ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" липня 2022 р. м. Київ

Справа № 911/968/22

Суддя Господарського суду Київської області Ейвазова А.Р., розглянувши заяву фізичної особи підприємця Добровольського Костянтина Володимировича про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА ЛІБЕРТІ» заборгованості у розмірі 146 771,50 грн,

ВСТАНОВИВ:

28.06.2022 до Господарського суду Київської області надійшла заява фізичної особи підприємця Добровольського Костянтина Володимировича, сформована через підсистему «Електронний суд» 25.06.2022, про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА ЛІБЕРТІ» заборгованості у розмірі 146 771,50 грн, а також 9 248,10грн в рахунок відшкодування судових витрат, з яких: 9000грн на професійну правничу допомогу; 248,10грн на оплату судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення боржником зобов`язань з оплати наданих послуг за договором № 04/12-20 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажу.

04.07.2022 судом видано судовий наказ за відповідною заявою щодо стягнення з боржника на користь заявника 146771,50грн боргу та 248,10грн в рахунок відшкодування витрат на оплату заяви судовим збором.

В частині стягнення з боржника 9 000грн в рахунок оплати витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що подана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, визначених ст.148 ГПК України, особі, якій належить право вимоги.

Як встановлено ч.1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, ч.2 такої статті визначає, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 148 цього Кодексу.

У заяві про видачу судового наказу заявник просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА ЛІБЕРТІ» також 9 000грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 123 ГПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 126 ГПК України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як визначено ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами лише за результатами розгляду справи у порядку позовного провадження, що у свою чергу забезпечує дотримання принципів змагальності сторін та пропорційності у господарському судочинстві.

Натомість ч. 2 ст. 12 ГПК України встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

При цьому, п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України передбачено, що суд під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Таким чином, під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не надає висновку про обґрунтованість чи необґрунтованість заявлених вимог.

За таких обставин, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні та те, що процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору під час розгляду справи у порядку наказного провадження, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви фізичної особи підприємця Добровольського Костянтина Володимировича в частині видачі судового наказу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000грн (аналогічний висновок викладено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2021 у справі № 911/1304/21).

Частиною 3 ст. 152 ГПК України встановлено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

За таких обставин, суд відмовляє у видачі судового наказу за поданою заявою у відповідній частині.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 3-6 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.152-154, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі підприємцю Добровольському Костянтину Володимировичу у видачі судового наказу в частині вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА ЛІБЕРТІ» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова