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про:
- визнання незаконним та скасування рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V „Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га, та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного,
- зобов`язання Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області повернути державі в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси шляхом складання акту прийому - передачі земельну ділянку загальною площею 6,2930 га, вилучену рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. № 774-V (згідно заяв про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог від 17.08.2016р. та 15.02.2017р.).
В обґрунтування позовних вимог Перший заступник військового прокурора Південного регіону України (Прокурор) посилався на те, що відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б№032344 від 1986 року квартирно-експлуатаційній частині Одеського району, правонаступником якої є квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса (КЕВ м. Одеси), в постійне користування відведено землі військового містечка №1, дислокованого у м. Іллічівську (Чорноморськ) Одеської області. Частина зазначеної земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 площею 7,7330 га перебуває на обліку в органах квартирно-експлуатаційної відділу м. Одеси. При цьому, на вказаній ділянці розташовані будівлі та споруди, які належать державному підприємству Міністерства оборони України „Одеське авіаційно-ремонтне підприємство „Одесавіаремсервіс" на праві державної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.02.2005р. 17.07.2007р. Молодіжненською сільською радою Овідіопольського району Одеської області (Відповідач по справі) прийнято рішення №774-V „Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного". Прокурор зазначав, що земельна ділянка загальною площею 7,7330 га на момент прийняття рішення № 774-V, відповідно до ст.ст. 13, 77, 84 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України „Про використання земель оборони" та ст. 9 Закону України „Про оборону" належала до державної власності і відносилась до земель оборони. Земельна ділянка щодо якої відповідачем було прийнято спірне рішення перебувала у постійному користуванні військової установи, а саме квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеса, що підтверджується, зокрема, Державним актом на право постійного користування. Посилаючись на ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України „Про місцеве самоврядування", ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 84, ст. 122 Земельного Кодексу України, Перший заступник військового прокурора Південного регіону України робить висновок, що відповідач, приймаючи рішення №774-V, діяв поза межами та не у спосіб, передбачений наведеними законами України, внаслідок чого незаконно розпорядився землями державної власності, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивачів, зокрема Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування. Прокурор у позові посилався на те, що з листів першого заступника Міністра оборони України від 11.04.2012р. №220/2183, першого заступника начальника Головного КЕУ ЗСУ від 21.11.2014р. за №303/6/27/1078 вбачається, що, Міністерством оборони України рішення про передачу із земель оборони земельної ділянки площею 7,7330 га військового містечка № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) не приймалися, отже і згоди на вилучення цієї ділянки не надавалося.
Рішенням господарського суду Одеської області від 15.02.2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді Демешина О. А., суддів Малярчук І.А., Зайцева Ю.О.) позов задоволено, визнано незаконним та скасовано Рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V „Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси земельної ділянки, загальною площею 7.7330 га, та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного»
Зобов`язано Молодіжненську сільську раду Овідіопольського району Одеської області повернути державі в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси шляхом складання Акту прийому-передачі земельну ділянку загальною площею 6,2930га, вилучену Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V.
При винесенні рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач, приймаючи Рішення №774-V, не мав правових підстав для вилучення земельної ділянки площею 7,7330 із земель Міністерства оборони України і діяв поза межами та не у спосіб, передбачений наведеними законами України, внаслідок чого незаконно розпорядився землями державної власності, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача Кабінету Міністрів України (його компетенції, повноважень тощо), що є підставою для скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування.
Оскільки незаконне Рішення №774-V Молодіжненської сільської ради не породжує правових наслідків, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути частину (6,2930га) земельної ділянки, яка була предметом цього Рішення, також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування зазначеного Рішення.
Заперечення відповідача про те, що спірне Рішення №774-V вичерпало свою дію і його скасування не породжує правових наслідків для позивачів, оскільки в подальшому, на підставі рішень Молодіжненської сільської ради частина спірної земельної ділянки була передана до державної власності і знаходиться у користуванні Державного підприємства „Одеське авіаційно-ремонтне підприємство „Одесавіаремсервіс", а частина передана у власність фізичним особам, місцевий суд не прийняв, оскільки позовна вимога про визнання незаконним та скасування Рішення №774-V безпосередньо пов`язана з позовною вимогою про зобов`язання відповідача повернути державі в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси земельну ділянку загальною площею 7,7330 га, вилучену Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V. Тобто, за наявності чинного Рішення №774-V у позивачів були б відсутні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки у відповідача і лише у такий спосіб (шляхом визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування з подальшим зобов`язанням останнього повернути земельну ділянку) у позивачів є можливість захисту свого порушеного права.
При цьому, суд першої інстанції відмовив у застосуванні строку позовної давності, зазначивши, що про спірне Рішення №774-V від 17.07.2007р. було відомо лише Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси, начальник якого, власне і направляв на адресу Молодіжненської сільської ради лист № 836 від 01.06.2007р. про передачу земельної ділянки відповідачу, з огляду на те, що ним же, начальником КЕВ м. Одеси підписувався і Акт прийому передачі земельної ділянки від 07.08.2007р. Матеріали справи не містять доказів, що про прийняте Рішення №774-V та про передачу Молодіжненській сільській раді земельної ділянки із земель оборони було відомо іншим позивачам - Кабінету Міністрів України та Міністерству оборони України.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, треті особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просили рішення господарського суду Одеської області скасувати, та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
З аналогічними вимогами суду Одеського апеляційного господарського суду звернувся і відповідач - Молодіжненська сільська рада.
Обґрунтовуючи апеляційні скарги, відповідач та треті особи зазначали, зокрема, що висновок місцевого господарського суду не відповідає обставинам справи, оскільки рішення Молодіжненської сільради є одноразовим актом та вичерпало свою дію після виконання, а тому не може бути скасоване, що дає підстави вважати про обрання прокурором невірного способу захисту порушеного права, який не призведе до відновлення прав.
Водночас апелянти наполягали на тому, що позовні вимоги про повернення земельної ділянки у розмірі 6,2930 га взагалі не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки наразі такої земельної ділянки загальною площею 6,2930 га як об`єкта цивільного обігу, не існує, її не визначено в натурі, не обмежено межовими знаками, отже її повернення неможливе.
Разом з цим, скаржники зауважили про те, що відмова суду першої інстанції у застосуванні строків позовної давності була безпідставною з огляду на те, що облік земельної ділянки на балансі КЕВ м. Одеси ще не свідчить про його право власності на цей об`єкт. Крім того, апелянти звернули увагу, що акт приймання-передачі від 06.08.2007р. був затверджений головою Молодіжненської сільради та погоджений заступником командувача військ Південного оперативного командування з будівництва розквартирування військ О.В. Осадченко, за підписом останнього та печаткою Міноборони України. Отже, Міноборони знало про вказаний акт.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2017р., рішення місцевого суду скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову повністю.
Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого суду та приймаючи нове про відмову у задоволенні позову зазначив про те, що з аналізу змісту спірного Рішення та матеріалів справи вбачається, що дане Рішення Молодіжненської сільської ради вичерпало свою дію внаслідок його виконання шляхом фактичного вилучення земельної ділянки із земель Міністерства оборони України в землі запасу Молодіжненської сільської ради площею 7,733 га та складенням відповідного акту прийому-передачі земельної ділянки у складі начальника КЕВ міста Одеси Яковенко В.А, землевпорядника Молодіжненської сільської ради ОСОБА_76 та директора ДП ОАРП „Одесавіаремсервіс" ОСОБА_77 . Вказаний Акт був затверджений 06.08.2007р. заступником командувача Південного оперативного командування з будівництва ОСОБА_78 , а 07.08.2007р. - головою Молодіжненської сільської ради ОСОБА_79 .
Що стосується пункту 2 Рішення щодо обов`язку КЕВ надати державний акт для внесення змін до нього, апеляційний суд зазначив, що такий пункт взагалі не має правових наслідків, оскільки зі змісту не вбачається обов`язок внести зміни, а лише надати акт.
Тобто, за таких обставин, спірне Рішення за своїм змістом та правовою природою не породжує підстав виникнення цивільного речового права осіб, зокрема, й права власності або користування на землю, у даних спірних правовідносинах.
Висновок суду першої інстанції про поновлення прав держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони шляхом визнання спірного Рішення про вилучення земель та передачі до земель запасу незаконним є помилковим.
Таким чином, апеляційна колегія зазначила, що скасування спірного Рішення про вилучення земельної ділянки, яке не породжує правових наслідків за своєю суттю, та вичерпало дію фактичним виконанням, без скасування рішень, наслідком яких є виникнення права власності або права користування землею щодо оформлення державних актів на землю або актів на користування землею, не відновлює права позивачів по справі. А відтак, обраний прокурором спосіб захисту про визнання незаконним і скасування відповідного Рішення сільської ради не забезпечує реального захисту порушеного права позивача.
Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області повернути державі в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси шляхом складання акту прийому - передачі земельну ділянку, загальною площею 6,2930 га, вилучену рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V, не підлягають задоволенню з огляду на те, що докази існування такої земельної ділянки, загальною площею 6,2930 га, як об`єкта цивільного обігу, відсутні. Крім того, не визначено розмір такої ділянки в натурі, не обмежено межовими знаками відповідною землевпорядною документацією, що унеможливлює її фактичне повернення.
Враховуючи, що Одеський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову по суті, у зв`язку з відсутністю порушеного права, судова колегія при розгляді справи не застосовувала строки позовної давності.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.11.2018р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2017р. у справі №916/1900/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При цьому, у своїй постанові Верховним Судом зазначено, що апеляційним судом в даній справі не перевірено дослідження місцевим судом такої обставини як передання частини земельних ділянок у власність фізичних осіб із земельної ділянки загальною площею 7.7330 га на підставі Рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V „Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м.Одеси земельної ділянки, загальною площею 7.7330га, та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с.Молодіжного", яке прокурором оскаржується в повному обсязі. Тобто, задоволення позову в цій частині може вплинути на права вищевказаних фізичних осіб.
Також, Верховний Суд звернув увагу на те, що апеляційний суд, при прийнятті постанови, не надав оцінки обґрунтованості висновку місцевого суду щодо заяви відповідача стосовно застосування строку позовної давності.
Водночас, Верховним судом було зауважено, що дійшовши висновку про відсутність існування земельної ділянки, загальною площею 6,2930 га, як об`єкта цивільного обігу з її визначенням саме межовими знаками та відповідною землевпорядною документацією, судом апеляційної інстанції не перевірено і визначеність прокурором, позивачами та судом першої інстанції цієї частини земельної ділянки, з метою ясності та зрозумілості для органів виконавчої служби щодо забезпечення реального виконання цієї позовної вимоги.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 рішення господарського суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що вимога про визнання незаконним та скасування рішення відповідача не виконує основної функції ефективного захисту порушених прав особи, оскільки задоволення такого позову не відновить становища, яке існувало до прийняття оскаржуваного рішення, - до моменту порушення прав та інтересів щодо спірної земельної ділянки.
У свою чергу вимога про повернення земельної ділянки не підлягає задоволенню, оскільки зазначена земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільних прав.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.05.2021р. постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2021р. у справі №916/1900/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції Верховним судом було зазначив, що апеляційний господарський суд обмежившись лише посиланням на те, що оспорюване позивачем рішення Молодіжненської сільради вичерпує свою дію внаслідок виконання, що суперечить висновкам, викладеним у наведених постановах Великої Палати Верховного Суду, ухилився від здійснення апеляційного перегляду справи в частині вказаних вимог, наведених судом першої інстанції висновків про протиправність такого рішення не спростував, допустивши тим самим порушення норм процесуального права, яке полягає у недослідженні апеляційним судом зібраних у справі доказів.
Крім того, Верховним судом було зауважено, що суд апеляційної інстанції зазначив, що вважає незаконним та невиправданим втручання в права 72 фізичних осіб, порушенням права на мирне володіння майном, гарантованого Європейською конвенцією з прав людини та статтею 1 Протоколу 1 до неї. Проте суд не зазначив, яким чином оцінка законності спірного рішення ради може вплинути на права цих осіб при тому, що прокурором поряд з вимогою про визнання недійсним рішення заявлено вимогу про повернення земельної ділянки площею 6,2930 га, тобто без урахування площі земель, наданих фізичним особам.
Також, Верховний Суд звернув увагу на те, що суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи на порушення частини першої статті 316 ГПК України відповідно до якої вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, проігнорував висновки, викладені у постанові Верховного Суду та знову однією з підстав відмови в позові в частині вимоги про повернення земельної ділянки площею 6,2930 га зазначив, що земельна ділянка загальною площею 6,2930 га, про повернення якої заявлено позивачами, не існує як об`єкт цивільного обігу.
Апеляційний господарський суд використав результати експертизи для підтвердження свого висновку щодо відсутності земельної ділянки площею 6,2930 га як об`єкта цивільних прав та наявності двох земельних ділянок площею 5,3120 га та 0,9806 га, проте, за висновками Верховного Суду, не врахував висновки Верховного Суду у цій справі стосовно зазначеного питання (щодо неможливості відмови в позові в цій частині саме з підстави відсутності доказів існування такої земельної ділянки, загальною площею 6,2930 га, як об`єкта цивільного обігу) та не дослідив питання визначеності/невизначеності цієї частини земельної ділянки з метою ясності та зрозумілості для органів виконавчої служби щодо забезпечення реального виконання цієї позовної вимоги, про що наголошував Верховний Суд у постанові від 29.11.2018.
04.06.2021р. матеріали справи №916/1900/16 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 15 лютого 2017 року; об`єднано до сумісного розгляду апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з апеляційною скаргою Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області; призначено розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з апеляційною скаргою Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області до сумісного розгляду на 05 серпня 2021 року о 14:30 год.
У зв`язку з відпусткою судді Богатиря К.В. з 26.07.2021р. по 27.08.2021р. ( Наказ Голови суду Н.С. Богацької від 01.07.2021р. №184-в), розпорядженням керівника апарату суду №217 від 04.08.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2021, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Колоколова С.І., судді: Разюк Г.П., Таран С.В.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 прийнято справу № 916/1900/16 до провадження та розпочати апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Разюк Г.П., Таран С.В. Призначено розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області на 02 вересня 2021 року о 14:30 год.
05.08.2021 від Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону надійшли пояснення по справі. 31.08.2021 від представника третіх осіб адвоката Гладишевої О.О. надійшли письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.05.2021 року.
02.09.2021 представником ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , адвокатом Гладишевою О.О. подано заяви про залучення до участі у справі правонаступників, зокрема, представник просить:
- залучити до участі у справі правонаступника ОСОБА_84 ОСОБА_88 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 );
- залучити до участі у справі правонаступника ОСОБА_89 ОСОБА_90 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;
- залучити до участі у справі правонаступника ОСОБА_25 ОСОБА_91 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 );
- залучити до участі у справі правонаступника ОСОБА_81 ОСОБА_92 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 );
- залучити до участі у справі правонаступника ОСОБА_82 ОСОБА_93 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_5 ).
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_88 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ); ОСОБА_90 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_91 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 ); ОСОБА_92 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ); ОСОБА_93 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_5 ); зобов`язано Першого заступника військового прокурора Південного регіону України надіслати на адресу залучених третіх осіб копію позовної заяви з доданими до неї документами листом з описом вкладення; продовжено строк розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 15 лютого 2017 року у справі № 916/1900/16 на термін, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, пов`язаних з належним повідомленням учасників справи про час та місце проведення наступного судового засідання; повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи №916/1900/16 відбудеться 04 листопада 2021 року о 12:00 год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області відкладено на „16 грудня 2021 року об 11:30 год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 розгляд апеляційної скарги відкладено на „03 лютого 2022 року о 14:00 год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 клопотання представників третіх осіб - адвоката Бойко Н.І. та адвоката Гладишевої О.О. про відкладення розгляду справи задоволено. Розгляд апеляційних скарг відкладено на „03 березня 2022 року о 14:00 год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2022 рекомендовано учасникам справи утриматися від відвідування суду. Свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з урахуванням рекомендацій Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, опублікованих 04 березня 2022 року на веб-сайті Верховного Суду за посиланням: https://supreme.court.gov.ua/supreme/pres-centr/news/1261727/, та наказу в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного часу №6-ОД від 28.02.2022, опублікованих 01 березня 2022 року на веб-сайті Південно-західного апеляційного господарського суду за посиланням: https://swag.court.gov.ua/sud4872/pres-centr/news/1260585/. Повідомлено учасників справи про можливість подати процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Повідомлено, що про дату, час та місце судового засідання учасники справи будуть повідомлені додатково.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №916/1900/16 відбудеться 07.07.2022 о 15:00год.
07.07.2022 від адвоката Бойко Н.І., яка діє в інтересах третіх осіб до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг на іншу дату, повідомити третіх осіб по справі про час та місце розгляду справи.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третіх осіб, за наявними у справі матеріалами.
Крім того, враховуючи, що справа №916/1900/16 на розгляді колегії суддів перебуває з червня 2021 року та розгляд справи відкладався неодноразово, з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання.
В судовому засіданні 07.07.2022 представники прокурора та позивачів заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Представник Державне підприємство „Одеський авіаційний завод просив задовольнити апеляційні скарги.
Представники відповідача та інших третіх осіб в судове засідання не зявилися, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, Державним актом на право користування землею серії Б №032344 від 1986 року Квартирно-експлуатаційній частині Одеського району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса (позивач-3 по справі), в користування для державних потреб було відведено земельну ділянку площею 586,5 га в межах згідно з планом землекористування.(т.1 а.с.19).
17.07.2007р. Молодіжненською сільською радою Овідіопольського району Одеської області (відповідач, Молодіжненська сільська рада) було прийнято рішення №774-V "Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного" (Рішення № 774-V).
Даним рішенням Молодіжненська сільська рада вирішила:
1. Вилучити із земель Міністерства оборони України (КЕВ міста Одеси) земельну ділянку загальною площею 7,7330 га, яка використовується КЕЧ Одеського району з 1986 року на підставі Державного акту на право постійного користування землею №Р-6-86, 1986 року (Б №032344) та зарахувати її до земель запасу Молодіжненської сільської ради, загальною площею 7,7330 га, в тому числі: земельну ділянку площею 7,7330 га території земель рекреаційного призначення (в межах с. Молодіжного);
2. Зобов`язати КЕВ міста Одеси:
- оформити акт прийому передачі земельної ділянки в землі запасу Молодіжненської сільської ради,
- надати Державний акт на право постійного користування земельної ділянки № Р-6-86, від 1986 року (Б №032344), в Овідіопольський районний відділ земельних ресурсів для внесення до нього змін у відповідності до цього рішення. (т.1 а.с.27)
Відповідно до акту прийому передачі земельної ділянки із земель Міністерства оборони України в землі запасу Молодіжненської сільської ради погодженого Заступником командувача військ Південного Оперативного Командування з будівництва і розквартирування військ - начальник управління (квартирно-експлуатаційного) О.В. Осадченко від 06.08.2007р. та затвердженого Головою Молодіжненської сільської сільської ради В.О. Гуляєвим від 07.08.2007р. комісія у складі начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Яковенко В.А., землевпорядника Молодіжненської сільської ради Якуніної О.В., директора ДП «ОАРП «Одесавіаремсервіс» Юхачова В.В. на підставі листа квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса від 1.06.2007р. №836 та рішення XII сесії V скликання Молодіжненської сільської сільської ради №774-V від 17.07.2007р., провела прийом-передачу земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га із користування земель Міністерства оборони України військового містечка №1 (м. Іллічівськ) в землі запасу рекреаційного призначення Молодіжненської сільської ради (в межах с. Молодіжне). З подальшим використанням під існуючу базу відпочинку «Авіаремонтник» ДП «ОАРП «Одесавіаремсервіс» (т.1 а.с.63).
В подальшому за поданням директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеське авіаційно-ремонтне підприємство «Одесаавіаремсервіс» Юхачова В.В. від 08.10.2007р., Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 11.10.2007р. № 895-V, враховуючи свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.02.2005р., а саме на будівлі та споруди бази відпочинку «Авіаремонтник» за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н., с. Молодіжне, вул. Прибережна, 1, було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення Державному підприємству Міністерства оборони України «Одеське авіаційно-ремонтне підприємство «Одесаавіаремсервіс» у довгострокову оренду строком на 49 років земельної ділянки, площею 3,9505 га для експлуатації та обслуговування фактично існуючих будівель та споруд бази відпочинку «Авіаремонтник».
Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 14.12.2007р. №1005-V було надано дозвіл Обслуговуючому кооперативу «Дачне товариство «Авіаремонтник» на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки загальною площею 3,7825 га для індивідуального дачного будівництва та надано дозвіл на розроблення містобудівного обґрунтування для індивідуального дачного будівництва.
Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 30.05.2011р. № 284-VI «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність громадянам України - членам ОК ДТ «Авіаремонтник» згідно з додатками для індивідуального дачного будівництва за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Берегова, 5», відповідно до п.3 якого вирішено видати членам ОК ДТ «Авіаремонтник» державні акти на право власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва (т.1 а.с.103-104).
В подальшому були прийняті також рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 24.11.2011р. №508-VI, від 30.06.2010р. №1930-V, від 11.10.2011р. №459-VI, від 28.07.2014р. №1555-VI, від 27.06.2014р. №1519-VI, від 22.08.2013р. №1184-VI, якими також були затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність громадянам України - членам ОК ДТ «Авіаремонтник» згідно з додатками для індивідуального дачного будівництва за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Берегова, 5 (т.1.а.с.105-115).
До переліку осіб, яким були затверджені відповідні проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність на підставі даних рішень, увійшли, зокрема, треті особи у даній справі.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.02.2017 позов задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення Молодіжненської сільради від 17.07.2007 № 774-V "Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси земельної ділянки, загальною площею 7.7330 га, та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільради в межах с. Молодіжного", зобов`язано Молодіжненську сільраду повернути державі в особі Міністерства оборони України та КЕВ міста Одеси шляхом складання акта прийому-передачі земельну ділянку загальною площею 6,2930 га, вилучену рішенням від 17.07.2007 № 774-V.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 рішення місцевого суду скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 29.11.2018 постанову апеляційного господарського суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційної інстанції.
Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд при прийнятті постанови не надав оцінки обґрунтованості висновку місцевого суду щодо заяви відповідача стосовно застосування строку позовної давності; не змінюючи предмет та підстави позову, прокурор уточнив позовні вимоги в частині зменшення розміру площі земельної ділянки, яку слід повернути, до 6,293 га (7,330 га 1,44 га), що апеляційний суд помилково сприйняв як зміну предмета позову; судом апеляційної інстанції не перевірено визначеність прокурором, позивачами та судом першої інстанції спірної частини земельної ділянки з метою ясності та зрозумілості для органів виконавчої служби щодо забезпечення реального виконання цієї позовної вимоги.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 рішення господарського суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що вимога про визнання незаконним та скасування рішення відповідача не виконує основної функції ефективного захисту порушених прав особи, оскільки задоволення такого позову не відновить становища, яке існувало до прийняття оскаржуваного рішення, - до моменту порушення прав та інтересів щодо спірної земельної ділянки.
У свою чергу вимога про повернення земельної ділянки не підлягає задоволенню, оскільки зазначена земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільних прав.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.05.2021р. постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2021р. у справі №916/1900/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції Верховним судом було зазначив, що апеляційний господарський суд обмежившись лише посиланням на те, що оспорюване позивачем рішення Молодіжненської сільради вичерпує свою дію внаслідок виконання, що суперечить висновкам, викладеним у наведених постановах Великої Палати Верховного Суду, ухилився від здійснення апеляційного перегляду справи в частині вказаних вимог, наведених судом першої інстанції висновків про протиправність такого рішення не спростував, допустивши тим самим порушення норм процесуального права, яке полягає у недослідженні апеляційним судом зібраних у справі доказів.
Крім того, Верховним судом було зауважено, що суд апеляційної інстанції зазначив, що вважає незаконним та невиправданим втручання в права 72 фізичних осіб, порушенням права на мирне володіння майном, гарантованого Європейською конвенцією з прав людини та статтею 1 Протоколу 1 до неї. Проте суд не зазначив, яким чином оцінка законності спірного рішення ради може вплинути на права цих осіб при тому, що прокурором поряд з вимогою про визнання недійсним рішення заявлено вимогу про повернення земельної ділянки площею 6,2930 га, тобто без урахування площі земель, наданих фізичним особам.
Також, Верховний Суд звернув увагу на те, що суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи на порушення частини першої статті 316 ГПК України відповідно до якої вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, проігнорував висновки, викладені у постанові Верховного Суду та знову однією з підстав відмови в позові в частині вимоги про повернення земельної ділянки площею 6,2930 га зазначив, що земельна ділянка загальною площею 6,2930 га, про повернення якої заявлено позивачами, не існує як об`єкт цивільного обігу.
Апеляційний господарський суд використав результати експертизи для підтвердження свого висновку щодо відсутності земельної ділянки площею 6,2930 га як об`єкта цивільних прав та наявності двох земельних ділянок площею 5,3120 га та 0,9806 га, проте, за висновками Верховного Суду, не врахував висновки Верховного Суду у цій справі стосовно зазначеного питання (щодо неможливості відмови в позові в цій частині саме з підстави відсутності доказів існування такої земельної ділянки, загальною площею 6,2930 га, як об`єкта цивільного обігу) та не дослідив питання визначеності/невизначеності цієї частини земельної ділянки з метою ясності та зрозумілості для органів виконавчої служби щодо забезпечення реального виконання цієї позовної вимоги, про що наголошував Верховний Суд у постанові від 29.11.2018.
Повторно проаналізувавши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
За змістом статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Статтею 77 ЗК України (у відповідній редакції) передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Аналогічне поняття земель оборони наведено також у статті 1 Закону України "Про використання земель оборони", який визначає правові засади і порядок використання земель оборони.
Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 14 Закону України "Про Збройні Сили України" (у відповідній редакції) земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.
Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням МОУ. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").
Водночас частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Верховний Суд у постанові від 24.04.2018 у справі № 902/538/14 зазначив, що оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відповідно до статті 142 ЗК виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони. Істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України.
Як вірно встановлено судом першої інстанції на момент прийняття оскаржуваного рішення від 17.07.2007 № 774-V відповідно до статей 13, 77, 84 ЗК України, статті 1 Закону України "Про використання земель оборони" та статті 9 Закону України "Про оборону" спірна земельна ділянка належала до державної власності і відносилась до земель оборони.
Крім того суд зазначив, що враховуючи вищезазначені положення законодавства, а також вимоги частини 2 статті 145 Господарського кодексу України, відповідно до якої зміна правового режиму майна суб`єктів господарювання здійснюється виключно за рішенням власника у спосіб, передбачений цим Кодексом та іншими законами, то єдиним способом зміни правового режиму земельних ділянок, віднесених за цільовим призначенням до земель оборони, у разі добровільної відмови ними було адресування уповноваженим органам належним чином оформленої відмови, погодженої з Міністерством оборони України та за наявності рішення Кабінету Міністрів України з цього приводу.
Згідно з листами Першого заступника Міністра оборони України від 11.04.2012 № 220/2183, Першого заступника начальника Головного КЕУ ЗСУ від 21.11.2014 № 303/6/27/1078, Міністерством оборони України рішення про передачу із земель оборони земельної ділянки площею 7,7330 га не приймалися, отже і згоди на вилучення цієї ділянки не надавалося.
Суд першої інстанції також зазначив, що із самого спірного рішення від 17.07.2007 № 774-V вбачається, що земельна ділянка загальною площею 7,7330 га, яка використовувалась КЕЧ Одеського району з 1986 року на підставі Державного акта на право постійного користування від 1986р (Б № 032344) була вилучена із земель Міністерства оборони України (КЕВ міста Одеси) на підставі листа Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси від 01.06.2017 № 836 за підписом начальника вказаного відділу Яковенко В. А. Водночас відповідачем не надано будь-яких доказів, що підтверджують повноваження зазначеної вище особи на розпорядження землями оборони.
Отже, внаслідок прийняття рішення від 17.07.2007 №774-V Молодіжненською сільрадою було порушено права та охоронювані законом інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України (як власника земельної ділянки), в особі Міністерства оборони України (як органу управління цією земельною ділянкою) та в особі КЕВ міста Одеси (як користувача спірної земельної ділянки).
Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів особи відповідно до положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. 21 ЦК України є визнання незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Вказані положення Цивільного кодексу України кореспондуються з вимогами п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», відповідно до якого акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України власник має право на захист права власності. Статтям 395, 396 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка має речове право на чуже майно (у тому числі, права володіння і користування), має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 Цивільного кодексу України.
Серед існуючих способів захисту права власності та права постійного користування землею згідно зі ст. 393 Цивільного кодексу України, ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України є визнання незаконним правового акту, що порушує право власності.
З огляду на встановлені у даній справі обставини колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем обрано ефективний спосіб захисту прав, оскільки за наявності чинного рішення від 17.07.2007 № 774-V у позивачів були б відсутні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки у відповідача, і лише у такий спосіб (шляхом визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування з подальшим зобов`язанням останнього повернути земельну ділянку) у позивачів є можливість захисту свого порушеного права.
Заперечення скаржників про те, що вказане спірне Рішення №774-V вичерпало свою дію і його скасування не породжує правових наслідків для позивачів, оскільки в подальшому, на підставі рішень Молодіжненської сільської ради частина спірної земельної ділянки була передана до державної власності і знаходиться у користуванні Державного підприємства „Одеське авіаційно-ремонтне підприємство „Одесавіаремсервіс", а частина передана у власність фізичним особам, - судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки позовна вимога про визнання незаконним та скасування Рішення № 774-V - безпосередньо пов`язана з позовною вимогою про зобов`язання відповідача повернути державі в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси шляхом складання акту прийому - передачі земельну ділянку загальною площею 7,7330 га, вилучену рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007 № 774-V.
Тобто, за наявності чинного Рішення № 774-V у позивачів були б відсутні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки у відповідача і лише у такий спосіб (шляхом визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування з подальшим зобов`язанням останнього повернути земельну ділянку) у позивачів є можливість захисту свого порушеного права.
Щодо вимоги про повернення земельної ділянки площею 6,2930 га, колегія суддів зазначає наступне.
Оскільки незаконне Рішення № 774-V Молодіжненської сільської ради не породжує правових наслідків, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути частину (6,2930га) земельної ділянки, яка була предметом цього Рішення, також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування зазначеного Рішення.
При цьому, позовні вимоги про повернення земельної ділянки саме площею 6,2930 га, а не площею 7,7330га ґрунтуються на тому, що решта земельної ділянки загальною площею - 1,44 га була передана у приватну власність фізичних осіб, які вже оформили правовстановлюючі документи, а тому в рамках цієї справи її неможливо повернути у державну власність.
З матеріалів справи вбачається, що вимоги щодо земельних ділянок наданих відповідачем Молодіжненською сільською радою у правитну власність фізичним особам розглядаються Овідіопольским районним судом у порядку цивільного судочинства, а тому в цій частині судом першої інстанції цілком правомірно зменшено площу земельної ділянки з 7,7330га до 6,293 га, яку відповідач має повернути Міністерству оборони України.
Крім того, під час розгляду справи встановлено, що на виконання незаконного Рішення № 774-V комісією у складі начальника КЕВ міста Одеси Яковенко В.А. землевпорядника Молодіжненської сільської ради Якуніної О.В. та директора ДП ОАРП „Одесавіаремсервіс" Юхачова В.В. було складено Акт прийому-передачі ділянки із земель Міністерства оборони України в землі запасу Молодіжненської сільської ради. Вказаний Акт був затверджений 06.08.2007р. заступником командувача Південного ОК з будівництва Осадченко О.В., а 07.08.2007р. - головою Молодіжненської сільської ради Гуляєвим В.О. Приймаючи до увагу, що остаточною датою затвердження вказаного Акту є 07.08.2007р., саме цю дату слід вважати датою підписання цього Акту.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що земельна ділянка площею 6,2930 га до цього часу знаходиться в розпорядженні відповідача і позовні вимоги про зобов`язання її повернення є обґрунтованими та підставно задоволені судом першої інстанції.
Додатково колегія суддів зазначає, що ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю "Одеський регіональний центр незалежних експертиз".
На вирішення експертизи поставлено такі питання:
- визначити графічно площу та конфігурацію земельної ділянки загальною площею 7,7330 га, яка була вилучена рішенням Молодіжненської сільради від 17.07.2007 №774-V "Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеса земельної ділянки загальною площею 7,7330 га та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільради в межах с. Молодіжного" із земель Міністерства оборони України та КЕВ міста Одеси (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою Р-6-86 від 1986 року (Б-№032344) із зазначенням місця розташування на цій земельній ділянці земельних ділянок загальною площею 1,44 га, що були передані у приватну власність фізичним особам;
- який фактичний розмір та конфігурацію має вилучена Молодіжненською сільрадою земельна ділянка площею 7,7330 га у разі виключення з її складу земельних ділянок загальною площею 1,44 га, переданих Молодіжненською сільрадою у приватну власність 72 фізичним особам?
За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи згідно з висновками експертів від 25.08.2020 № 412/19 графічне відображення площі та конфігурації земельної ділянки загальною площею 7,7330 га, яка була вилучена рішенням Молодіжненської сільської ради від 17.07.2007 № 774-V, а також місця розташування на зазначеній земельній ділянці земельних ділянок загальною площею 1,44 га, що були передані у приватну власність 72 фізичним особам, наведено у Технічному звіті щодо виконання топографо-геодезичних вишукувань (додаток № 1).
Щодо другого питання експерти зазначили, що площа земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га, яка була вилучена рішенням Молодіжненської сільрадиради від 17.07.2007 № 774-V у разі виключення з її складу земельних ділянок загальною площею 1,44 га, переданих Молодіжненською сільрадою у приватну власність 72 фізичним особам, становитиме 6,2930 га та буде складатися з двох ділянок площею 5,3120 га та 0,9806 га.
Графічне відображення конфігурації земельної ділянки загальною площею 7,7330 га, яка була вилучена рішенням Молодіжненської сільради від 17.07.2007 № 774-V у разі виключення з її складу земельних ділянок загальною площею 1,44 га, переданих Молодіжненською сільрадою у приватну власність 72 фізичним особам, наведено у додатку № 2.
Отже, висновок експерта від 25.08.2002 ;412/19 та долучені до нього схеми та плани дозволяють чітко встановити межі та місцезнаходження спірної земельної діянки площею 6,2930 га.
Відтак, вказані відомості дозволять органам державної виконавчої служби забезпечити реальне виконання рішення суду. Щодо строків позовної давності.
Як вбачається з матеріалів справи, місцевий господарський суд відмовив у застосуванні строку позовної давності, зазначивши, що про Рішення від 17.07.2007р. №774-V було відомо лише Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси, начальник якого, власне і направляв на адресу Молодіжненської сільської ради лист від 01.06.2007р. №836 про передачу земельної ділянки відповідачу, з огляду на те, що ним же, начальником КЕВ м. Одеси підписувався і акт прийому передачі земельної ділянки від 07.08.2007р. Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів, що про прийняте Рішення №774-V про передачу Молодіжненській сільській раді земельної ділянки із земель оборони було відомо іншим позивачам - Кабінету Міністрів України та Міністерству оборони України.
Відповідно до статей 257, 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
На підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав і законних інтересів.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).
При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частин першої, третьої статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час звернення прокурором до суду з позовом) представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягало у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 29 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення прокурором до суду з позовом) прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.
Апеляційний суд також враховує висновки, які були зроблені Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду аналогічної справи у постанові від 15.09.2020 у справі №469/1044/17:
« 3.7. Земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги Чорного моря у зоні рекреації. Зміна цільового призначення та продаж земельних ділянок прибережних захисних смуг законодавством не передбачено. Надання такої земельної ділянки у власність суперечить вимогам земельного законодавства.
48.Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води (частина дев`ята статті 88 ВК України, абзац четвертий пункту 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173 (далі - Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів)).
50. Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.
52. Прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд (частина перша статті 90 ВК України). У межах таких смуг уздовж морів, морських заток і лиманів забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об`єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені (частина друга статті 113 ЗК України).
73.Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово виснувала про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45)).
74. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71); від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).
75.Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (абзац п`ятий пункту 143), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).».
Також, суд апеляційної інстанції враховує, що Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015р. №6-68цс15 вказано, що з огляду на статус держави та її органів як суб`єктів владних повноважень, положення п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушенного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦКУкраїни щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава, в особі її органів, як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатись про порушення прав і законних інтересів.
Твердження відповідача про те, що прокурору або позивачу стало відомо про порушення їх прав внаслідок прийняття незаконного рішення колишнім начальником КЕВ м. Одесит не місять конкретної дати та ґрунтуються лише на припущеннях, які не підтверджуються належними в розумінні ст. ст. 73,76,77 ГПК України доказами.
Відтак, відповідачем не доведено та належними доказами не підтверджено, що саме позивачами (КМУ та МОУ) пропущений строк позовної давності та доведено коли саме позивачам стало відомо про порушення їх прав.
Власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обовязковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову.
З огляду на вищевикладене, прокурором при зверненні до господарського суду Одеської області з позовом по цій справі - строків позовної давності порушено не було.
За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.
Інші доводи скаржників не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного процесуального акту колегія суддів не вбачає.
Відповідно до п. "в" ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржників, оскільки доводи апеляційних скарг щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд постановив:

1.Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області залишити без задоволення.
2.Рішення господарського суду Одеської області від 15.02.2017р. у справі №916/1900/16 залишити без змін.
Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови
складено „12 липня 2022 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя С.В. Таран