ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2022 р. Справа №914/2350/18(914/3711/21)

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Львівський електроламповий завод Іскра №112/1877юр. від 14.06.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/1349/22 від 17.06.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 (повний текст рішення складено 26.05.2022, м. Львів, суддя Морозюк А.Я.)

у справі №914/2350/18(914/3711/21)

за позовом: Приватного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Львівський електроламповий завод Іскра, м. Львів

про: стягнення 139 128 грн. 12 коп.

у межах справи № 914/2350/18

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівський завод РЕМА, м. Львів

про банкрутство Приватного акціонерного товариства Львівський електроламповий завод Іскра (79066, м.Львів, вул. Вулецька, буд. 14, ідентифікаційний код 00214244)

за участю представників:

від апелянта: не з`явився

від позивача: Левицька І.В. - адвокат

Учаснику процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 у справі №914/2350/18(914/3711/21) позов ПрАТ Львівобленерго до ПрАТ Львівський електроламповий завод Іскра задоволено повністю, стягнуто з ПрАТ Львівський електроламповий завод Іскра на користь ПрАТ Львівобленерго 139 128 грн. 12 коп. заборгованості, з яких: 24 322 грн. 20 коп. - заборгованості за послугу з розподілу електричної енергії (в т.ч.: 15 206 грн. 70 коп. - пені, 2 891 грн. 04 коп. - 3% річних, 6 224 грн. 46 коп. - інфляційних втрат) та 114 805 грн. 92 коп. - заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії (в т.ч.: 103 441 грн. 58 коп. - основного боргу, 6 711 грн. 25 коп. - пені, 1 216 грн. 03 коп. - 3 % річних, 3 437 грн. 06 коп. - інфляційних втрат), 2 270 грн. 00 коп. - судового збору та 7 000 грн. 00 коп. - судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 у справі №914/2350/18(914/3711/21) скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким зменшити стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу до 2% від ціни позову та зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій до 2% від суми заборгованості.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.06.2022 відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 06.07.2022.

05.07.2022 на адресу суду надійшов відзив ПрАТ «Львівобленерго» на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити оскаржене рішення без змін, судові витрати покласти на відповідача.

05.07.2022 на адресу суду надійшло клопотання ПрАТ «ЛЕЗ «Іскра» про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник апелянта адвокат Морочинський А.М. перебуватиме за межами Львівської області по стану здоров`я та не зможе взяти участь в судовому засіданні, призначеному на 06.07.2022.

В судовому засіданні 06.07.2022 головуючий суддя оголосив короткий зміст клопотання про відкладення, представник позивача проти задоволення заявленого апелянтом клопотання заперечила.

Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити у задоволенні клопотання ПрАТ «ЛЕЗ «Іскра» про відкладення розгляду справи з огляду на те, що апелянт не надав жодних доказів на підтвердження зазначених ним причин неявки.

Представник позивача надала суду пояснення щодо фактичних обставин справи, просила у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» про стягнення заборгованості у сумі 139 128,12 грн., з яких: 24 322,20 грн. - заборгованості за послугу з розподілу електричної енергії (в т.ч.: 15 206,70 грн. - пені, 2 891,04 грн. - 3% річних, 6 224,46 грн. - інфляційних втрат) та 114 805,92 грн. - заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії (в т.ч.: 103 441,58 грн. - основного боргу, 6 711,25 грн. - пені, 1 216,03 грн. - 3 % річних, 3 437,06 грн. - інфляційних втрат).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач за заявою-приєднання до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з 01.01.2019 приєднався до договору про надання послуг з розподілу на умовах договору про постачання електричної енергії за особовим рахунком №90240. Проте відповідач, в порушення умов п.8 додатку №4, укладеного до договору, не здійснював своєчасну оплату за послуги з розподілу електричної енергії, у зв`язку з чим позивач, керуючись ст. 549, ст. 625 ЦК України та на підставі п. 8.5, п. 9 додатку №4, нарахував відповідачу пеню в розмірі 15 206 грн. 70 коп., 3% річних в розмірі 2 891 грн. 04 коп. та інфляційних втрат в розмірі 6 224 грн. 46 коп., які просить стягнути. З моменту акцептування заяви-приєднання до договору про надання послуг розподілу електричної енергії відповідач засвідчив своє вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії в повному обсязі. У зв`язку з несвоєчасною оплатою послуг за перетікання реактивної електричної енергії у відповідача виникла заборгованість в розмірі 103 441 грн. 58 коп. За прострочення грошового зобов`язання позивач керуючись ст. 549, ст. 625 ЦК України та на підставі п. 6.3 договору нарахував відповідачу пеню в розмірі 6 711 грн. 25 коп., 3% річних в розмірі 1 216 грн. 03 коп. грн. та інфляційні втрати в розмірі 3 437 грн. 06 коп., які просить стягнути.

Окрім того, позивач просив покласти на відповідача витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 12 800,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.12.2021 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» про стягнення заборгованості у сумі 139 128,12 грн. прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження в межах справи №914/2350/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» та відкрито провадження у справі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що розмір витрат на оплату правничої допомоги у сумі 12 800,00 грн. є неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом виконаних робіт (наданих послуг), оскільки практика в аналогічних справах є сталою, а усі справи за позовом ПрАТ «Львівобленерго» до ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» є однотипними та не потребують додаткового вивчення та аналізу матеріалів справи (справи №914/3089/20; №914/778/21, №914/268/21).

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в розмірі 139 128 грн. 12 коп., з яких: 24 322 грн. 20 коп. - заборгованості за послугу з розподілу електричної енергії (в т.ч.: 15 206 грн. 70 коп. - пені, 2 891 грн. 04 коп. - 3% річних, 6 224 грн. 46 коп. - інфляційних втрат) та 114 805 грн. 92 коп. - заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії (в т.ч.: 103 441 грн. 58 коп. - основного боргу, 6 711 грн. 25 коп. - пені, 1 216 грн. 03 коп. - 3% річних, 3 437 грн. 06 коп. - інфляційних втрат).

Щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції врахував, що між сторонами вже розглядалася аналогічна справа за інший період заборгованості - №914/2350/18 (914/778/21), у якій прийнято рішення від 07.09.2021 і яка відрізняється в основному лише проведеними розрахунками, та зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, до 7 000,00 грн., що орієнтовно складає 5% ціни позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд при ухваленні рішення неповно з`ясував фактичні обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що предметом договору про надання правничої допомоги від 24.11.2021, на підставі якого виставлено рахунок на 12800,00 грн., є стягнення 373 575,91 грн., проте предметом позову є стягнення 139 128,12 грн. Апелянт вважає розмір витрат на оплату правничої допомоги в сумі 7000,00 грн. неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом виконаних робіт (наданих послуг), оскільки практика в аналогічних справах є сталою, вивчення та аналіз матеріалів справи усі справи за позовом ПрАТ «Львівобленерго» до ПрАТ «ЛЕЗ «Іскра» є однотипними та не потребують додаткового вивчення та аналізу матеріалів справи (справи №914/3089/21, №914/778/21, №914/268/21), при цьому позовна заява на 95% аналогічна заяві у справі №914/778/21, решта 5% це розрахунки, зроблені ПрАТ «Львівобленерго».

З покликанням на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.06.2018 у справі №904/8478/16, скаржник вказує, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність таких витрат для конкретної справи.

Також, апелянт вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги скрутний фінансовий стан підприємства, не врахував те, що рішення може вплинути на третіх осіб, а саме працівників відповідача, та помилково не зменшив розмір нарахованих штрафних санкцій до 2% від суми заборгованості на підставі ч.3 ст.551 ЦК України та ч.1 ст.233 ГК України. При цьому, апелянта покликається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №921/580/19, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 04.06.2018 у справі №908/1453/14, від 21.01.2021 у справі №927/704/19, від 16.03.2021 у справі №922/266/20, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, щодо судової практики зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Скаржник повідомляє про фактори, якими спричинена важка фінансова ситуація на підприємстві, а саме: стосовно ПрАТ «ЛЕЗ «Іскра» відкрито провадження у справі про банкрутство; на все майно накладено арешт, через який підприємство немає змоги розпоряджатись майном і здійснювати будь-які операції з ним; відповідно до ряду постанов Кабінету Міністрів України для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV, на усій території України з 12.03.2020 до 31.08.2022 введено карантин, що має негативний вплив на фінансовий стан підприємства впродовж двох років, оскільки на час дії обмежувальних заходів підприємство змушене скоротити об`єми виробництва продукції, що унеможливлює вчасну виплату заробітної плати працівникам та вчасний розрахунок з усіма кредиторами, в тому числі з ПрАТ «Львівобленерго»; у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24.02.2022 та введенням режиму воєнного стану на усій території України адміністрацією підприємства було видано наказ №1/22/01-03к від 24.02.2022 про зупинення роботи до подальшого вирішення ситуації, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 є форс-мажорними обставнами для суб`єктів господарювання.

Враховуючи зазначене, апелянт вважає, що при винесенні оскарженого рішення господарський суд не об`єктивно та не в повному обсязі з`ясував усі наявні обставини справи, та помилкво не зменшив розмір нарахованих штрафних санкцій до 2% від суми заборгованості та витрат на правничу допомогу до 2% від ціни позову, а відтак оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню в межах заявлених вимог апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується із запереченнями скаржника проти стягнення 7000,00 грн. судових витрат на правничу допомогу та зазначає, що у п.12 договору №21/11-12 про надання правничої допомоги від 24.11.2021, укладеному між Адвокатським об`єднанням «ЮРІС КОНСУЛЬТУС» та ПрАТ «Львівобленерго» зазначалась попередня інформація про справу, зокрема про предмет позову - стягнення 373 575,91 грн., яка в подальшому була опрацьована. Так, після укладення договору про надання правничої допомоги ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» сплатило суму основного боргу за розподіл електричної енергії, що підтверджується довідкою, яка міститься в матеріалах справи. У зв`язку з цим було здійснено перерахунок суми боргу та зменшено ціну позову. Зменшено також ціну позову на суму боргу за реактивну електричну енергію, яка була включена до суми заборгованості помилково. Після опрацювання усіх матеріалів, було встановлено, що на дату звернення в суд заборгованість становить 139 128,12 грн, і саме така заборгованість вказана в позовній заяві як ціна позову. Таким чином, позивач наголошує, що правнича допомога у справі №914/2350/18 (914/3711/21) надавалась саме на підставі договору про надання правничої допомоги №21/11-12 від 24.11.2021.

Витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 12800,00 грн. підтверджуються копією договору №21/11-12 від 24.11.2021, копією рахунку №21/142 від 24.11.2021 (з описом робіт (послуг)), оригіналом платіжного доручення №26269 від 29.11.2021, оригіналом ордеру на надання правничої допомоги на ім`я адвоката І.Левицької, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я адвоката І.Левицької, натомість жодних доказів того, що такі витрати є неспівмірними відповідач під час розгляду справи в суд першої інстанції не надав. Місцевий господарський суд дослідив усі докази, врахував усі обставини справи та зменшив судові витрати на професійну правничу допомогу із заявлених позивачем 12800,00 грн. до 7000,00 грн., тобто, зменшив відшкодування витрат на професійну правничу допомогу майже на 45%. Позивач вважає, що судові витрати в розмірі, визначеному судом в оскарженому рішенні є відповідними, співрозмірними, та такими, що підлягають відшкодуванню.

Також позивач вважає необґрунтованими заперечення апелянта проти стягнення штрафних санкцій, адже в суді першої інстанції відповідач не заперечував суму штрафних санкцій, не заперечував суму заборгованості, яка підлягала до стягнення, відтак в силу вимог ч.4 ст.165 ГПК України, не вправі змінювати свою позицію в суді апеляційної інстанції. На переконання позивача така поведінка відповідача суперечить правовим принципам добросовісності, естопелю та заборони суперечливої поведінки сторони в судовому процесі.

Відтак позивач вказує, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, з`ясував істотні обставини із застосуванням передбачених статтею 86 ГПК України критеріїв дослідження доказів щодо оцінки кожного такого доказу окремо і їх сукупності в цілому та забезпечив дотримання стандартів доказування, визначених процесуальним законом, оскаржене рішення ухвалене у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Матеріалами справи підтверджуються наступні фактичні обставини спору.

03.05.2006 Відкрите акціонерне товариство Львівобленерго (перейменоване на Приватне акціонерне товариство Львівобленерго, згідно із п.1.1 статуту, затвердженого в новій редакції загальними зборами акціонерів ПрАТ Львівобленерго у відповідності до протоколу №17 від 09.04.2020) як постачальник та Відкрите акціонерне товариство Іскра (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Львівський електроламповий завод Іскра) як споживач уклали договір про постачання електричної енергії №90240 з додатками та додатковими угодами до нього.

Постановою НКРЕКП №1479 від 23.11.2018 Про видачу ПрАТ Львівобленерго ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом зобов`язано ПрАТ Львівобленерго до 01.01.2019 укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії зі споживачами, електроустановки яких приєднані до системи розподілу електричної енергії ПрАТ Львівобленерго із відкладальною умовою набрання ним чинності з 01.01.2019 (п.3 ч. 3 постанови).

Відповідно до підписаної та скріпленої печаткою Приватного акціонерного товариства Львівський електроламповий завод Іскра заяви-приєднання оператор системи розподілу - ПрАТ Львівобленерго повідомляє про приєднання споживача (відповідача) з 01.01.2019 до договору споживача про надання послуги з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії/користування електричною енергією за особовим рахунком №90240; договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору, яка повертається споживачем на адресу учасника роздрібного ринку, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з заявою-приєднанням, та/або з дати, указаної в заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до учасника ринку із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив певний обсяг електричної енергії.

Підписавши заяву-приєднання, відповідач засвідчив про приєднання до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії в повному обсязі.

Відповідно до п.2.1. договору про надання послуг з розподілу оператор системи розподілу (позивач) надає споживачу (відповідачу) послуги з розподілу (передачі) електричної енергії параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, та Кодексом системи розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в паспорті точки розподілу за об`єктом споживача та в особовому рахунку споживча, облікових базах даних оператора системи розподілу (ОСР).

Згідно із п.2.3. договору про надання послуг з розподілу споживач оплачує за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 договору та інші послуги оператора системи згідно з додатком №4 Порядок розрахунків.

У відповідності з п.11.8.2. Кодексу систем розподілу, сума оплати послуг з розподілу визначається виходячи з обсягу електричної енергії, яка була розподілена ОСР для відповідного користувача, та тарифу на розподіл електричної енергії.

Згідно з додатком №4 Порядок розрахунків: (п.1) розрахунок споживача з оператором системи здійснюється у грошовій формі за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕКП; (п. 2) тарифи (ціна) за послуги з розподілу електричної енергії на ринку електричної енергії затверджуються регулятором та розміщуються на офіційному сайті оператора системи розподілу; (п. 3) розрахунковим місяцем (періодом) вважається календарний місяць; (п. 8) платежі за надання послуг з розподілу електричної енергії, послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, пеня та інші нарахування згідно умов даного договору, оформлені рахунками оператора системи розподілу, оплачуються споживачем самостійно протягом 5-ти операційних днів з дня отримання рахунку споживачем; (п.10) датою здійснення оплати за виставленим платіжним документом є дата, на яку оплачена сума коштів зараховується на поточний рахунок оператора системи.

Із наданих позивачем рахунків, виписаних відповідачу за період з 01.03.2021 по 01.10.2021 для оплати послуг з розподілу електричної енергії та довідок про оплату послуг за розподіл електричної енергії від ПрАТ Львівський електроламповий завод Іскра на рахунок ПрАТ Львівобленерго за період з березня 2021 р. по жовтень 2021 р., та окремо за листопад 2021 р., довідки про нарахування послуг за розподіл електроенергії ПрАТ Львівський електроламповий завод Іскра за період з березня 2021 р. по жовтень 2021 р., розрахунку за послугу з розподілу електроенергії ПрАТ Львівський електроламповий завод Іскра за березень 2021 р. листопад 2021 р., прослідковується, що оплата визначених у рахунках сум здійснювалась відповідачем несвоєчасно, платежі проводились з простроченням.

Оскільки відповідач не здійснював своєчасну оплату за послуги з розподілу електроенергії, позивач, керуючись ст. 549, ст. 625 ЦК України та на підставі п. 8.5 договору та п. 9 додатку №4 нарахував відповідачу пеню в розмірі 15 206,70 грн., 3% річних в розмірі 2 891,04 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6 224,46 грн.

Окрім цього, з моменту підписання заяви-приєднання до договору про надання послуг розподілу електричної енергії відповідач засвідчив своє вільне волевиявлення також щодо приєднання до умов договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії в повному обсязі. Відповідно до договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії: (п. 2.1.) оператор системи надає споживачу послуги з компенсації перетікань реактивної електричної енергії, а споживач здійснює оплату за надані на межі балансової належності електромереж послуги згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами; (5.3) розрахунковим вважається місяць (період) зазначений в додатку №4 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії; (5.4) розрахунок плати за перетікання реактивної електричної енергії здійснюється відповідно до Методики обчислення плати та оформляється згідно з Порядком розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії. Термін оплати рахунків зазначається на платіжному повідомлені та не має перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунків споживачем.

У відповідності з п. 4.33 ПРРЕЕ, споживачі, які відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, зобов`язані здійснювати розрахунки за перетікання реактивної електричної енергії, вносять плату за перетікання реактивної електричної енергії на поточний рахунок оператора системи, на території здійснення ліцензованої діяльності якого приєднані електроустановки споживачів, відповідно до умов договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії, який може бути додатком до договору споживача про розподіл (передачу) електричної енергії.

Підпунктом 1 п. 5.1.1 ПРРЕЕ визначено, що оператор системи має право отримувати своєчасну плату за надання послуги з розподілу або передачі електричної енергії та плату за перетікання реактивної електричної енергії відповідно до умов договорів та законодавства України.

Із долучених до позовної заяви рахунків, виписаних відповідачу за період з 01.03.2021 по 01.10.2021 для оплати послуг за реактивну енергію, довідки про оплату нарахованої реактивної електроенергії від ПрАТ Львівський електроламповий завод Іскра на рахунок ПрАТ Львівобленерго (підписана заступником начальника відділу розрахунків і договорів Львівських міських електричних мереж ПрАТ Львівобленерго), довідки про обсяги спожитої реактивної електроенергії ПрАТ Львівський електроламповий завод Іскра за період березень 2021 р. жовтень 2021 р., а також з розрахунку боргу по реактивній електроенергії ПрАТ Львівський електроламповий завод Іскра (березень 2021 р. листопад 2021 р.) прослідковується, що сплата визначених у рахунках сум відповідачем своєчасно здійснена не була. Сума заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії складає 103 441,58 грн., доказів її погашення відповідач не надав.

Оскільки відповідач не здійснював своєчасну оплату за послуги з перетікання реактивної електроенергії, позивач, керуючись ст.549, ст.625 ЦК України та на підставі п.6.3 договору, нарахував відповідачу пеню в розмірі 6 711,25 грн., 3% річних в розмірі 1 216,03 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3 437,06 грн.

Встановивши наведені фактичні обставини спору, надавши у відповідності до вимог ст.86 ГПК України оцінку наявним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 139 128,12 грн., з яких: 24 322,20 грн. - заборгованості за послугу з розподілу електричної енергії (в т.ч.: 15 206,70 грн. - пені, 2 891,04 грн. - 3% річних, 6 224,46 грн. - інфляційних втрат) та 114 805,92 грн. - заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії (в т.ч.: 103 441,58 грн. - основного боргу, 6 711,25 грн. - пені, 1 216,03 грн. - 3% річних, 3 437,06 грн. - інфляційних втрат).

Апелянт не заперечує заявленої позивачем до стягнення заборгованості, не спростовує встановлених в оскарженому рішенні сум, що підлягають до стягнення, проте, вказує, що суд повинен був зменшити розмір штрафних санкцій до 2% від суми заборгованості на підставі ч.3 ст.551 ЦК України та ч.1 ст.233 ГК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно з приписами статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 статті 551 ЦК України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У постанові від 23.02.2022 у справі №927/436/21 Верховний Суд зауважив, що судова практика щодо застосування вказаних норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №923/587/20, від 01.10.2020 у справі №904/5610/19, від 02.12.2020 у справі №913/698/19, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 19.01.2021 у справі №920/705/19, від 27.01.2021 у справі №910/16181/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 11.03.2020 у справі №910/16386/18, від 09.07.2020 у справі №916/39/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 13.04.2021 у справі №914/833/19, від 22.06.2021 у справі №920/456/17) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто, при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи.

Так, стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 ГПК України).

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, разом з цим, обов`язок доведення наявності обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, покладено на заінтересовану особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявляв клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, у заявах по суті спору не зазначав обставин і не покликався на докази, які б підтверджували наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, тобто питання зменшення розміру нарахованих та заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання не було предметом розгляду в суді першої інстанції, а місцевий господарський суд, в силу закріпленого у ч.1 ст.14 ГПК України принципу диспозитивності, не мав обов`язку надавати оцінку таким обставинам, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, з власної ініціативи. Натомість саме відповідач як заінтересована особа мав обов`язок доводити наявність таких обставин.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

У відзиві №112/1953юр. від 29.12.2021 (вх. №45/22 від 04.01.2022) на позовну заяву відповідач заперечував щодо розміру витрат на правничу допомогу, жодних інших заперечень, в тому числі щодо розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій, відзив не містить.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що покликання в апеляційній скарзі на неповне з`ясування судом обставин щодо заперечень відповідача, які не були викладені у заявах по суті спору під час розгляду справи в суді першої інстанції, є виявом суперечливої поведінки сторони в судовому процесі та не відповідає загальноправовому принципу добросовісності.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору про постачання електричної енергії №90240, договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та договору про надання послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії надавав відповідачу у період з березня 2021 р. по жовтень 2021 р. послуги з розподілу електричної енергії та у період з березня 2019 р. по жовтень 2021 р. послуги з перетікання реактивної електричної енергії, на оплату яких виставляв останньому відповідні рахунки. Проте, відповідач за надані послуги розраховувався несвоєчасно, у зв`язку з чим допустив прострочення у виконанні грошових зобов`язань за вказаними договорами. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні, відповідачем таких обставин не спростовано.

Пунктом 9 додатку №4 Порядок розрахунків встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених договором, оператор системи розподілу проводить споживачу нарахування плати за неустойку (штраф або пеня) та санкції, що сплачуються відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції та 3% річних).

Пунктом 8.5 договору про надання послуг з розподілу визначено, що за внесення платежів, передбачених цим договором з порушенням термінів, визначених додатком №4 до договору, споживач сплачує оператору системи розподілу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочений день оплати, враховуючи день фактичної оплати, та за весь період прострочення.

В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, які відповідно до розрахунку додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції за послуги з розподілу електроенергії, здійсненого позивачем за період з 09.03.2021 по 27.10.2021 (нарахування здійснено окремо по кожній простроченій сумі та з врахуванням кількості днів прострочення), складають 6 224,46 грн., та про стягнення 3% річних, які відповідно до розрахунку за послуги з розподілу електроенергії, здійсненого позивачем за період з 16.03.2021 по 28.11.2021 (нарахування здійснено окремо по кожній простроченій сумі та з врахуванням кількості днів прострочення) складають 2 891,04 грн. суд першої інстанції встановив, що дані суми розраховані відповідно до ст.625 ЦК України, і позовні вимоги про їх стягнення є обґрунтованими.

В частині позовних вимог про стягнення пені, яка відповідно до розрахунку за послуги з розподілу електроенергії, здійсненого позивачем за період з 16.03.2021 по 28.11.2021 (нарахована окремо по кожній простроченій сумі та з врахуванням кількості днів прострочення) складає 15 206,70 грн., перевіривши її нарахування, суд першої інстанції встановив, що пеня розрахована позивачем вірно та є обґрунтованою.

Згідно з п. 3 п.п. 5.5.13 ПРРЕЕ, непобутовий споживач, крім обов`язків та відповідальності, визначених пунктами 5.5.5 - 5.5.12 цієї глави, зобов`язаний здійснювати компенсацію перетікань реактивної електричної енергії з метою енергозбереження та дотримання показників якості електричної енергії.

Пунктом 6.3. договору про надання послуг з перетікань визначено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасну сплату платежів, передбачених умовами цього договору. У разі внесення платежів, передбачених п. 3.2. та 5.4. цього договору, з порушенням термінів (строків) споживач сплачує оператору системи пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати та весь період прострочення. Крім цього, споживач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, які відповідно до розрахунку додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції по реактивній електроенергії, здійсненого позивачем за період 01.03.2021 по 31.10.2021 (нарахування здійснено окремо по кожній простроченій сумі та з врахуванням кількості днів прострочення), складають 3 437,06 грн., та 3% річних, які відповідно до розрахунку по реактивній електроенергії, здійсненого позивачем за період 16.03.2021 по 31.10.2021 (нарахування здійснено окремо по кожній простроченій сумі та з врахуванням кількості днів прострочення), складають 1 216,03 грн., суд першої інстанції встановив, що подані суми розраховані відповідно до ст.625 ЦК України, і позовні вимоги про їх стягнення є обґрунтованими.

В частині позовних вимог про стягнення пені, яка відповідно до розрахунку по реактивній електроенергії, здійсненого позивачем за період з 16.03.2021 по 31.10.2021 (нарахована окремо по кожній простроченій сумі та з врахуванням кількості днів прострочення), складає 6 711,25 грн., суд першої інстанції встановив, що пеня розрахована позивачем вірно та є обґрунтованою.

Таким чином, суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, в тому числі в частині нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних, з огляду на що безпідставними є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував обставин, на які покликається відповідач в апеляційній скарзі як на підставу зменшення нарахованих штрафних санкцій скрутний фінансовий стан підприємства, та помилково не зменшив їх розмір до 2% від суми заборгованості.

Стосовно доводів апелянта про неспівмірність та непропорційність розміру витрат на оплату послуг правничої допомоги, який суд першої інстанції за результатами вирішення спору поклав на відповідача, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 4 ст.129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 8 статті 129 ГПК України передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В матеріалах справи наявні докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 800,00 грн., а саме: договір про надання правничої допомоги №21/11-12 від 24.11.2021, укладений між ПрАТ Львівобленерго та Адвокатським об`єднанням Юріс Консультус, за умовами якого Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання забезпечити представництво клієнта у Господарському суді Львівської області та надавати інші види правничої допомоги у справі за позовом ПрАТ Львівобленерго до відповідача ПрАТ Львівський електроламповий завод Іскра про стягнення, а клієнт приймає на себе зобов`язання оплачувати надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання доручень клієнта (п. 1.1., п. 1.2 договору), вартість правничої допомоги становить авансову оплату 12 800,00 грн. (п. 4.1 договору); платіжне доручення №26269 від 29.11.2021, згідно з яким ПрАТ Львівобленерго сплатило на користь АО Юріс Консультус 12 800,00 грн. на підставі рахунку №21/142 від 24.11.2021; рахунок на оплату №21/142 від 24.11.2021 на суму 12 800,00 грн. (надані послуги: вивчення та аналіз матеріалів справи 4 год. 3200,00 грн., аналіз законодавства та судової практики в справі 3 год. 2400,00 грн., складання клопотань, заяв, заперечень та інших процесуальних документів 5 год. 4000,00 грн., участь в судовому засіданні 4 год. 3200,00 грн.).

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 звернула увагу, що суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказував, що розмір витрат на оплату правничої допомоги у сумі 12 800 грн. є неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом виконаних робіт (наданих послуг), розмір витрат на оплату послуг правничої допомоги, який просить стягнути позивач не відповідає принципу пропорційності, стягнення судових витрат в повному обсязі з відповідача є безпідставними. Такі доводи є аналогічними викладеним в апеляційній скарзі та полягають у тому, що: практика в аналогічних справах є сталою; усі справи за позовом ПрАТ Львівобленерго до ПрАТ Львівський електроламповий завод Іскра є однотипними та не потребують додаткового вивчення та аналізу матеріалів справи (справи №914/3089/20; №914/778/21, №914/268/21); дана справа на 95% аналогічна справі №914/778/21, решта 5% - це розрахунки, зроблені ПрАТ Львівобленерго.

Суд першої інстанції врахував, що на розгляді Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/2350/18(914/778/21) за позовом ПрАТ Львівобленерго до ПрАТ Львівський електроламповий завод Іскра про стягнення заборгованості на суму 61 193,30 грн., рішення у якій набрало законної сили і яка є тотожною даній справі (лише заявлено стягнення заборгованості за інший період) та зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, до 7 000,00 грн., що орієнтовно складає 5% ціни позову і на переконання суду є достатнім у даній справі.

Колегія суддів не бере до уваги доводів апелянта про те, що в договорі про надання правничої допомоги №21/11-12 зазначено, що предметом позову є стягнення в розмірі 373 575,91 грн., а предметом спору є стягнення заборгованості в розмірі 139 128,12 грн., оскільки такі доводи жодним чином не спростовують того факту, що правнича допомога у справі №914/2350/18 (914/3711/21) за позовом ПрАТ «Львівобленерго» до ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» в Господарському суд Львівської області надавалась адвокатом Левицькою І.В. саме на підставі договору №21/11-12 від 24.11.2021.

Так, у п.1.2. договору №21/11-12 від 24.11.2021 про надання правничої допомоги зазначено попередню інформацію про справу: суд Господарський суд Львівської області, інстанція перша, заявник ПрАТ «Львівобленерго», відповідач ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра», предмет спору стягнення 373 575, 91 грн. Водночас, в матеріалах справи наявна довідка про оплату послуг за розподіл електроенергії ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» за листопад 2021 року, відповідно до якої 26.11.2021 сплачено 92 000,00 грн., а 29.11.2021 сплачено 108 764,03 грн. (а.с.78). Таким чином, після укладення договору про надання правничої допомоги у справі про стягнення боргу (24.11.2021) і до моменту пред`явлення позову (07.12.2021), відбувалось часткове погашення боргу, із врахуванням чого змінилась ціна позову, що була орієнтовно визначена у договорі.

Колегія суддів зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що саме поведінка відповідача зумовила вирішення спору в судовому порядку, у зв`язку з чим позивач змушений був скористатись послугами адвоката, а виконана адвокатом робота повинна бути оплачена.

Враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт та ціну позову, значення вирішення справи для сторін спору, зважаючи на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну допомогу, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення 7 000,00 грн. витрат на професійну допомогу, водночас, відповідач не довів необхідності зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат саме до 2% ціни позову.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто, з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 слід залишити без змін.

В порядку положень ст.129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Львівський електроламповий завод Іскра №112/1877юр. від 14.06.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/1349/22 від 17.06.2022) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 13.07.2022.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.